№ 1-кп/755/1458/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007714 від 16 вересня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, незаміжньої, зі слів маючої на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи притягнутою до кримінальної відповідальності Печерським УП ГУНП в м. Києві за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, 16 серпня 2018 року біля 13 години 50 хвилин проходячи повз двір будинку за адресою: АДРЕСА_3 , помітила на землі одноразовий медичний шприц, об`ємом 5 мл. частково заповнений рідиною коричневого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого для власного вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 знайдений нею одноразовий медичний шприц, об`ємом 5 мл., частково заповнений особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, підняла з землі та помістила до гаманця, який тримала в руках, тим самим вчинила його незаконне придбання, після чого зберігаючи вказаний наркотичний засіб при собі направилась за місцем свого проживання.

В цей же день, тобто 16 серпня 2018 року, приблизно о 14 годині 00 хвилини, біля другого під`їзду, буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 була затримана співробітниками Дніпровського УП ГУНП в м. Києві. В подальшому в період часу з 14 години 30 хвилини до 14 години 35 хвилин 16 серпня 2018 року під час проведення огляду місця події, в присутності двох понятих, ОСОБА_5 з власного гаманця добровільно видала одноразовий медичний шприц об`ємом 5 мл, всередині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,226 г., який остання незаконно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта №11-2/4779 від 07 вересня 2018 року:

Надана на дослідження рідина коричневого кольору, що знаходиться в медичному шприці одноразового застосування номінальною місткістю 5 мл., містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено.

Надана на дослідження рідина коричневого кольору, що знаходиться в медичному шприці одноразового застосування номінальною місткістю 5 мл., містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований.

Маса опію ацетильованого (в перерахунку на суху речовину) в рідині становить 0,226 г.

Опій ацетильований, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1298 від 2 грудня 2009 року), «Список № 1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнала повністю, дала покази, підтвердила вище викладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаялась у вчиненому.

Вказала, що дійсно, 16 серпня 2018 року біля 13 години 50 хвилин проходячи повз двір будинку за адресою: АДРЕСА_3 , знайшла на землі одноразовий медичний шприц, об`ємом 5 мл. частково заповнений рідиною коричневого кольору і припустивши, що у вказаному шприці може знаходитись особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований підняла його та в подальшому утримуючи при собі почала зберігати для власного вживання без мети збуту.

Остання виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При кваліфікації дій обвинуваченої, суд враховує, що відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», регламентовано, що за змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Не утворює повторності раніше вчинений злочин, за який особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, засуджено без призначення покарання або зі звільненням від покарання, а також злочин, судимість за який було погашено чи знято.

Аналогічне відображення зазначених норм зазначено в постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 липня 2018 року у справі № 545/3663/16-к, судом встановлено, що правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК, або різними статтями КК у випадках, передбачених в його Особливій частині (частини 1 та 3 ст. 32, п. 2 примітки до ст. 289 КК). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято (ч. 4 ст. 32 КК).
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При кваліфікації дій обвинуваченої суд враховує, що згідно відомостей досліджених у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 на час ухвалення вироку є притягнутою до кримінальної відповідальності Печерським УП ГУНП в м. Києві за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, підозру про вчинення якого органом досудового розслідування останній повідомлено 26.04.2017 року. На даний час кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України перебуває на розгляді Печерського районного суду м. Києва та рішення по суті не прийняте.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому повторно.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», на обліку у лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше не судима, але вчинила злочин будучи притягнутою до кримінальної відповідальності, зі слів має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, незаміжня, стан здоров`я, а саме повідомила, що є хворою на СНІД та гепатит С), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 309 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Враховуючи те, що стороною захисту не підтверджено документально наявність на утриманні у обвинуваченої ОСОБА_5 малолітніх дітей, суд не вбачає підстав для застосування ст.79 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням як жінки, що має дітей віком до семи років.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.309 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 858 гривень 00 копійок (висновок № 11-2/4779 від 16 серпня 2018 року).

Речовий докази у кримінальному проваджені одноразовий медичний шприц, номінальною ємністю 5 мл., всередині якого знаходиться особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований, масою 0.226 г., поміщений до пакету експертної служби №0007817, який зберігається в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя