УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника-адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , на постанову старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 30.03.2018 р., про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження № 0001175, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
20.04.2018 року на розгляд слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , на постанову старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 30.03.2018 р., про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження № 0001175, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якій скаржник просив суд скасувати постанову старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 про відмову в залученні в якості потерпілого ОСОБА_5 від 30 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0001175 від 13.02.2018 року та зобов`язати уповноважених осіб Шевченківського УП ГУНП в м. Києві залучити ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні як потерпілого.

Як на підставу звернення зі скаргою, ОСОБА_3 послався на ч. 1 ст. 303 КПК України та обґрунтовував її тим, що у кримінальному провадженні №0001175 30.03.2018 року ОСОБА_5 було подано заяву про залучення у якості потерпілого, оскільки кримінальним правопорушенням, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування останньому було завдано матеріальну шкоду. У відповідь на вказану заяву 13.04.2018 року ОСОБА_5 отримав постанову старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 30.03.2018 р. про відмову у визнанні потерпілим. На думку скаржника, вказана постанова є незаконною з огляду на те, що посилаючись на відсутність шкоди завданої ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням, слідча одночасно визнає той факт, що невстановлена досудовим слідством особа використовуючи підроблені документи переоформила квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_7 та іпотеко держателя ОСОБА_5 , що на думку скаржника свідчить про те, що останньому кримінальним правопорушенням завдана шкода, а отже він повинен бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні скаржник-адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу та просив її задовольнити з підстав у ній наведених.

Присутня у судовому засіданні слідча ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечувала, зазначивши, що потерпілими у вказаному кримінальному провадженні є дійсні власники квартири, заволодіння якою шахрайським шляхом і стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, слідча повідомила суду, що за заявою ОСОБА_5 було внесено відомості до ЄРДР під №0004114 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні було встановлено, що у провадженні старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 перебувають матеріали кримінального провадження № 0000571, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 191 КК України.

Слідством встановлено, що 06.06.2016 року невстановлена досудовим слідством особа, шляхом використання завідомо підроблених документів на квартиру АДРЕСА_2 , знаходячись за адресою АДРЕСА_3 здійснила правочин з вищевказаною квартирою, чим завдала шкоди дійсним власникам.

У вказаному кримінальному провадженні підозра нікому не повідомлялась, потерпілими у кримінальному провадженні визнано дійсних власників квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 був допитаний як свідок, однак давати покази відмовився, пославшись на те, що вважає себе потерпілим.

30 березня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 з заявою про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже потерпіла особа фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, в оскаржуваній постанові слідчий вказує, що на даний час, згідно з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 , одночасно, дана квартира є предметом іпотеки, іпотеко держателем щодо якої є ОСОБА_5 Оболонським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса щодо повернення грошей, які ОСОБА_5 позичив ОСОБА_7 , яке на даний час не закрито і не закінчено, а тому ОСОБА_5 не зазнав жодних матеріальних збитків, пов`язаних з предметом правопорушення.

Сторона обвинувачення вказує, що на даний час досудовим розслідуванням перевіряється причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні слідчим суддею було встановлено, що у провадженні старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження №0004114, внесене до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Предметом вказаного кримінального провадження є заволодіння невстановленою особою шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_5 , які останнім були надані під передачу в іпотеку вказаної вище квартири.

У заяві представника ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_5 було завдано шкоди в наслідок заволодіння грошовими коштами останнього. Але для користування ОСОБА_5 процесуальним статусом потерпілого необхідно встановити, що зазначена шкода є результатом вчинення саме кримінального правопорушення, в рамках досудового розслідування якого особа вважає себе потерпілою, а не внаслідок іншого кримінального правопорушення. Тобто у кримінальному провадженні має бути наявним такий складовий елемент умови визнання особи потерпілою, як причинний зв`язок між негативними обставинами та кримінальним правопорушенням.

У будь-якому разі, наявність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та негативними наслідками (шкодою) автоматично не випливає, навіть у випадку наявності факту кримінального правопорушення та негативних наслідків. Причинний зв`язок між ними потребує окремого самостійного встановлення.

Слід зазначити, що в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної і формальної. При цьому під фактичною умовою слід розуміти завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди, проте слідчим таких умов не встановлено, та як наслідок відмовлено у визнанні ОСОБА_5 потерпілим.

При дослідженні оскаржуваного рішення, слідчим суддею встановлено, що при його складанні слідчим було дотримано вимоги положень ч.2. ст. 9, ч.5 ст.55; ч.5 ст.110 КПК України, тобто з урахуванням принципу законності кримінального провадження, вказано зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, що свідчить про її вмотивованість та обґрунтованість.

Слідчий суддя дослідивши надані матеріали, оскаржуване рішення встановив, що заявником не надано та у матеріалах скарги не містяться доказів завдання шкоди внаслідок саме кримінального правопорушення, що є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001175.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, скаржником не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови слідчого, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 40, 55, 93, 110, 303, 306, 307, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , на постанову старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 30.03.2018 р., про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження № 0001175, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Повний текст ухвали буде оголошений 07 травня 2018 року о 08 годині 05 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1