11-кп/775/292/2018(м)
220/1263/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 00549 від 26 червня 2015 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05 березня 2018р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Тельманове Донецької області, громадянку України, українку, вдову, яка має середню спеціальну освіту, пенсіонерку, раніше не судиму, що зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що складає 850 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 730 гривень у порядку відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, а всього 2730 гривень..

в с т а н о в и л а:

за обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину за ч.2 ст.125 КК України, за наступних обставин:

26 червня 2015 року приблизно о 13 год. 40 хв. ОСОБА_8 проходила біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

В цей час з під`їзду № 1 зазначеного будинку вийшла ОСОБА_6 , з якою у ОСОБА_8 раніше склалися неприязні відносини.

Побачивши ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , прискорила свою ходу, та наздогнавши останню, відром, яке було частково заповнено гарячою водою та яке вона утримувала у своїй правій руці, штовхнула ОСОБА_6 в область попереку.

Від вказаного поштовху ОСОБА_6 обернулася обличчям до ОСОБА_8 , яка одразу ж вилила на ОСОБА_6 з відра воду, у результаті чого остання вронила свій мобільний телефон на землю.

В той час, коли ОСОБА_6 нахилилася до землі, щоб підняти свій мобільний телефон, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, правою рукою схопила потерпілу ОСОБА_6 за ліву руку та кулаком лівої руки нанесла не менше трьох ударів в область голови, в результаті чого спричинила ОСОБА_6 закриту черепно-мозкову травму, синець лобної області ліворуч, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткостроковим розладом здоров`я, які потребують лікування більше ніж 6 днів і менше 21-го дня.

Під час нанесення ОСОБА_6 ударів по голові, вона намагалася визволитися від ОСОБА_8 , але остання не відпускала потерпілу та нанесла ще не менш чотирьох ударів в область лівого передпліччя останньої, в результаті чого спричинила сінці лівого плеча, лівого передпліччя, подряпини 1 та 3-го пальців лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після того, як ОСОБА_6 вдалося визволитися, ОСОБА_8 припинила свої протиправні дії.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_9 , діючий в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , оскаржив його в апеляційному порядку.

Захисник ОСОБА_9 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказують на порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України, вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, який підлягає скасуванню з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону України, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, із закриттям кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу, та в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення.

На зазначену апеляційну скаргу від прокурора Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та представником потерпілої адвокатом ОСОБА_7 подані заперечення, в яких зазначені особи відстоюють законність та обґрунтованість судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвокат ОСОБА_9 та в обвинувачену ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати, провадження по справі закрити за недоведеністю винуватості ОСОБА_8 , відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України; потерпілу ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_5 , які відстоювали законність і обґрунтованість судового рішення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційної скарзі в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Виходячи з вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника ОСОБА_12 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у

у вчиненні інкримінованого їй злочину, а саме в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 неспроможними, виходячи з наступного.

Обвинувачена ОСОБА_8 у судовому засіданні не визнала свою провину, зазначила, що ніяких тілесних ушкоджень вона ОСОБА_6 не спричиняла. Разом з тим не заперечувала, що 26.06.2015 р приблизно о 13-00 год. між нею та ОСОБА_6 , біля під`їзду виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 штовхнула її лівою стороною свого тулуба, від поштовху вона впала на відро, а ОСОБА_6 побігла в бік першого під`їзду.

Позицію обвинуваченої ОСОБА_8 суд обґрунтовано розцінив як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Показання ОСОБА_8 стосовно подій, що сталися 26.06.2015 року підтверджені лише показаннями свідка ОСОБА_13 , яка знаходиться в дружніх відносинах з обвинуваченою.

Разом з тим, суд критично оцінив їх, оскільки вони не були підтверджені іншими доказами та були спростовані сукупністю доказів, які були оцінені судом в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 визнавала, що між нею та потерпілою мали місце неприязні стосунки та, що саме 26.06.2015р. приблизно о 13-00 годин біля під`їзду виник інцидент між нею та потерпілою ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_6 вказує на той самий день, час, та місце події, що і обвинувачена ОСОБА_8 , а саме 26 червня 2015 року приблизно о 13 год. 40 хв. біля під`їзду № 1 багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Факт спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 саме ОСОБА_8 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка наполягала на тому, що в той час, коли вона нахилилася до землі, щоб підняти свій мобільний телефон, ОСОБА_8 правою рукою схопила потерпілу за ліву руку та кулаком лівої руки нанесла не менше трьох ударів в область голови, під час нанесення ударів по голові, вона намагалася визволитися від ОСОБА_8 , але остання не відпускала її та нанесла ще не менш чотирьох ударів в область лівого передпліччя та подряпала її пальцями, спричинивши закриту черепно-мозкову травму, синець лобної області ліворуч, струс головного мозку, сінці лівого плеча, лівого передпліччя, подряпини 1 та 3-го пальців лівої кисті.

