Постанова
Іменем України
19 липня 2018 р.
м. Київ
Справа № 760/20405/16-к
Провадження № 51-2969км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року в межах кримінального провадження № 0012699 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом першої інстанції, 30 жовтня 2016 року близько 04 год. ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, знаходячись у м. Києві на просп. Повітрофлотському, 16, маючи умисел на незаконне заволодіння автомобіля марки ВАЗ-2107, д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , скориставшись ножицям, відчинив замок дверцят автомобіля зі сторони водія та проник до салону, після чого сів за кермо. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 шляхом пошкодження замка запалення та з`єднання проводів запустив двигун вказаного автомобіля, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення на вищевказаному автомобілі, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 30000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на незаконність судових рішень з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженої внаслідок м`якості, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не призначили ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки злочин, за який він засуджений, є тяжким злочином, що вчинений з корисливих мотивів. Також судами належним чином не враховано дані про особу засудженого.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу частково та просив скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
Разом з тим, доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, є безпідставними.
Санкцією ч. 2 ст. 289 КК за незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднане з насильством, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема і ті, на які прокурор посилається у касаційній скарзі, (те, що ОСОБА_6 раніше судимий за корисливі злочини, у тому числі і за незаконне заволодіння транспортним засобом, негативно характеризується), обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 289 КК.
Поряд з цим, оскільки додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією ч. 2 ст. 289 КК не є обов`язковим, суд першої інстанції, не призначаючи ОСОБА_6 цього додаткового покарання, не допустив неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це стверджує прокурор у касаційній скарзі.
Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того наведені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого є аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора. Зазначені доводи апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження у межах та у порядку, що встановлені ст.ст. 404, 405 КПК, визнав безпідставними з наведенням відповідних мотивів та висновків. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Інших підстав для скасування судових рішень у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3