Справа № 183/1562/18
№ 1-кп/183/716/18
В И Р О К
іменем України
11 травня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 17.11.2017 року за № 0000409 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Греньки Глобинського району Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця за контрактом на посаді заступника командира 2 роти 1 батальйону, у військовому званні старший лейтенант, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
2 березня 2015 року наказом № 49 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду командира 3 парашутно-десантного взводу 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .

8 грудня 2015 року наказом № 14 (по особовому складу) Командувача Високомобільними десантними військами Збройних Сил України старшого лейтенанта ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира 2 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та згідно з текстом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», в Україні діє особливий період.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту) старший лейтенант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку та сумлінно і чесно виконувати обов`язки.

Крім того, згідно ст.ст. 113, 114 Статуту старший лейтенант ОСОБА_6 в мирний і воєнний час відповідає за бойову й мобілізаційну готовність та успішне виконання ротою бойових завдань, за бойову підготовку роти, за утримання в належному стані об`єктів навчальної матеріально-технічної бази, навчальних Приладів та обладнання, за спортивно-масову роботу, за підтримання внутрішнього порядку і військової дисципліни в роті, за підготовку кваліфікованих спеціалістів роти. Заступник командира роти підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу роти; за відсутності командира роти виконує його обов`язки, разом з командиром роти зобов`язаний розробляти розклад занять на тиждень і вести облік занять з бойової підготовки роти, подавати допомогу командирам взводів в організації та проведенні занять з бойової підготовки й усувати виявлені недоліки; знати озброєння і техніку роти, матеріальну частину, правила експлуатації, зберігання та особисто перевіряти їх наявність і бойову готовність; брати участь у підготовці озброєння й техніки до занять і навчань, вживати заходів, спрямованих на запобігання катастрофам, аваріям і поломкам; організовувати правильне використання та збереження навчальних посібників, приладів, обладнання та об`єктів навчальної матеріально-технічної бази, наявних у роті або закріплених за нею.

Відповідно до п. 10 Розділу «Про збереження стрілецького озброєння, артилерійських оптичних і електронно-оптичних приладів у підрозділах» при казарменому розташуванні в кожному підрозділі (батареї, роті) прилади зберігаються в окремих шафах, обладнаними полками. На внутрішній стороні дверцят шафи міститься опис приладів, що зберігаються, із вказівкою номера і прізвища особи, за якою закріплений прилад. Шафа замикається на замок, ключ від якого зберігається в чергового по підрозділу.

Згідно п. 2 Наказу Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», зброя, боєприпаси та інше військове майно видається під особистий підпис в книзі обліку наявності та руху військового майна в підрозділі та в книзі обліку військового майна, виданого в тимчасове користування.

Також вимоги ст.ст. 13, 14, 15 «Положення про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225 (далі Положення), чітко визначають порядок зберігання військового майна, та зобов`язують зберігати військове майно з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників. Умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати та відповідати вимогам вибухопожежобезпеки. Експлуатація військового майна повинна здійснюватися відповідно до вимог документації заводів-виробників. Порядок зберігання, використання і технічного обслуговування військового майна визначається статутами Збройних Сил, цим Положенням, нормативно-правовими актами і нормативними документами Міноборони та документацією заводів-виробників.

6 червня 2017 року старший лейтенант ОСОБА_6 отримав для службового користування предмети технічного постачання - монокуляри нічного бачення за №№ НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Однак, впродовж червня 2017 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, у порушення нормативних документів, зберігання монокулярів нічного бачення AN/PVS - 14 за №№ 74347805 та 74347933 не забезпечив та всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства ввірені для службового користування предмети технічного забезпечення - монокуляри нічного бачення AN/PVS - 14 за №№ 74347805 та 74347933 для зберігання у спеціально обладнане місце (шафу), яке перебуває під охороною у чергового по підрозділу, не здавав, командиру підрозділу на зберігання не передавав, а переносив їх з собою, періодично залишаючи їх без нагляду в спальному приміщенні 2 роти військової частини НОМЕР_1 не контролюючи їх наявність, тим самим залишаючи ввірені предмети технічного постачання без нагляду та охорони.