Не прийняти до уваги показання потерпілої ОСОБА_6 у суду першої інстанції не убуло підстав, оскільки вони повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були очевидцями зазначеної події, письмовими доказами по справи.

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив, що влітку 2015 року він ремонтував свій автомобіль в гаражі, який розташований у дворі будинку по АДРЕСА_3 , і який він орендував у ОСОБА_16 ,приблизно в районі обіду, коли він вже закривав гараж і мив на вулиці руки, побачив, як ОСОБА_8 біля під`їзду нанесла ОСОБА_6 близько 2-3 ударів в область голови.

Доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі про те, що свідок ОСОБА_14 не був свідком події, оскільки ніколи не орендував гараж у дворі будинку по АДРЕСА_3 , є голослівними і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_15 .

З показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що він з 1976 по 2000 роки проживав в районі пров. Бригадному у смт. Велика Новосілка, після чого переїхав на іншу вулицю, але по пров. Бригадному у нього залишився гараж. Навесні 2015 року він на прохання свого товариша надав цей гараж в користування його сина ОСОБА_18 , а восени той повернув йому ключі.

Суд обґрунтовано не прийняв показання свідка ОСОБА_19 в тій частині, що він не бачив у дворі будинків по пров. Бригадному ОСОБА_14 , оскільки його ствердження не спростовують факту користування останнім гаражем, свідок пояснив, що виїжджав з двору кожного ранку о 07 год. 30 хв. і повертався приблизно о 15-00 год. 15-30 год., а тому не може з достовірністю підтвердити, що в період його відсутності ОСОБА_14 не міг знаходитись в гаражі. Крім того, свідок пояснив, що не знає, чи користувався хтось гаражем ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що у 2015 році вона проживала у будинку АДРЕСА_2 . На початку літа вдень вона знаходилась вдома і з вікна своєї квартири бачила, як з під`їзду вийшла ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , яка йшла з боку гаражів, бачила, як ОСОБА_10 схопила ОСОБА_6 за руку і та впустила телефон. Коли ОСОБА_6 нахилилась, щоб його підняти, ОСОБА_8 стала наносили їй удари рукою в область голови та плеча, ОСОБА_6 відчепила руку ОСОБА_8 і втекла.

Доводи захисту, зазначені в апеляційній скарзі про те, що свідок ОСОБА_15 не могла бачити події, оскільки в цей час працювала, були предметом перевірки судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження та були спростовані листом Управління соціального захисту Великоновосілківської РДА № 10/2728 від 23.11.2015 р., а також листом та наказом ТВБВ № 10004/0443 Філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» № 1949 від 24.11.2015 р., відповідно до яких ОСОБА_15 26.06.2015 р. перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною та отримувала допомогу по догляду за дитиною до 3-х років з 01.09.2012 р. по 08.09.2015 р. (т.2 а.с. 137,138,139).

Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 послідовні, узгоджуються між собою, останні описують подію хронологічно, детально, їх показання не суперечать поясненням потерпілої ОСОБА_6 , у зв`язку у з чим обґрунтовано прийняті судом, як доказ вини обвинуваченої ОСОБА_8 .

Доводи захисту про те, що він ставить під сумнів показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які нібито є зацікавленими особами, є неспроможними, оскільки не мають будь-якого підтвердження та спростовуються іншими доказам по кримінальному провадженню.

Надані під час розгляду справи скріншоти сторінок з соціальної мережі «Одноклассники» , бкли предметом дослідження судом першої інстанції та суд обґрунтовано визнав їх неналежним та недопустимим доказом як такі, що не стосуються предмету доказування у даному кримінальному провадженні, їх дійсність неможливо перевірити, а зображені на знімках особи не ідентифіковані (т.2 а.с. 127-133).

