Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/630/18
Провадження № 1-м/382/4/18
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , засудженого 02 лютого 2016 року вироком Ленінського районного суду м. Кірова за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до 10 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму із штрафом в розмірі 500000 рублів,

ВСТАНОВИВ :

02 травня 2018 року до Яготинського районного суду Київської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Кірова від 02.02.2016 року стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме: участь у злочинній організації, а також замах на незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, вчинених організованою групою в особливо великих розмірах.

Вироком Ленінського районного суду м. Кірова від 02.02.2016 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ та йому із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК РФ призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із штрафом в розмірі 500000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання обчислюється з 02.02.2016 року, у строк покарання зараховано час перебування під вартою з 27 вересня 2014 року по 02.02. 2016 року.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про дату, час, місце розгляду клопотання повідомлений належний чином, шляхом вручення повідомлення про виклик уповноваженій особі. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно д ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 засудженого вироком Ленінського районного суду м.Кірова за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, для відбуття покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується копією закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 виданого 18 жовтня 2010 року органом 6513, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .

Відповідно до письмової заяви, ОСОБА_4 має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.

Відповідно до довідки з місця відбування покарання - засуджений ОСОБА_4 відбув строк кримінального покарання 2 роки 10 місяців 21 день. Невідбута частина покарання складає 07 років 01 місяць 08 днів. Зазначене покарання ОСОБА_4 відбуває в ФКУ ВК-17 УФСВП Росії по Республіці Мордовія. Кінець строку відбуття покарання 26 вересня 2024 року.

Діяння ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Кірова кваліфікуються за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, яка передбачає відповідальність за участь у злочинній організації, а також за замах на незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів організованою групою, в особливо великих розмірах. За ч.3 ст. 69 КК РФ ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі із штрафом в розмірі 500000 рублів.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 255, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як участь у злочинній організації, а також як замах на незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинених організованою групою в особливо великих розмірах. Санкція частини 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а санкція ч. 1 ст. 255 КК України від 5 до 12 років позбавлення волі.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі із дотриманням тривалості покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кірова від 02 лютого 2016 року, а саме, за ч. 1 ст. 255 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, а за ч.1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженої особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Ленінського районного суду м. Кірова від 02 лютого 2016 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Також, за час відбування покарання штраф, призначений за вироком Ленінського районного суду м. Кірова від 2 лютого 2016 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до 10 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму із штрафом в розмірі 500000 рублів, засудженим ОСОБА_4 сплачений, що необхідно врахувати під час виконання вимог ч. 5 ст. 610 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_4 необхідно призначити шляхом часткового складання призначених покарань відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України із дотриманням тривалості покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кірова.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кірова від 02 лютого 2016 року, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму, із штрафом у розмірі 500000 рублів привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочини: за ч.1 ст. 255 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ч. 2 ст. 70 КК України остаточне покарання, яке повинен відбувати ОСОБА_4 визначене шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів становить 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 27 вересня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України ,та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1