Єдиний унікальний номер 243/553/18
Номер провадження 11-кп/775/675/2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 11-кп/775/462/2018 Головуючий у 1-інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер: 242/1776/17 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в місті Бахмуті в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № за №0000111 від 13.02.2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 23 червня 2017 р. стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 23 червня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженого в Казахстані, громадянина України, з середньою освітою, який не перебуває в зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, раніше судимий: Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 09.10.2015 року за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 75 ч. 1, 76 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст115 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2015 року і призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців,-

Вироком суду встановлено, що в другій половині грудня 2016 року у обвинуваченого ОСОБА_8 , який в той час проживав разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті численних сварок та фактів побиття зі сторони потерпілого ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 , обвинувачений 23 січня 2017 року запропонував потерпілому вчинити крадіжку металу з покинутої будівлі котельної Авдіївської ЦМЛ, що розташована на території гаражного кооперативу «Медик» по вул. Комунальній в м. Авдіївка, Донецької області, на що потерпілий ОСОБА_10 дав свою згоду.

23 січня 2017 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 разом з потерпілим ОСОБА_10 через віконний отвір проникли до приміщення котельної за вищезазначеною адресою. В той момент, коли потерпілий відволікся, присівши навпочіпки, розкручуючи металеві проводи, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись за спиною потерпілого, реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що від його протиправних дій неминуче настане смерть ОСОБА_10 , схопив правою рукою цеглину з полу та наніс один удар по життєво важливому органу - по голові ОСОБА_10 , після чого відразу наніс один удар ножем (лівою рукою) в життєво важливий орган шию зліва, який заздалегідь взяв з собою для вчинення умисного вбивства. В цей час ОСОБА_10 почав чинити опір обвинуваченому, вихопивши у ОСОБА_8 ніж з лівої руки. З метою доведення умислу на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 схопив з землі фрагмент металевого кута та тримаючи його у правій руці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що від його протиправних дій неминуче настане смерть ОСОБА_10 , наніс не менш 10 ударів зверху вниз по життєво важливому органу голові ОСОБА_10 , при цьому вихопив свій ніж з рук потерпілого. Від отриманих ударів потерпілий впав на землю, в свою чергу ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що від його протиправних дій неминуче настане смерть ОСОБА_10 наніс ще декілька ударів фрагментом металевого кута по обличчю ОСОБА_10 . Коли потерпілий почав хрипіти, ОСОБА_8 припинив наносити удари фрагментом металевого кута, взяв за руки потерпілого та відтягнув його до насипу вугілля в приміщенні за зазначеною адресою, та бажаючи неминучого настання смерті ОСОБА_10 , наніс не менш 19 ударів ножем в життєво важливий орган шию потерпілого який лежав на спині та не чинив опір обвинуваченому, від отриманих численних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 помер на місці вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений зник з місця злочину.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забиті рани волосистої частини голови, обличчя, енуклеація лівого очного яблука, лівої завушній області і лівої вушної раковини, садна обличчя, відкритий втиснутий дірчастий перелом кісток носа і лобової кістки, розрив твердої мозкової оболонки в області перелому, забій м`яких покривів голови в проекції ран, субарахноїдальні крововиливи в ділянці правої потиличної частки, перелом верхньої і нижньої щелепи по типу Ле-Фор 2, травматична екстракція зубів на верхній і ніжній щелепах, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння, а також непроникаючі колото-різані поранення шиї, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Виявлені у ОСОБА_10 відкрита черепно-мозкова травма супроводжена субурахноїдальними крововиливами, відкритий вдавлений дірчастий перелом лобової кістки, кісток носа, розрив твердої мозкової оболонки, ускладнений набряком головного мозку і легенів, травматичний шок, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала відкрита черепно-мозкова травма супроводжена субурахноїдальними крововиливами, відкритий вдавлений дірчастий перелом лобової кістки, кісток носа, розрив твердої мозкової оболонки, ускладнений набряком головного мозку і легенів, травматичний шок.

З даним вироком не погодився обвинувачений ОСОБА_8 та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити йому покарання, призначивши 7 років позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що суд, призначаючи покарання, не взяв до уваги низку пом`якшувальних обставин, а саме: наявність хворої на туберкульоз матері, що перебуває на стаціонарному лікуванні; той факт, що мати потерпілого просила не призначати занадто суворе покарання; те, що обвинувачений є єдиною особою, що матеріально забезпечує родину, і хоча останній офіційно не працевлаштований, заробляє гроші шляхом тимчасових підробіток; має позитивну характеристику за місцем мешкання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 вказує, що прокурор, що підтримував обвинувачення, просив призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На апеляційну скаргу від прокурора надійшли заперечення, в яких він обґрунтовує законність постановленого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду :

- обвинувачений та захисник підтримав доводи апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи сторін, дослідивши докази, що стосуються особи обвинуваченого, перевіривши інші матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оскаржена, тому, в порядку ст. 404 КПК України, в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Розмірковуючи над доводами обвинуваченого ОСОБА_11 щодо призначення останньому надмірно суворого покарання, колегія суддів зробила такий висновок.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом враховані в повній мірі.

Міра покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, у межах, встановлених санкцією статті, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься, відповідно до ст.12 КК України, до категорії особливо тяжких, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується задовільно (т.1 а.с.200), раніше судимий, на шлях виправлення не став і знов вчинив особливо тяжкий злочин, маючи не погашену і не зняту судимість у встановленому законом порядку, в період іспитового строку за попереднім вироком, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває .

Судом взято до уваги як обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, щире каяття обвинуваченого, а також обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, а саме рецидив злочинів.

Що стосується обставини, що може пом`якшувати покарання, на думку обвинуваченого, а саме хвору матір, колегія суддів вважає зазначену обставину необґрунтованою, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо відсутності інших рідних, крім обвинуваченого, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_12 , 1975 р.н., та й взагалі відсутня інформація, що остання потребує сторонньої допомоги для реалізації своїх соціально-побутових та інших потреб. В матеріалах справи наявна лише довідка з лікарні, з якої вбачається, що ОСОБА_12 перебуває на стаціонарному лікуванні в противотуберкульозному диспансері м. Краматорську (т.1 а.с.214).

Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Суд призначив покарання, наближене до мінімального строку покарання, передбаченого санкцією статті, взявши до уваги думку потерпілої.

Крім вищевказаного, в матеріалах справи не знайшлось підтвердження доводів, що обвинувачений ОСОБА_11 має на утриманні будь-яких осіб, а також стабільного заробітку та будь-якої праці.

Що стосується доводів обвинуваченого, пов`язаних з тим, що прокурор, який підтримував обвинувачення, просив призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, то слід зазначити, що судом призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції статті обвинувачення, скориставшись своїми дискреційними повноваженнями. Більш того, прокурором вирок в апеляційному порядку не оскаржено, що свідчить про згоду останнього з тою мірою покарання, яку визначив суд першої інстанції.

Під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції будь-яких порушень норм процесуального чи матеріального права, які б свідчили про безумовне скасування чи зміну рішення суду першої інстанції, не встановлено, у зв`язку з чим вирок слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407,409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Селидівського міського суду Донецької області від 23 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: