Справа № 420/1368/17
Провадження № 11-кп/782/117/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого-судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого : ОСОБА_6

захисника : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області кримінальне провадження № 0000277 від 05.08.2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 30.01.2018 року, яким,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новорозсош, Новопсковського району Луганської області, громадянина України, який не працює, раніше судимого 26.08.2016 року Новопсковським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним:

- за ч. 2 ст. 185, КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі частин 1, 4 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане покарання призначене вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 26.08.2016 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 30.01.2018 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
З змісту оскаржуваного вироку вбачається, що 03.08.2017 року приблизно о 23 годині 45 хвилин ОСОБА_8 , повторно, переслідуючи мету незаконної наживи, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув на відкриту ділянку місцевості, що знаходиться поблизу господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_8 , перебуваючи на вказаній ділянці місцевості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити його злочинній діяльності, керуючись злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, викрав будівельний кут, який знаходився на землі біля господарської будівлі довжиною 9 м, шириною - висотою 75 х 75 мм, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 351 від 29.08.2017 складає 450 грн. 00 коп.

Надалі ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, звернувши викрадене майно на свою користь, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

03.08.2017 року приблизно о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , повторно, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу вказаного вище домоволодіння, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом тимчасового користування велосипедом марки «Україна» синього кольору, який належить ОСОБА_10 , не маючи наміру його повертати, попросив раніше знайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є малолітнім сином останньої, надати йому зазначений велосипед, завіривши його у тому, що велосипед він поверне через день.

На пропозицію ОСОБА_8 . ОСОБА_11 погодився та надав йому велосипед марки «Україна» синього кольору для тимчасового користування, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 022/17 від 18.08.2017 складає 652 грн. 00 коп.

Надалі, ігноруючи неодноразові вимоги законного володільця ОСОБА_10 повернути зазначений велосипед, 14.08.2017 ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий умисел, намагався його продати, але через відсутність коштів у покупців не зміг цього зробити.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає вирок суду несправедливим, оскільки його засуджено «за ознакою злочину повторно», але раніше його було засуджено до позбавлення волі умовно, з іспитовим строком. Тільки останнім вироком суду йому було призначено покарання у виді позбавлення волі реально, без скасування попереднього вироку. Зазначає, що покарання за раніше скоєний злочин він відбуває і строк до теперішнього часу не відбутий, ознака злочину і кваліфікація, як «скоєння злочину повторно» не відповідає положенню Ухвали Пленуму Верховного Суду України. Просить виключити дану ознаку як «скоєння злочину повторно» із кваліфікації злочину, а внаслідок цього і саму кваліфікацію з ч. 2 ст. 185 на ч. 1 ст.185 та на ч. 1 ст. 190 КК України, з суттєвим зменшенням строку.

Захисник ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Новопсковського районного суду Луганської області, щодо ОСОБА_8 скасувати, при цьому змінивши його в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, за якою виправдати у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, та призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, так як по своїй суті не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, так як порушені норми матеріального і процесуального права, вирок ухвалений судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами. Захисник зазначає, що в ході судового засідання, ОСОБА_12 попрохали визнати свою провину в повному обсязі, та йому буде призначено покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Тому він щиро розкаявся в скоєному, але викладене у вироку суду не відповідає обставинам справи.

Просить звернути увагу суду, що потерпілі під час судового розгляду допитані не були, не оглядалися речові докази, суд має право провадження розглянути на підставі ч. 3 ст. 349 КК України. Суд зазначає, що обставини ніким не оспорюються, але при цьому не звернув увагу, на покази його підзахисного, який бачив, що валялися металеві ржаві речі. Суд зазначає, що металевий будівельний кут, та який оцінений як будівельний кут, тобто неправильно досліджений предмет крадіжки та його ціна. Суд посилається на речові докази металева арматура 2 шт. та будівельний кут 9 м., а що було оцінено і що було викрадено конкретно, та причому металева арматура вона для ваги, як металолому чи зовсім інше.

