Постанова

Іменем України
26 квітня 2018 р.

м. Київ
справа №140/2581/15-к
провадження № 51-236км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року, а також прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000535, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Любашівка Любашівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Ставрове Красноокнянського району Одеської області, жительки АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомНемирівського районного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року ОСОБА_8 засуджено: за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців; за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Цим же вироком також засуджено ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 19 серпня 2015 року о 16.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, по вул. К. Маркса в смт Брацлав Немирівського району Вінницької області, із погрозою застосування насильства, відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 у сумі 200 грн.
Окрім того, ОСОБА_8 у цей же день о 16.45 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, біля кіоску по вул. К. Маркса в смт Брацлав Немирівського району Вінницької області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, кидав каміння в ОСОБА_11 . Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_8 пішов до свого домогосподарства, яке розташоване поряд із кіоском та через декілька хвилин повернувся назад, при цьому, тримаючи в руках ніж, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, намагався нанести удар ОСОБА_11 , однак останній від вказаного удару ухилився та вибив його із рук ОСОБА_8 .. Після цього, ОСОБА_8 через декілька хвилин, взявши із дому дерев`яну палицю, завдав удар ОСОБА_11 в область спини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді саден на задній поверхні тулуба, які згідно висновку експерта № 118 від 28.09.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінено. На ОСОБА_9 покладенні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України ( в редакції Закону України від 07.09.2016 року), а саме: на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Виключено з резолютивної частини вироку вказівку про застосування до ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року) щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. В решті вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставить питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та просить закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. Зазначає, що засуджені діяли не з умислом відкритого викрадення чужого майна, а з метою повернення боргу за відшкодування нанесених потерпілою збитків - розбитої тарілки, при цьому потерпіла добровільно віддала грошові кошти ОСОБА_8 . Стверджує, що погроз застосування насильства потерпілій засуджені не висловлювали та між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відсутня попередня змова. Окрім того зазначає, що застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч. 4 ст. 296 КК України.
У касаційній скарзі прокурор посилається на те, що доводи апеляційних скарг прокурора та захисника апеляційним судом залишено без належного обґрунтування та спростування, чим порушено вимоги ст. 419 КПК України. Просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційні скарги як захисника так і прокурора є необґрунтованими та просила їх залишити без задоволення.
Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 підтримали подані скарги, захисник ОСОБА_6 покладалася на розсуд суду.
Мотиви Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні ними інкримінованих правопорушень, є правильним, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Зокрема, суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у відкритому викраденні грошових коштів та вчиненні ОСОБА_8 хуліганства із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, послався у вироку на показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо обставин учинення засудженими протиправних дій щодо них.
Відповідно до встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для сумніву в достовірності показань потерпілих та обґрунтовано поклав їх показання в основу обвинувального вироку, як допустимі докази.
Обставин, які би ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду не встановлено. Переконливих доводів щодо існування таких обставин не містить і касаційна скарга захисника.
Окрім того, винуватість засуджених у вчиненні інкримінованих злочинів, за встановлених судом обставин, підтверджується показаннями свідків, даними, що містяться у протоколах слідчих експериментів, висновком судово-медичної експертизи та іншими наведеними в судовому рішенні доказами.
Що стосується посилань захисника про те, що до потерпілої ОСОБА_10 не застосовувалося насильство та вона добровільно віддала гроші, то вони не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами провадження, зокрема, показаннями самої потерпілої в судовому засіданні, які підтверджуються технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове засідання.
Твердження скаржника про неправильну кваліфікацію дій засуджених за ч. 2 ст. 186 КК України, є неспроможними з огляду на спосіб та форму заволодіння грошовими коштами у потерпілої, а тому дії ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у вчинені за попередньою змовою між ними відкритого викрадення грошових коштів ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.
Також не заслуговують на увагу доводи захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки події відбувалися в громадському місці, ОСОБА_8 на зауваження оточуючих не реагував, своїми діями грубо порушував громадський порядок, виражав явну неповагу до суспільства і застосував палицю та ніж, які були заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Покарання засудженим призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, даних про їх особу. Призначене засудженим покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши провадження за апеляційними скаргами захисника й прокурора, належним чином перевірив викладені в них доводи, та визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг захисника ОСОБА_7 та прокурора, а тому оскаржувані судові рішення вважає за необхідне залишити без зміни.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3