УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 170 000 000 003 63 від 10.10.2017,
у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва в інтересах гр. ОСОБА_3 звернувся його представник - адвокат ОСОБА_4 , яка просила скасувати арешт майна, застосований відповідно до ухвали від 10.01.2018 у справі № 761/46283/17 (провадження № 1-кс/761/3136/2018).
На думку ініціатора клопотання, арешт накладений необґрунтовано, оскільки відсутні підставі для його застосування, передбачені ст. 170 КПК України.
Зокрема, піддане арешту майно не відповідає установленим ст. 98 КПК України критеріям, оскільки належить ОСОБА_3 на законних підставах та не має відношення до кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209 КК України.
Крім того, на думку заявника, клопотання слідчого про накладення арешту має формальний характер, не містить даних, які б доводили причетність ОСОБА_3 до вчинення перелічених вище кримінальних правопорушень.
Також, ініціатор клопотання зазначила, що про підозру ОСОБА_3 не повідомлено, останній не є учасником вказаного кримінального провадження.
Піддавши критичній оцінці мотивувальну частину ухвали слідчого судді про накладення арешту, представник власника майна просила скасувати вищевказаний захід забезпечення кримінального провадження.
У судове засідання власник майна та його представник, будучи повідомленими належним чином про день, час та місце розгляду клопотання, не з`явились, про поважність причини неявки суд не повідомили.
Слідчий ГСУ СБ України до суду також не прибув.

Слідчий суддя, дослідивши надані документи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

У силу ст. 131, 132 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2018 задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України та у кримінальному провадженні № 220 170 000 000 003 63 накладений арешт на комп`ютер, який належить гр. ОСОБА_5 .
Підставою для прийняття слідчим суддею такого рішення стали встановлені під час досудового розслідування обставини причетності ОСОБА_6 до легалізації грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, у тому числі шляхом використання комп`ютерної техніки, яка вилучена під час обшуку офісу ОСОБА_6 у приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 .
З огляду на зазначене, слідчим ініційовано накладення арешту на таке майно, оскільки воно є засобом вчинення кримінальних правопорушень.
Отже, накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

У той же час, оцінюючи наведені представником власника майна у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що вилучена у ОСОБА_6 комп`ютерна техніка не містяи інформації щодо вчинення зазначених вище кримінальних правопорушень, тобто не є доказами у кримінальному провадженні.
Крім того, заявник, не з`явившись до суду, позбавила слідчого суддю можливості дослідити додаткові доводи щодо ініційованого ним клопотання.

З наведеного витікає, що залишається актуальним забезпечення схоронності такого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.
Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності ОСОБА_3 відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

На підстави викладеного, керуючись ст. 131, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 170 000 000 003 63 від 10.10.2017, накладеного ухвалою слідчого судді від 10.01.2018 у справі № 761/46283/17, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1