Постанова
Іменем України

27 березня 2018 року

м. Київ
справа № 140/3108/15-к
провадження № 51-580км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000658, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 листопада 2008 року за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 08 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 змінено в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК. На підставі ст. 404 КПК резолютивну частину вироку доповнено вказівкою про зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 08 листопада 2015 року по 21 червня 2017 року. У решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, 08 листопад 2015 о 00.30 год ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні будинку культури, який розташований в с. Селевінці Немирівського району Вінницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи особливу зухвалість, безпідставно розпочав суперечку із ОСОБА_8 , в ході якої з хуліганських спонукань умисно завдав йому, три удари заздалегідь заготовленим ножем в область спини зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення відносно ОСОБА_7 , а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, що зазначені у вироку обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів отримали подвійну кримінальну кваліфікацію, що суперечить коституційній нормі про недопущення притягнення особи до одного і того ж виду юридичної відповідальності за одні і ті ж самі дії. Заперечує правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК у зв`язку з не встановленням дійсних мотивів засудженого під час вчинення злочинів, а також не доведеністю відношення ножа, який визнаний речовим доказом, до обставин інкримінованих ОСОБА_7 дій. Вважає, що суд повинен був дати критичну оцінку показанням потерпілого та свідків, які у своїй більшості, на думку захисника, є неоднозначними та з перебільшенням. Вказує про безпідставне відхилення клопотань сторони захисту про виклик в судове засідання експерта для роз`яснення висновку судово-медичної експертизи. Вважає, що доказів на підтвердження факту завдання потерпілому тілесних ушкоджень саме засудженим ОСОБА_7 у вироку не достатньо.
Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на невідповідність ухвали вимогам статей 370, 419 КПК у зв`язку з тим, що у ній не міститься мотивів на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту та не наведено детального аналізу доказів на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому дій.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_6 та просив залишити судові рішення відносно ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст.433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень та умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння й кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст.94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання самого засудженого ОСОБА_7 , який хоча й не визнав свою вину, однак не заперечував, що в день події був присутнім в приміщенні будинку культури на дискотеці та боровся із потерпілим; показання потерпілого ОСОБА_8 , згідно яких засуджений після боротьби на руках почав з ним сваритися і запропонував йому вийти поговорити, коли він відмовився та відвернувся від засудженого щоб відійти, то відчув удари у спину; показання свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що безпосередньо бачив, як ОСОБА_7 завдавав потерпілому ОСОБА_8 ударів ножем, котрим незадовго до цього розмахував перед приміщенням клубу; показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підтвердження обставин за яких ОСОБА_7 було розпочато конфлікт у приміщенні клубу та завдано потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а також дані висновку експерта, дані протоколів слідчих експериментів, пред`явлення особи для впізнання, огляду місця події та огляду ножа й речовими доказами у кримінальному провадженні, тощо.
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
Не викликають жодних сумнівів в колегії суддів показання свідків та потерпілого, оскільки вони повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 , а також повноцінно відтворюють обставини скоєння інкримінованих йому злочинів.
На думку колегії суддів, зміст мотивувальної частини вироку не суперечить вимогам ст. 374 КПК, оскільки при викладенні судом обставин інкримінованих засудженому кримінальних правопорушень суд зобов`язаний детально наводити у вироку такі відомості, як: місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення. Отже, не можна вважати, що суд першої інстанції при викладенні у вироку обставин кримінального провадження двічі притягнув ОСОБА_7 до одного і того ж виду юридичної відповідальності за одні і ті ж самі дії.

Також судом правильно зазначено про те, що поведінка ОСОБА_7 , який знаходячись в громадському місці на дискотеці, у порушення нормального функціонування цієї розважальної установи, з метою показати свою ніби-то вищість (винятковість) серед інших осіб та протиставити себе правилам поведінки і моралі прийнятими в суспільстві, користуючись дріб`язковим приводом, розпочав конфлікт із потерпілим ОСОБА_8 , в ході якого завдав останньому тяжких тілесних ушкоджень за допомогою ножа, який заздалегідь заготовив та приніс із собою до будинку культури, свідчить про наявність у засудженого хуліганського мотиву та умислу на грубе порушення громадського порядку, що спростовує доводи скарги захисника ОСОБА_6 про невстановлення мотиву ОСОБА_7 на вчинення хуліганства із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.
Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК. Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст.374 КПК.

Неспроможними є доводи захисника про безпідставну відмову суду в задоволенні клопотання сторони захисту про виклик експерта в судове засідання для роз`яснення висновку, оскільки ця процесуальна дія є виключно правом, а не обов`язком суду, яка спрямована на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточненні компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених запитань і висновками експерта, з`ясування суперечностей між висновком експерта й іншими наявними в кримінальному провадженні доказами або декількома висновкам, які проводилися щодо одного і того ж предмета чи питання дослідження, необхідності проведення якої у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 не виникало.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність його правової кваліфікації. На усі доводи апеляцій, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , надані обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей370, 419 КПК.

Покарання засудженому ОСОБА_7 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 ККз урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_7 судових рішень за доводами касаційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_6 , колегія суддів не убачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3