З метою перевірки і уточнення результатів допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , потерпілої ОСОБА_6 слідчим був проведений слідчий експеримент шляхом відтворення певної дії за участю потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 .

Відповідно до протоколів слідчих експериментів від 03.07.2015 р.,12.10.2015 р. за участю потерпілої ОСОБА_6 , від 14.08.2015 р. , 17.09.2015 р., 12.10.2015 р. за участю свідка ОСОБА_14 , від 10.09.2015 р. та 12.10.2015 р., проведеному за участі свідка ОСОБА_15 був з`ясований механізм події, що відбувалася в цілому та окремих її деталей.

Суд не приймав до уваги протоколи слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 14.08.2015 р. та 17.09.2015 р., оскільки в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, де зазначено, що удари наносились правою рукою, він суперечить іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні, які є належними та допустимими і визнані судом достовірними, чим спростовуються доводи захисту, зазначені в апеляційній скарзі, що суд прийняв до уваги зазначені протоколи, тим самим допустив протиріччя у своїх висновках.

Слідчі експерименти проводилися декілька разів з одними тими же особами, що у свою чергу забезпечило належну повноту і точність відтворення самих експериментальних дій, при їх проведенні застосовувалися технічні засоби фіксації, потерпіла та свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 при даних слідчих діях надавали послідовні пояснення, які узгоджуються між собою та не суперечили поясненням, які були надані у суді першої інстанції (т.2 а.с. 184-190 а.с. 141-145,154, 191-196, а.с. 156-159, а.с. 168-171, 160-163, а.с. 164-167, 154).

Експерт ОСОБА_20 безпосередньо приймав участь у проведенні слідчого експерименту з потерпілою та свідками, що підтверджується відеозаписом проведення слідчого експерименту.

Дійсно в протоколах слідчого експерименту від 12.10.2015 р. відсутня підпис експерта, будучи допитаним в судовому засіданні, експерт пояснив, що міг не підписати протокол через велику кількість учасників слідчої дії та його зайнятість, проте зауважень у нього з приводу викладених у ньому обставин не було.

Слідчі експерименти проведені відповідно до ст. 223 КПК України, хід і результати слідчої дії зафіксовані у протоколах слідчого експерименту та на фотокартках і відеозаписах, що є додатками до протоколів.

Доводи захисту проте, що до для проведення слідчих експериментів не була залучена обвинувачена ОСОБА_8 , у зв`язку з чим зазначені протоколи не можна прийняти до уваги, як доказ вини обвинуваченої ОСОБА_8 не заслуховують на увагу, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 відмовилась брати участи у проведені слідчого експерименту, давати які-небудь пояснення, пов`язані з проведенням слідчого експерименту. Згода на участь у слідчому експерименті, а також надання показань під час нього є правом підозрюваної особи, а не обов`язком, його відмова брати участь у проведенні слідчого експерименту, виключає можливість проведення цієї слідчої дії.

Факт спричинення потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень саме 26 червня 2015 року за зазначеними нею обставинами підтверджується висновками судово-медичних експертизи №21/100 від 17.07.2015 року, № 28/21/100 від 14.09.2015 р., № 32/29/21/100 від 30.09.2015 р., № 33/32/29/28/21/100 від 30.09.2015 р., відповідно до яких тілесні ушкодження у ОСОБА_6 : закрита черепно-мозкова травма: синець лобної області ліворуч, струс головного мозку, відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткостроковим розладом здоров`я, які потребують для свого лікування більше ніж 6 днів і менше 21 дня; синці лівого плеча, лівого передпліччя, подряпини 1 та 3 пальців лівої кисті, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Усі перелічені тілесні ушкодження утворились від багатократних (не менше 7) травматичних дій тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких у властивостях ушкоджень не відобразились, що не виключає можливості їх утворення від дії рук людини та пластмасового відра, яке представлене на експертизу, можливо в строк та при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , потерпіла ОСОБА_6 при проведенні за їх участі слідчого експерименту (т.2 а.с. 146-147, 150-151, 152-153, 172-173, 197-198).

Доводи захисту про те, що зазначені висновки експерта як доказ є недопустимим, оскільки судово-медичний експерт не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, що ставить під сумнів правильність висновку експерта та його допустимість, є неспроможними та не заслуховують на увагу.

Судово-медичний висновок, а також всі інші додаткові висновки до нього відповідають вимогам ст.102 КПК України, у висновку експерта зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Експерт ОСОБА_20 є експертом Великоновілківського відділення судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ, тобто працює у державній експертній установі.