ОСОБА_12 визнаний судом винним в тому, що 03 серпня 2017 року приблизно о 08 годині він, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом тимчасового користування чужим майном попросив у малолітнього ОСОБА_11 , 2004 року народження, велосипед вартістю 652 грн, та намагався його продати. Просить звернути увагу суду, що Нарожному виповнилось 13 років, він усвідомлював свої дії, велосипед йому надавався у тимчасове користування і при цьому немає жодного доказу, щодо того що підзахисний мав намір при передачі йому останнім заволодіти цим велосипедом. Не уточнено, на який час брав цей велосипед. З одних доказів підзахисного неможливо визначити чи мається склад злочину, передбачений ст. 190 КК України. Суд не зазначив у вироку, в чому вбачається шахрайство, як того вимагає закон. Він не здійснив зловживання довірою чи обманом, та взагалі не доведено умислу саме на незаконне заволодіння велосипедом. Він його прохав в тимчасове користування і він йому переданий був. Він ним користувався протягом більш як 10 днів, тому захист не може погодитися з кваліфікацією дій підзахисного за ст. 190 КК України. Не буде складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, якщо обман є не обставиною, під впливом якої володілець майна передає його, а виступає як засіб доступу до майна. Окрім того, суд не визначив, кому належить велосипед неповнолітньому чи його матері, яким чином відбувалося передавання велосипеда. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом. На момент здійснення, суб`єкт повинен усвідомлювати, що він використовує обман чи зловживає довірою для заволодіння чужим майном. Зі змісту вироку суд не зазначає, в чому ж виражається злочинні дії його підзахисного.

Суд першої інстанції з недостатньою повнотою врахував, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, але від його дій не настало тяжких наслідків. Отже враховуючи та оцінюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особи правопорушника, суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про призначення покарання, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Прокурор Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 .

В обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги зазначає, обвинувачений ОСОБА_8 добровільно у судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, пояснив про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень.

Будь-які заходи впливу, а саме: насильство, примус, погрози тощо до ОСОБА_8 в ході досудового розслідування та під час судового розгляду не застосовувались.

Скарги в ході досудового розслідування та під час судового розгляду з цих питань від ОСОБА_8 до Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області не надходили.

Також захисник ОСОБА_7 не надав на підтвердження своїх доводів будь - яких доказів.

Крім того, опрацюванням копії запису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу, вказаний довід захисника не знайшов свого підтвердження, що свідчить про його необґрунтованість.

У зв`язку з тим, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, сторони, у тому числі обвинувачений, не заперечували щодо встановлених обставин та визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду у даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вимоги даної статті судом роз`яснювались сторонам кримінального провадження, зокрема, те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У свою чергу захисник ОСОБА_7 саме з цих міркувань підготовив апеляційну скаргу.

Під час судового розгляду кримінального провадження, суд встановив наступний порядок дослідження доказів: допит обвинуваченого ОСОБА_8 та дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. Дослідження документів, речових доказів або звуко і відеозаписів встановленим порядком дослідження доказів не передбачалось. Обвинувачений ОСОБА_8 жодних заперечень з цих питань не висловлював.

Водночас у даному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_10 у своїх письмових заявах від 31.10.2017 р. та 27.09.2017 р. відповідно просили кримінальне провадження розглянути без їх участі.

У зв`язку з тим, що діючим КПК України не передбачена обов`язкова участь потерпілих у судовому засіданні, учасники кримінального провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_8 , не заперечували проти розгляду справи без участі потерпілих.

Разом з тим, вартість будівельного кута, довжиною 9 м, шириною - висотою 75 х 75 мм, який є предметом крадіжки, вчиненої ОСОБА_8 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 351 від 29.08.2017 складає 450 грн.

Законність та об`єктивність вказаного висновку експерта щодо встановлення фактичної вартості викраденого майна сумнівів не викликає. Також як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду вказаний висновок експерта ніким не оспорювався.

Прокурор вважає довід захисника ОСОБА_7 щодо неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність -необґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_8 добровільно відмовився від дослідження письмових доказів, наполягав на судовому розгляді кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Під час судового розгляду встановлено, що 03.08.2017 р. ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом тимчасового користування велосипедом марки «Україна» синього кольору, який належить ОСОБА_10 , не маючи наміру його повертати, попросив раніше знайомого ОСОБА_11 , який є малолітнім сином останньої, надати йому зазначений велосипед, завіривши його у тому, що велосипед він поверне через день.

