Справа № 748/72/18 провадження № 11-кп/795/624/2018 Категорія - ч.2 ст.185 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001196 від 17.11.2017, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2018 року,

про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області,

яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України

з участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просив вирок суду скасувати, а провадження закрити.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від

11 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за частиною 2 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі статті 71 КК України до призначеного покарання приєднана частково невідбута частина покарання за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 червня 2017 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту її фактичного затримання.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 198 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник вказав, що вирок суду є незаконним, оскільки судом допущена однобічність та неповнота судового слідства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд неправильно застосував норми кримінального та процесуального кримінального закону, невірно кваліфікував діяння, які мали місце. Суд першої інстанції при винесенні вироку ґрунтувався виключно на доказах сторони обвинувачення, які не узгоджуються з показаннями допитаних свідків, потерпілого, а також з іншими матеріалами кримінального провадження.

Зазначив, що достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували обвинувачення ОСОБА_7 за частиною 2 статті 185 КК України, суду не надано, а надані докази, є недостатніми для визнання її винуватості. Вказав, що намірів про заволодіння майном ОСОБА_9 у ОСОБА_7 не було, оскільки знайдений втрачений гаманець із грошима та документами бажала повернути власникові. У зв`язку з тим, що гаманець з документами та грошами вона втратила, обвинувачена не могла їх повернути власнику.

Вироком суду першої інстанції було встановлено, що 06 листопада 2017 року, в обідній час, ОСОБА_7 , перебуваючи в маршрутному таксі № 5 (готель Україна дачі Новий Білоус) в районі зупинки громадського транспорту «Дитячий світ», розташованої по проспекту Миру у місті Чернігові, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлювали факту викрадення майна і не могли дати йому належної оцінки, таємно викрала гаманець марки «B. CAVALLI 464», вартістю 784,76 гривень та грошові кошти, які знаходились у даному гаманці у сумі 345 гривень що належать ОСОБА_9 , чим заподіяла останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1129,76 гривень.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Статтею 370 КПК України, визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема показаннями потерпілого та свідків, які узгоджуються між собою та письмовими доказами, які були досліджені та перевірені судом першої інстанції і обґрунтовано покладені в основу вироку.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_7 віднайшла втрачений гаманець із грошима та документами і самостійно бажала повернути власникові, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції пояснив, що разом із з обвинуваченою їхав у маршрутному таксі. Вдома він виявив зникнення гаманця. Коли повернувся на зупинку, водій сказав, що гаманець забрала жінка і сказала, що знає власника і поверне йому гаманець. Через 2-3 дні він звернувся до сільської ради та спитав про жінку. Голова сільської ради намагався їй зателефонувати і вона повідомила, що знайшла гаманець.

Дії самої ОСОБА_7 , спрямовані на нібито повернення гаманця власнику не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, оскільки остання, ні протягом того ж дня, а ні в наступні дні, не вжила жодних дій до пошуку власника, не повідомила про нібито знайдений втрачений гаманець працівникам поліції або сільському голові та не вжила жодних заходів до того, аби повернути гаманець і після того, як їй зателефонував сільський голова. Усі вказані факти свідчать про явне небажання ОСОБА_7 встановити власника майна та повернути його останньому.

При цьому як визначено в правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Постанові №5-23кс14 від 11.12.2014, за нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Крім того, вина у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , голови Новобілоуської сільської ради, який в місцевому суді показав, що до нього звернувся ОСОБА_9 з проханням знайти обвинувачену. По телефону ОСОБА_7 повідомила, що речі належні потерпілому знаходяться у неї і обіцяла їх повернути. В подальшому обвинувачена слухавку вже не брала.

Крім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2017, згідно якого потерпілий впізнав обвинувачену, як особу котра викрала в нього гаманець з грошима ( а.с.п. 60-62).

Вартість викраденого гаманця підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи (а.с.п. 67,68).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дослідив всі докази в кримінальному провадженні, дав їм належну оцінку у вироку та правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за частиною 2 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, позбавлена батьківських прав стосовно двох своїх малолітніх дітей, висновок досудової доповіді відділу з питань пробації, згідно якого виправлення обвинуваченої неможливо без позбавлення або обмеження волі, думку потерпілого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією обвинуваченої та поміщення її до кримінально виконавчої установи закритого типу в межах санкції, яка визначена частиною статті за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Остаточне покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог частини 1 статті 71 КК України, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої, на кваліфікацію її дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2018 року,- залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від

11 квітня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4