Роз`яснення прав і обов`язків експерта, який працює у державній експертній установі та приведення його до присяги здійснюється керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта.

Суд перевірив допустимість експертного висновку, як доказу у справі.

Експерт ОСОБА_20 був викликаний в судове засідання, головуючий роз`яснював йому права, обов`язки, попереджував про кримінальну відповідальність та привів до присяги в загальному порядку, який визначений законодавством, експерт надав пояснення щодо правильності висновків.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_21 підтримав та роз`яснив наданий ним на досудовому слідстві судово-медичний висновок, а також додаткові висновки, які надавались ним в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Підтвердив і ту обставину, що він був приведений до присяги, ознайомлений з правами та обов`язками експерта і про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, в експертній установі маються відповідні текст присяги і розписки.

Доводи захисту зазначені в апеляційній скарзі про те, що експертом не були розмежування тілесних ушкоджень у вигляді подряпин у потерпілій ОСОБА_6 , що на думку захисту є неповнотою судового розгляду, також не можуть бути прийняти до уваги судом апеляційної інстанції

Зазначений довід захисту був предметом розгляду суду першої інстанції, з приводу не розмежування експертом тілесних ушкоджень у вигляді подряпин суд зауважив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. У висновку № 21/100 від 17.07.2015 р. експертом було встановлено, що виявлені у ОСОБА_6 закрита черепно-мозкова травма: синець лобної області ліворуч, струс головного мозку, відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткостроковим розладом здоров`я, які потребують для свого лікування більше ніж 6 днів і менше 21 дня. Походження даних тілесних ушкоджень експертом встановлено. Саме за цими тілесними ушкодженнями кваліфіковані дії обвинуваченої. Стосовно подряпин на пальцях потерпілої, то вони віднесені експертом до легких тілесних ушкоджень, і на правову кваліфікацію дій обвинуваченої не впливають.

Судово-медичним експертом надано обґрунтований категоричний висновок із зазначенням в ньому виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та їх походженням, що свідчить про достатність наданих йому матеріалів для проведення експертизи.

Висновок експерта узгоджується з іншими доказами, в тому числі показаннями потерпілої та свідків, даними ними як в судовому засіданні, так і під час проведення слідчих експериментів, де вони пояснили, що удари обвинувачена наносила потерпілій в ліву область голови та ліве плече, що відповідає виявленим у потерпілої тілесним ушкодженням.

З приводу посилань сторони захисту на порушення права обвинуваченої на захист в зв`язку з повідомленням їй про підозру за відсутності захисника, оскільки обвинувачена є особою похилого віку, має вади зору і її захворювання прирівняне до 2-ї групи інвалідності, також були предметом дослідження судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Обґрунтовуючи свій довід сторона захисту посилається на виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 5026/457, датовану 14.07.2016 р. (т.1 а.с.88).

Згідно анамнезу, зі слів хворої ОСОБА_8 , зниження зору помічає протягом 5 років, лікувалась амбулаторно, надійшла у відділення для курсу підтримуючого лікування. Знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.07.2016 р. по 14.07.2016 р., тобто через рік після подій, які їй інкримінуються.

Дійсно, статтею 52 КПК України визначено випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, зокрема щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Та обставина, що обвинувачена ОСОБА_8 є особою похилого віку, не є випадком обов`язкової участі захисника, у розумінні п.3 ч.2 ст.52 КПК України, а тому не є підставою для обов`язкового залучення захисника.

Щодо вад зору суд зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо посилань ОСОБА_8 під час досудового розслідування на наявність у неї відповідних проблем зі здоров`ям. Даних про перебування обвинуваченої на диспансерному обліку з приводу вад зору не надано, у зв`язку з чим у слідчого не було достатніх підстав вважати, що обвинувачена має такі вади зору, внаслідок яких вона не здатна в повній мірі реалізувати свої права, а тому підстави для обов`язкового залучення захисника для обвинуваченої у слідчого були відсутні

Отже, зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що досудове слідство у даному провадженні було проведено з порушенням права особи на захист, а до основи обвинувального вироку були покладені докази, які були отримані за участю обвинуваченої ОСОБА_8 без участі захисника, а відтак, і відсутність підстав вважати зазначені вище докази недопустимими.

