Постанова

Іменем України

12 липня 2018 року

м. Київ

справа № 305/546/16-к

провадження № 51-2445км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Розтоки, Рахівського району Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено питання цивільних позовів та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
03 грудня 2015 року о 22:40 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони центру м. Рахів у напрямку с. Розтоки, Рахівського району, по вул. Київській у м. Рахів між будинками №28 34, здійснюючи маневр обгону попутного з ним транспортного засобу, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги пунктів 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.10 (в) 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахував порожню обстановку, що склалася, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який в той час рухався по краю зустрічної смуги руху у попутному з автомобілем напрямку, що спричинило його смерть.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 стверджує, що судами першої та апеляційної інстанції при постановленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 не було враховано, що потерпілий ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху, а ОСОБА_7 не мав умислу здійснити наїзд на пішохода при цьому правила безпеки дорожнього руху не порушував. Указує на порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, обраного без врахування тих обставин, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, активно сприяв розкриттю злочину, особа, з якою він виявив бажання укласти шлюб, вагітна, завдану шкоду частково відшкодував, примирився з потерпілою та уклав з нею усну угоду про розстрочення виплати шкоди у зв`язку з чим вона не має до нього претензій. Просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає, що касаційна скарга захисника, є необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно з ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень можуть бути лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідає обставинам, встановлених судом, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
При цьому були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій та визнані безпідставними твердження ОСОБА_7 про те, що він не порушував Правил дорожнього руху України, а причиною ДТП є недотримання ОСОБА_8 правил безпеки руху.

Діючи в межах свого захисту, сторона захисту не заперечує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю ОСОБА_7 , загинув неповнолітній ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні стверджувала, що, її син ОСОБА_8 , який рухався краєм проїзної частини дороги через ремонт тротуарів, у вечір, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, мав взуття із світло відбиваючи елементами, місце, де це сталося освітлювалося.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 101 від 22 лютого 2016 року в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, він мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_8 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля ОСОБА_7 , який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування.
Всебічно перевіривши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 не вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам першої та апеляційної інстанцій постановити законні та обґрунтовані судові рішення, які оскаржуються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України місцевий суд правильно врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав: визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також те , що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується за місцем проживання.

У касаційній скарзі не наведено таких обставин та даних про особу ОСОБА_7 , які свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а доводи захисника, викладені у касаційній скарзі, щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості є необґрунтованими.

Те, що ОСОБА_7 частково відшкодував шкоду потерпілій, примирився з потерпілою та уклав з нею усну угоду про розстрочення виплати шкоди у зв`язку з чим вона не має до нього претензій, не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного судом покарання. Окрім того, потерпіла ОСОБА_9 наполягала на призначенні ОСОБА_7 покарання без застосування ст.. 75 КК України.

Також колегія суддів вважає, що та обставина, що особа, з якою він виявив бажання укласти шлюб, вагітна, не свідчить про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

З огляду на викладене, відсутні підстави задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, п. 15 «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3