Справа № 214/1534/16-к
1-кп/214/75/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004882 від 30.10.2013 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання в якому просила продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 оскільки останній не має постійного місця мешкання, протягом року знаходився у розшуку, отже може переховуватися від суду, може впливати на потерпілого, свідків.
Також, до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обраного щодо ОСОБА_5 з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування клопотання захисник посилається на ту обставину, що на теперішній час відпала потреба у застосуванні саме такого запобіжного заходу, а тому він має бути замінений на інший, не пов`язаний з позбавленням волі. Вважає, що тримання ОСОБА_5 під вартою з лютого 2016 року порушує п.п.1, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не забезпечено жодним доказом неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а отже, є незаконним. Вважає порушенням, що тримання ОСОБА_5 під вартою весь час продовжується лише на тій підставі, що інкримінований йому злочин є тяжким, а у задоволенні клопотань про зміну запобіжного заходу судом постійно відмовляється без жодних пояснень того, чому менш суворий запобіжний захід вважався би недоречним. Вважає, що існує необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки немає потреби особу, що визнає свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень, зазначених у обвинувальному акті, вина якої не підтверджена речовими доказами, тримати під вартою. Стверджує, що зміна запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, полегшить і пришвидшить судовий розгляд.
У судовому засіданні прокурор підтримала заявлене нею клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_5 . При цьому, заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, вважала, що заміна запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Зазначила, що слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів з метою запобігання спробам переховуватися від суду, вчиненню обвинуваченим нового кримінального правопорушення, уникнення впливу на потерпілого та свідків. Просила врахувати, що ОСОБА_5 не має постійного місця мешкання, протягом року знаходився у розшуку, отже може переховуватися від суду.
Захисник ОСОБА_4 підтримала своє клопотання, просила замінити обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який. Проти задоволення клопотання прокурора заперечувала.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника, у задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора та задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 та зміну обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, виходячи з таких підстав.
У відповідності до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно з вимогами ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно з ч.3 ст.199 КПК України, таке клопотання має містити, окрім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Також, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, тільки в разі розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд застосовуючи відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Згідно з ч.5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Положеннями ч.ч.1-2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).
Отже, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Таким чином, прокурором у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності ОСОБА_6 (том 4 а.п.67, 77). Окрім того, як видно з заяви батька обвинуваченого ОСОБА_6 , він зобов`язується надати для проживання ОСОБА_5 кімнату у зазначеному будинку (том 4 а.п.76). Також, відповідно до гарантійного листа, наданого захисником обвинуваченого у судовому засіданні, приватний підприємець ОСОБА_7 , гарантує ОСОБА_5 надання постійного робочого місця в АДРЕСА_2 на посаді слюсаря з ремонту сільгоспобладнання, з платнею 4200 грн. та графіком роботи з 08-00 годин до 17-00 годин (том 4 а.п.78).
Також, суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_8 сестри обвинуваченого, яка була допитана за клопотанням захисника та показала, що батько є інвалідом та отримує пенсію у розмірі 1700 грн., мати пенсіонер з пенсією у розмірі 1600 грн., сестра також інвалід та не працює. Уся родина займається господарськими роботами, з чого мають заробіток. ОСОБА_5 жив у м. Кривому Розі з 2011 року, а до цього жив у с. Карпівка. У січні 2018 року родина дізналася, що він знаходиться у СІЗО. Де він був до цього часу він було невідомо. З доходів від сільського господарство сплатити встановлену суму застави не мають можливості.
Отже, враховуючи викладене вище та з приймаючи до уваги складність справи, що обумовлює її тривалий судовий розгляд, суд приходить до висновку, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не викликано необхідністю і запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України щодо можливості обвинуваченим перешкоджати кримінальному провадженню, зі ступені тяжкості інкримінованого йому злочину та вищенаведених судом відомостей про особу обвинуваченого.
Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на домашній арешт.
У задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 21-00 по 07-00 годин залишати місце реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області, строком на два місяці, тобто до 06 липня 2018 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:
- не відлучатися без дозволу суду з будинку АДРЕСА_1 ;
- повідомляти суд про зміну місця проживання або реєстрації;
- прибувати по першому виклику суду на визначений час.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1