ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа № 201/7807/18
Провадження №1-кс/201/5122/2018
У Х В А Л А
Іменем України

03 серпня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 0001675, внесеному до ЄРДР 19 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України на вказану постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, просить її скасувати.

В обґрунтування скарги адвокат вказує, що не погоджується із такою підставою відмови у задоволенні його клопотання, як відсутність документів, що посвідчують його повноваження захисника. У клопотанні було зазначено, що угода від 11.04.2017р. про надання правової допомоги ОСОБА_4 раніше вже надавалася слідчому Соборного ВП ОСОБА_6 і міститься в матеріалах кримінального провадження. Отже, процесуальний керівник мав можливість перевірити його повноваження, витребувавши матеріали провадження у слідчого. Враховуючи викладене, просить скасувати постанову, поновивши строк на її оскарження.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, від ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання в якому остання просить скаргу розглянути без її участі, та задовольнити в повному обсязі, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 20.06.2018р. представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 , звернувся з клопотанням до прокурора Дніпропетровської міської прокуратури № 2 про закриття кримінального провадження на підставі на підставі п. 11 ч. 1 ст. 284 КПК України, виклавши у ньому доводи про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування і не повідомленням про підозру жодній особі.

Прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 20 червня 2018 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження за № 0001676 від 19.04.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Підставою для відмови є невідповідність вимогам ст. 50 КПК України, а саме, відсутність відповідних документів, які підтверджують повноваження захисника.

Відповідно до ст. 220 КПК клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно із ч. 1 ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Тобто ордер і договір є документами, які в рівному ступені посвідчують існування договірних відносин між адвокатом і його клієнтом.

Таким чином, п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №752/11464/16-к.

Статтею 54 КПК України передбачене право підозрюваного, обвинуваченого на відмову від захисника або його заміну.

З аналізу наведених норм випливає, що підставою допуску захисника до участі у кримінальному провадженні є надання ним документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК. Водночас, особа, яка допущена до участі у кримінальному провадженні в якості захисника, може вибути з нього внаслідок відмови від нього або відводу. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Чинний КПК України не передбачає обов`язку захисника долучати повторно або ж додатково документи, що посвідчують його право на захист у тому випадку, якщо його статус у кримінальному провадженні є підтверджений.

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі, «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява №21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграф 150).

В даному випадку, реагуючи на звернення заявника, прокурором була винесена оскаржувана постанови. Натомість визнати її обґрунтованою не можна, оскільки вона взагалі не містить аналізу доводів заявників про підстави закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню та в цій частині скарга підлягає задоволенню. При повторному розгляді клопотань заявника прокурор має проаналізувати усі його доводи та надати відповіді на усі питання.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 110, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 0001675, внесеному до ЄРДР 19 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 0001675, внесеному до ЄРДР 19 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України, як невмотивовану та зобов`язати розглянути клопотання у повному обсязі із аналізом доводів заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1