11-сс/775/356/2018(м)
265/7457/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2018 року, якою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000096, застосовано запобіжний захід виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Привілля Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,-

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини

У провадженні Військової прокуратури Маріупольського гарнізону знаходиться кримінальне провадження, внесене 10 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в незаконному збуту психотропних речовин або їх аналогів.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2018 року клопотання старшого слідчого військової прокуратури Маріупольського гарнізону задоволено, застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі №7 Донецької області строком на 60 діб, тобто до 13 листопада 2018 року з визначенням розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та необгрунтовану, ухвалену з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, окрім часу перебування на роботі, у разі офіційного працевлаштування. В обґрунтування зазначає, що не надані достатні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а застосований запобіжний захід не співрозмірний з ризиками, визначеними ст.177 КПК України. Крім того, на думку захисника, стороною обвинувачення не надано й доказів того, що інший, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, який має стійкі соціальні зв`язки, проживає з грудня 2017 року разом з матір`ю на підконтрольній Україні території у АДРЕСА_2 , та за цією адресою йому не направлялись слідчим повістки, а направлялись за місцем реєстрації, тому її підзахисний і не з`являвся до слідчого, у нього не було наміру переховуватись від органів досудового слідства.

Позиції інших учасників судового провадження

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги просила ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, окрім часу перебування на роботі, у разі офіційного працевлаштування ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_5 вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу захисника, такою, що не підлягає задоволенню.

Мотиви суду

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі протокол допиту від 19 липня 2017 року свідка ОСОБА_8 , який є викривачем злочину; протокол огляду останнього в якості покупця та вручення йому грошових коштів від 08 вересня 2017 року; протокол огляду покупця ОСОБА_8 від 08 вересня 2017 року, у якого вилучено наркотичний засіб; висновок судового експерта № 7-251 від 05 лютого 2018 року, з якого вбачається, що вилучена у покупця ОСОБА_8 порошкоподібна речовина білого кольору масою 0,1307 г. є психотропною речовиною, амфетаміном, обіг якої обмежено; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які залучалися в якості понятих під час контрольованої закупівлі, від 03 серпня 2018 року.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних та наявних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами провадження, ОСОБА_7 вчинив дії, у яких підозрюється, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на теперішній час не працює, офіціального джерела прибутку не має, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що останній раніше судимий за вчинення корисливих злочинів; ці дії скоїв 08.09.2017 року, тобто, у період іспитового строку, тобто невідбутого покарання за попереднім вироком, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення; був звільнений з військової служби у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за незаконне зберігання наркотичних засобів, що підтверджено матеріалами провадження та не оспорювалося фактично останнім. 30.08.2018 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук, і в цій постанові була зазначена адреса його проживання саме за місцем реєстрації- АДРЕСА_1 , саме яку він й зазначав при допитах, оскільки органу досудового розслідування не були відомі інші адреси проживання останнього; окрім того, ОСОБА_7 при допитах не заперечував факт вживання ним наркотичних засобів; стосовно останнього порушені два кримінальних провадження, по яким судами ще не прийняті остаточні рішення; останній не одружений, проживав з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , стійкі соціальні зв`язки відсутні, зазначені обставини правильно судом першої інстанції було визнано такими, як такі, що доводять ризики неналежної поведінки підозрюваного у подальшому, в тому числі можливість переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення від покарання, з огляду на тяжкість злочину, у якому підозрюється, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту під час апеляційного розгляду не надані.

Крім того, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно вимог ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, визначив розмір застави у сумі 55 230 гривень, який відповідає зазначеним вимогам закону та є достатнім для забезпечення виконання останнім обов`язків, передбачених КПК України.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про відсутність вагомих доказів на доведення обґрунтованості підозри ОСОБА_7 не є слушними з огляду на наведене.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2018 року, якою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000096, відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Апеляційного суду Донецької області