Справа № 425/1521/17
Провадження № 11-кп/782/53/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 , поданою на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2017 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Рубіжне Луганської області, має громадянство України, не працює, раніше був засуджений:

17.06.2016 за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області за ч.1 ст. 185 КК України до 02 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, та встановленням іспитового строку на 02 роки,

зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років, без конфіскації належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.06.2018 у вигляді позбавлення волі строком на 01 місяць і ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років 01 місяць, із обчисленням строку відбування покарання з 13.12.2017.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26.11.2015 року ОСОБА_6 зараховано у строк покарання термін його попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні тримання під вартою 29.05.2017 по 20.06.2017, а з 21.06.2017 - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишений у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком чинності.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати на користь держави у розмірі 703,68 грн.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 28 травня 2017 року ОСОБА_6 , під час сумісного вживання спиртних напоїв із своїм братом ОСОБА_8 та знайомим ОСОБА_9 у гаражі по АДРЕСА_2 , побачив там належний матері ОСОБА_9 - ОСОБА_10 моторолерний скутер марки "Jamaha JOG" чорного кольору.

Реалізуючи расптово виниклий злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, ОСОБА_6 попросив ОСОБА_9 передати йому ключі від скутера під обіцянкою проїхати на мопеді поблизу гаража.

Отримавши від ОСОБА_9 ключі, ОСОБА_6 завів скутер та виїхав на ньому із гаража, не повернувши транспортний засіб.

29 травня 2017 року, о 01 годині, ОСОБА_6 на скутері марки "Jamaha JOG" чорного кольору був затриманий працівниками УПП по вул. Мендєлєєва м. Рубіжне Луганської області.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі від 10.01.2018 року (а.п.62) обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, змінити кваліфікацію його дій з ч.2 ст. 289 КК України на ч.2 ст. 190 КК України та пом`якшити покарання до трьох років одного місяця позбавлення волі.

Вважає, що у його діях відсутня кваліфікуюча ознака "повторність дій", оскільки він є особою, яка раніше не була засуджена (відбув іспитовий строк за попереднім вироком суду).

Не погоджується із тим, що він незаконно заволодів чужим транспортним засобом, оскільки ОСОБА_11 надав йому ключі від скутера з власної волі.

У доповненні до апеляційної скарги від 21.02.2018 року ( а.п. 82) ОСОБА_6 просить вирок Рубіжанського суду скасувати та виправдати його на підставі відсутності у його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, вбачаючи у діях свідка ОСОБА_9 склад злочину, передбачений ч.1 ст. 192 КК України.

Під час апеляційного розгляду матеріалів провадження були вислухані:

обвинувачений ОСОБА_6 , який підтримав свої апеляційні вимоги у частині необхідності перекваліфікації його дій з ч.2 ст. 289 КК України на ч.2 ст. 190 КК України, скасування вироку суду першої інстанції, та просив направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції;

захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги свого підзахисного ОСОБА_6 ;

прокурор відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , яка заперечувала проти заявлених апеляційних вимог ОСОБА_6 та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, урахувавши пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги із доповненнями, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Переглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що провина його у незаконному повторному заволодінні транспортним засобом, належному ОСОБА_10 , підтверджена сукупністю зібраних по справі доказів, які були безпосередньо оголошені та досліджені у судовому засіданні, належним чином мотивовані та викладені у вироку суду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильність визначеної судом першої інстанції кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289 КК України і відсутності кваліфікуючої ознаки "повторність дій" колегія суддів вважає необгрунтованими.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 був засуджений 17.06.2016 за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області за ч.1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку на два роки.

У період встановленого судом іспитового строку, 28 травня 2017 року, ОСОБА_6 заволодів, використовуючи надуманий привід, ключами від чужого транспортного засобу - скутеру, належного ОСОБА_10 .

Відповідно до п.1 примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням траснпортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою, протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Колегія суддів погоджується із встановленою судом першої інстанції юридичною кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289 КК України, оскільки потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що віддала ключі від скутера своєму сину ОСОБА_9 під обіцянку встановлення ним на цьому транспортному засобі таблички і, побачивши згодом, що скутера у гаражі немає та не отримавши від свого сина пояснень щодо місця знаходження транспортного засобу, співмешканка її сина звернулась до поліції.

Оскільки ОСОБА_6 був раніше засудженим за ст. 185 КК України, то суд правильно визначив наявність у його діях кваліфікуючої ознаки повторності, відповідно до п.2 примітки до ст. 289 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на зазначену у апеляційній скарзі ч.2 ст. 190 КК України колегія суддів не вбачає.

Та обставина, що свідок ОСОБА_9 без дозволу своєї матері як власниці транспортного засобу надав на прохання ОСОБА_6 ключі від скутера, якими той скористався для заволодіння цим засобом, також не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого під час іспитового строку за попереднім вироком злочину, зміст досудової доповіді органу з питань пробації, характеристику особи ОСОБА_6 , думку потерпілої ОСОБА_10 щодо розміру покарання, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та, докладно мотивуючи свої висновки, обгрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах ч.2 ст. 289 КК України, правильно застосувавши вимоги ст. 71 КК України.

Вид та розмір призначеного за сукупністю вироків покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеристиці особи обвинуваченого та є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 289,71 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для ОСОБА_6 , який утримується під вартою, -у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3