Справа № 183/5101/17
№ 1-кп/183/401/18
В И Р О К
іменем України

23 жовтня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000314 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця за контрактом, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
14 березня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 за № 63 (по стройовій частині) ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду курсанта навчального центра « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та присвоєно військове звання солдат. 25 травня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) за № 144 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), яка дислокується в АДРЕСА_2 .

02 березня 2017 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 59 (по стройовій частині) солдату ОСОБА_3 присвоєне чергове військове звання «старший солдат».

01 травня 2017 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 за № НОМЕР_4 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону.

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

25 липня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно, без поважних причин, в умовах особливого періоду, залишив військову частину НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 06 жовтня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 25 липня 2017 року до 06 жовтня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Давати показання відмовився пояснивши, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, самовільно залишив військову частину через сімейні обставини. У скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, однак раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину 2006 року народження, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Луганської області та є учасником бойових дій, за місцем проживання характеризується позитивно. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та з`явлення із зізнанням. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 4 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить. Однак, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1