Постанова
Іменем України
03 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 199|2991|15
провадження № 51-1795км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок АмурНижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000168 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівки Олександрівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено: за ч. 1 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 187КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього особисто йому належного майна; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього особисто йому належного майна.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього йому належного майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2013 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього особисто йому належного майна.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 та прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 січня 2015 року близько 23:10, проходячи по пішохідній доріжці, яка розташована поблизу будинку № 116 на Донецькому шосе в м. Дніпропетровську, побачив потерпілого ОСОБА_9 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) та на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , з метою заволодінням майном, яке може знаходитися у потерпілого.
27 січня 2015 року близько 23:15 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на пішохідній доріжці, розташованій поблизу будинку АДРЕСА_2 , використовуючи невстановлений сплощений твердий предмет з колючо-ріжучими властивостями, напав на потерпілого ОСОБА_9 та умисно завдав останньому не менше двадцяти ударів у ділянки обличчя, шиї та тулубу і не менше восьми ударів тупим твердим предметом у голову та по нижніх кінцівках потерпілого, тим самим заподіяв останньому тяжких тілесних ушкоджень, що перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .
Після цього ОСОБА_6 , користуючись безпорадним станом ОСОБА_9 , заволодів майном потерпілого на загальну суму 1584,70 грн.
Крім того, ОСОБА_6 на початку вересня 2014 року за невстановлених обставин у невстановленої особи придбав бойові припаси в кількості 16 штук, після чого переніс їх до місця свого тимчасового проживання у АДРЕСА_1 , де незаконно їх зберігав.
29 січня 2015 року в період часу з 22:15 по 23:40 в ході проведення огляду за вказаним місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську співробітники міліції виявили та вилучили патрони в кількості 16 штук, серед яких 15 патронів є бойовими припасами - військовими проміжними патронами калібру 5,45 мм, призначеними для стрільби із такої бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК-74, АКС-74, ручного кулемета РПК та їх модифікацій. Один патрон є бойовим припасом - військовим проміжним патроном калібру 7,62 мм, призначеним для стрільби із такої бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК, АКМ, АКМС, карабіна СКС, ручних кулеметів РПК, РПКС та їх модифікацій, які ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав за місцем свого тимчасового проживання.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Посилається на те, що вирок суду та ухвалу апеляційного суду обґрунтовано неналежними доказами, та вважає, що на підставі цього суди зробили висновки, що не узгоджуються з фактичними обставинами справи. Зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що показання свідка ОСОБА_10 та потерпілої, викладені у вироку, не відповідають показанням, які були дані ними в судовому засіданні. Заявляє, що суд апеляційної інстанції не задовольнив клопотання захисника та засудженого, які могли вплинути на об`єктивність розгляду справи, а також не виконав вимог ч. 5 ст. 72 КК України та не зарахував йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення до 22 березня 2017 року. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вказує, що в матеріалах провадження відсутні дані слідчого експерименту та відомості стосовно виїмки інформації за телефонним номером загиблого та його телефоном. Зазначає, що судом не було встановлено точного часу події, знаряддя вбивства, цілі та мотиву, а в матеріалах провадження не міститься жодних доказів того, що він здійснив розбійний напад на потерпілого з корисливою метою. Вказує, що куртку ОСОБА_9 було вилучено з порушенням КПК України, та вважає цей доказ недопустимим, оскільки огляд орендованого гаража було проведено без дозволу слідчого судді та згоди власника. Зазначає про порушення на досудовому слідстві права на захист. Зауважує, що потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні вказувала на золоту обручку та хрестик, які були на потерпілому, однак при огляді трупа їх виявлено не було та в засудженого вони не вилучалися. Вважає, що його дії кваліфіковано неправильно, а суд безпідставно прийняв як речовий доказ в`язану шапку, яка нібито належала засудженому.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подану касаційну скаргу та просили скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу засудженого необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 419 КПК Українипередбачено, що суд апеляційної інстанції в ухвалі має зазначити, зокрема, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Однак цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, засуджений подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій із наведенням відповідних обґрунтувань просив його скасувати.
При цьому ОСОБА_6 на обґрунтування своїх вимог вказував про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, необ`єктивність та упередженість судового розгляду, однобічність та неповноту судового слідства, неналежну оцінку судом досліджених доказів, на те, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, отриманих з порушенням норм КПК України, а матеріали провадження не містять допустимих і достатніх доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Зокрема, засуджений заявляв про недопустимий доказ протокол огляду гаража від 30 січня 2015 року, який фактично був обшуком та проводився без ухвали слідчого судді та належної згоди власника гаража.
Тобто засуджений навів доводи, які мав ретельно перевірити апеляційний суд.
Апеляційний суд належним чином не перевірив указаних доводів засудженого, залишивши поза увагою те, що хоча документ і називається огляд місця події, але насправді мав місце фактичний обшук з вилученням речового доказу куртки потерпілого. Окрім того, суд не перевірив, чи дотримано правила статей 233, 234 КПК України при проведенні такого обшуку.

Також, зі змісту протоколу огляду місця події від 30 січня 2015 року не вбачається, що куртка потерпілого отримана слідчим в результаті добровільної видачі ОСОБА_6 , на відміну від того, що зазначено в ухвалі апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, послався на викладені у вироку докази, допустимість і достовірність яких оспорювались, не проаналізувавши їх і не давши їм належної оцінки, з огляду на положення статей 85, 86 КПК України.
За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 не можна вважати законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому вона підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати викладене в ухвалі, перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого та в доповненнях до неї, і відповідно до вимог ст. 370 КПК Україниухвалити законне й обґрунтоване рішення. Окрім того, дати оцінку заявам ОСОБА_6 про застосування до нього заходів фізичного та психологічного тиску і відсутності на такі заяви належної реакції з боку суду першої інстанції та правоохоронних органів.

У зв`язку з цим касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3