Ввечері 20 червня 2017 року, прибувши в черговий раз до спального приміщення 2 роти військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант ОСОБА_6 виявив відсутність ввірених йому предметів технічного постачання монокулярів нічного бачення AN/PVS - 14 за №№ 74347805 та 74347933, загальною вартістю 158.085 грн. 52 коп.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_6 під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_1 ), на посаді заступника командира 2 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, після отримання для службового користування предметів технічного постачання - монокуляри нічного бачення AN/PVS - 14 за №№ 74347805 та 74347933, на початку червня 2017 року, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи вимоги ст.ст. 9, 11, 16, 113, 114 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 10 Розділу «Про збереження стрілецького озброєння, артилерійських оптичних і електронно-оптичних приладів у підрозділах», п. 2 Наказу Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359 « Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» та ст.ст. 13, 14, 15 «Положення про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, збереження монокулярів нічного бачення AN/PVS - 14 за №№ 74347805 та 74347933 не забезпечив, у спеціально обладнане місце (шафу), яке перебуває під охороною у чергового по підрозділу не здавав, командиру підрозділу на зберігання не передавав, а переносив їх з собою, періодично залишаючи їх без нагляду в спальному приміщенні 2 роти військової частини НОМЕР_1 не контролюючи їх наявність, тим самим залишаючи ввірені предмети технічного постачання без нагляду та охорони. Ввечері 20 червня 2017 року, прибувши в черговий раз до спального приміщення 2 роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 виявив відсутність ввірених йому предметів технічного постачання монокулярів нічного бачення AN/PVS - 14 за №№ 74347805 та 74347933, загальною вартістю 158085 грн. 52 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному щиро розкаявся. Доповнив, що матеріальну шкоду, спричинену ним кримінальним правопорушенням, відшкодував у повному обсязі.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.11.2017 року за № 0000409, згідно якого 09.11.2017 року посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було виявлено нестачу восьми монокулярів нічного бачення, закріплених за підрозділами військової частини

(а.п. 32);

- копія витягу з наказу № 49 від 02.03.2015 року командира військової частини НОМЕР_1 , згідно якого лейтенанта ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини

(а.п. 98);

- інструкція про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у ЗСУ, затверджена Наказом МОУ 29.06.2005 року, якою визначено порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів

(а.п. 33-35);

- документи щодо визначення порядку обліку та зберігання військового майна

(а.п. 36-51, 70-81);

- копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2473 від 21.11.2017 року про результати службового розслідування за фактом втрати приладів нічного бачення військовослужбовцями, згідно якого військове майно, нестача якого була виявлена, було видано в тимчасове користування, зокрема, ОСОБА_6

(а.п. 53-60);

- копія акта проведення службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , під час проведення якого встановлено факт нестачі монокулярів нічного бачення AN/PVS-14 у 2 парашутно-десантній роті, яка стала внаслідок неналежного відношення до виконання службових обов`язків, зокрема, старшим лейтенантом ОСОБА_6 , який втратив військове майно, передане йому для зберігання та використання

(а.п. 61-69).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 413 КК України, як втрата ввірених для службового користування предметів технічного постачання внаслідок порушення правил їхнього зберігання, вчиненої в умовах особливого періоду крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття та відшкодування обвинуваченим завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди у повному обсязі.

Також суд враховує те, що ОСОБА_6 раніше не судимий; має постійне місце мешкання, одружений, працевлаштований та має бажання продовжити нести службу в Збройних Силах України, має позитивну службову характеристику, виконував бойові завдання під час участі у антитерористичній операції.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження військовим прокурором в інтересах держави подано позовну заяву до ОСОБА_6 про стягнення з останнього на користь держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , завдану ним матеріальну шкоду у розмірі 158085 грн. 52 коп. (а.п. 12-16).

Санкція ч. 2 ст. 413 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення покарання у виді позбавлення волі, строком на 1 рік, сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Прокурором ОСОБА_4 під час судового розгляду було заявлено клопотання про застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній виконував бойові завдання під час участі у антитерористичній операції з 20.10.2016 року. А також прокурор в судовому засіданні відмовився від позовних вимог до ОСОБА_6 , викладених у вищезазначеному позові, у зв`язку з відшкодуванням матеріальної шкоди у повному обсязі.

Обвинувачений просив застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та підтримав клопотання прокурора. Захисник підтримав думку свого підзахисного.

Так, встановлено, що на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

В ході розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, а також захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, з жовтня 2016 року брав неодноразово безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_6 підпадає під дію ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», тому клопотання прокурора повинно бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді 1 року позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В задоволенні позовної заяви військового прокурора в інтересах держави до ОСОБА_6 про стягнення з останнього на користь держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , завдану ним матеріальну шкоду у розмірі 158085 грн. 52 коп., - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1