Суд також обґрунтовано не приймав до уваги доводи сторони захисту стосовно безпідставного зупинення досудового розслідування .

Так, обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні у суду першої інстанції не заперечувала, що залишала місце мешкання в зв`язку із тим, що проживала у своїх родичів в іншому місці, про зміну місця мешкання слідчого та прокурора не повідомляла, що було підставою для зупинення досудового слідства.

Доводи захисту про те, що вирок ухвалений до іншої особи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, не може бути прийнято до уваги.

Відповідно до правопису прізвищ та імен по батькові при створенні жіночих імен по батькові вживається суфікс -івн(а), після голосних ївн(а).

Тому суд у вироку правильно вказав ім`я по батькові обвинуваченої ОСОБА_8 «Зіновіївна»

Але відповідно до паспортних даних ім`я по батькові обвинуваченої ОСОБА_8 вказано « ОСОБА_22 », на чому наполягала сама обвинувачена.

Разом з тим, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Тельманово Тельманівського району Донецької області, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Тельманово Тельманівського району Донецької області, є одною і той же особою, про що не заперечувала і сама обвинувачена, тому вважати, що вирок ухвалений до іншої особи є безпідставним доводом.

За встановленими судом фактичними обставинами провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України, оскільки вона своїми умисними діями спричинила легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обставини вчиненого злочину, виходячи з приписів ст.50,65 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є особою пенсійного віку, за місцем попередньої роботи характеризується позитивно, за місцем проживання посередньо, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і оцінивши їх у сукупності, дійшов правильного висновку, що покарання необхідно призначити у виді штрафу в мінімальних межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо призначеного покарання обвинуваченої і вважає покарання, необхідним й достатнім.

Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_8 є суб`єктом застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році», однак після роз`яснення їй права на його застосування, остання заперечувала проти застосування до неї амністії, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано не застосував до обвинуваченої ОСОБА_8 . Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона заперечувала проти цього.

Обвинувачена ОСОБА_8 також не може бути звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

ОСОБА_23 вчинила злочин 26 червня 2015р. невеликої тяжкості, який кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України, що передбачає покарання у виді обмеженням волі, з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили три роки не минуло.

Доводи захисту про те, що суд необґрунтовано стягнув з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 730 гривень у порядку відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими та не можуть бути прийняти до уваги.

Провина ОСОБА_8 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлений причинний зв`язок між протиправними діями обвинуваченої та пошкодженням майна потерпілої, а саме мобільного телефону, який остання впустила, коли ОСОБА_8 схопила її за руку, що підтверджується показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_24 , а також актом № 21976 від 08.07.2015 р. з зазначенням виконаних робіт по ремонту телефону ОСОБА_6 , в тому числі очищення від води., у зв`язку з чим суд задовольнив позовні вимоги та стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 730 грн., які потерпіла витратила на ремонт телефону, що підтверджується квитанцією № 21976 від 27.06.2015 р. про прийняття на ремонт мобільного телефону «Самсунг», товарним чеком від 08.07.2015 р. та актом виконаних робіт № 21976 від 08.07.2015 р. (т.1 а.с. 50-52).

Доводи захисника обвинуваченої стосовно необхідності підтвердження суми матеріальної шкоди лише висновком товарознавчої експертизи, суд обґрунтовано визнав такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суду вважає доведеним факт заподіяння потерпілій ОСОБА_6 з боку обвинуваченої ОСОБА_8 моральної шкоди, що у своєму рішення обґрунтував суд першої інстанції, прийняв до уваги, що потерпіла ОСОБА_6 в момент отримання тілесних ушкоджень перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, а також пошкодженням її майна, тривалий час вона вимушена була витрачати на проведення слідчих дій, та, виходячи із засад розумності та справедливості, частково задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 2000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 2000 грн., суд обґрунтував своє рішення, зазначив, що потерпілою не надано суду належних доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру саме на суму, заявлену в позові.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України, описки у тексті вироку, на які посилається захисник у своєї апеляційній скарзі, не зачіпають суть судового рішення, у зв`язку з чим не можуть бути визнані суттєвим порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення, та може бути усунено у порядку, передбаченому ст. 379 КПК України

Порушень кримінального процесуального закону та підстав для скасування або зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05 березня 2018р. щодо ОСОБА_8 залишити без змін

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом 3-х місяців.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3