На пропозицію ОСОБА_8 . ОСОБА_11 погодився та надав йому велосипед марки «Україна» синього кольору для тимчасового користування,

Надалі, ігноруючи неодноразові вимоги законного володільця ОСОБА_10 повернути зазначений велосипед, 14.08.2017 р. ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий умисел, намагався його продати, але через відсутність коштів у покупців не зміг цього зробити.

З даними обставинами обвинувачений ОСОБА_8 повністю погоджувався як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, під час судового розгляду достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 мав намір заволодіти вказаним велосипедом, уточнено на який час обвинувачений брав цей велосипед. Також у судовому засіданні встановлено, що даний велосипед належав ОСОБА_10 .

Разом з тим суд у своєму вироку від 30.01.2018 р. чітко вказав, у чому вбачається шахрайство у діях обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому повторно.

Вважає, що при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції повністю врахував суспільну небезпечність вчинених ним злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, які згідно ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, до обставин, що обтяжують покарання суд відніс - рецидив злочину.

Пославшись у вироку, поряд з іншим, на урахування наслідків, які настали від дій обвинуваченого, суд призначив йому фактично мінімальне покарання, передбачене в санкції ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі.

Окрім цього, ОСОБА_8 вчинив зазначені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, після постановлення Новопсковським районним судом Луганської області вироку від 26.08.2016 р. в період іспитового строку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Також ОСОБА_8 раніше неодноразово вчиняв аналогічні корисливі злочини.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає вказані вище доводи захисника ОСОБА_7 необґрунтованими. Просить у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , відмовити. Вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 30.01.2018, яким ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника, адвоката ОСОБА_7 , яки просили задовольнити їх апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Апеляційний розгляд даного кримінального провадження здійснюється за правилами ст. 405 КПК України.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 та змісту вироку суду першої інстанції від 30.01.2018 року обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та його дії були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, а також у вчиненні умисних та протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, та його дії були кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.

При цьому суд першої інстанції прийшов до даного висновку, виходячи з того, що обвинувачений дав добровільні пояснення про визнання своєї провини у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, врахував обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

У вироку суду також зазначено, що потерпілий ОСОБА_9 у заяві від 27.09.2017 року просив розглянути кримінальне провадження без його участі, претензій до обвинуваченого не має, покарання просить призначити на розсуд суду. Потерпіла ОСОБА_10 аналогічну заяву подала 31.10.2017 року, зазначивши про те, що збитки відшкодовані.

Захисник ОСОБА_7 не приймав участь у суді першої інстанції у розгляді даного кримінального провадження, свої повноваження він здійснює на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою від 31.01.2018 року № 663.(а.с.63 т.1)

Разом з цим захисник ОСОБА_7 у своєї апеляційній скарзі порушує питання про те, що суд першої інстанції нібито недотримався вимог ст.370 КПК України, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Судом порушенні норми матеріального і процесуального права, оскільки вирок суду ухвалений не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, а на тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину, з урахуванням того, що йому буде призначене покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Крім того обвинувачений та його захисник вважають, що суд неправильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.190 КК України з кваліфікуючою ознакою «повторність». Суд неправильно призначив покарання обвинуваченому.

Перевіряючи дані доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, належно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого. Зокрема те, що він раніше судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, його відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику з місця проживання, а також те, що він на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, позицію потерпілих.

З вироку суду вбачається, що до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс його щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину. До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд відповідно до вимог ст.67 КК України, відніс рецидив злочину.

Крім того, суд у вироку зазначив, що він врахував, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення після постановлення Новопсковським районним судом Луганської області вироку від 26.08.2016 року в період іспитового строку, а тому прийшов до правильного висновку призначити ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч.ч.1,4 ст.71 КК України (за сукупністю вироків), ч.1 ст.70 КК України (за сукупністю злочинів) у виді позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції Особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Обвинувачений упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення правопорушень і не оспорював фактичних обставин їх учинення, що дали суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Цим обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю правопорушень.

З змісту вироку суду вбачається, що суд при ухваленні вироку за клопотанням прокурора до набрання вироком законної сили обрав ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України, враховуючи те, що судовий розгляд даного кримінального провадження відбувався за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

У цьому провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушенням, визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які би свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону.

Призначене обвинуваченому покарання є справедливим та обґрунтованим, яке ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на викладене, обґрунтування апеляційних скарг не містять переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 376 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника, адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 30.01.2018 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту ухвалення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк, з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3