Справа № 185/6270/18
Провадження № 1-кп/185/563/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2018 року м.Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженню № 0000091 від 14 травня 2018 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Росток (Німеччина), не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000091 від 14 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України.

Згідно зі змістом обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні в період з 17.07.2018 року здійснювалося спеціальне досудове розслідування.

Під час проведення підготовчого судового засідання встановлені передбачені Законом підстави повернення зазначеного обвинувального акту прокурору.

Стаття 291 КПК України визначає вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті.

При цьому такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 наявний лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правовакваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без фактичного формулювання обвинувачення, яке висунуто саме обвинуваченому ОСОБА_5 ..

Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення особу обвинувачують.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги встановлені кримінальним процесуальним законом до обвинувального акту є безумовними і такими, що підлягають досконалому виконанню слідчим та прокурором.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Враховуючи те, що обвинувачення, фактично, не сформульоване належним чином, суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_5 , оскільки обвинуваченому, фактично, обвинувачення не висунуте.

Європейський Суд з прав людини, практика якого згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства, у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні (див. рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року) зазначено, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79).

Крім того, Суд констатує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Крім того, одним з важливих критеріїв забезпечення права на захист особи щодо якої здійснюється кримінальне переслідування, відповідно до КПК України, є обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування, з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з тим, орган досудового розслідування вказані приписи закону порушив, залучив захисника за недосконалою процедурою і, таким чином, не забезпечив в повній мірі законного права обвинуваченого на захист за його відсутності.

З доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_5 про підозру та чи вручалося воно взагалі в установленому законом порядку.

Крім того, діяльність захисника в кримінальному процесі передбачає можливість спілкування з підозрюваним, обвинуваченим, конфіденційного побачення, зустрічі в умовах, що виключають прослуховування.

У даному ж кримінальному провадженні суттєво порушені зазначені норми процесу, оскільки захисник виконує свою функцію абсолютно незрозумілим чином - не тільки без обвинуваченого, а й без можливості особисто поспілкуватися з ним й отримати ті фактичні дані, на підставі яких він побудує лінію захисту.

Відсутність вказаної вище інформації істотно порушує вимоги передбачені підпунктами «а» та «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковану Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року), зокрема про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

- «а» бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

- «b» мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

Суд, вважає, що допущені у справі порушення прав і свобод обвинуваченого є такими, що становлять істотне порушення права на захист, та на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції.

На цьому наголошував у своїй промові під час підготовчого судового засідання й захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 , який зазначав про те, що у справі відсутні будь-які данні, що останній знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.

Крім того, захисник обвинуваченого звернува увагу суду на той факт що він не мав жодного побачення з обвинуваченим, не спілкувався з ним бодай у будь-який спосіб, вони не узгоджувлиа між собою процесуальну позицію, передбачені законом форми захисту, тощо.

Інший захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , який здійснював захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування, також, жодного разу не мав побачення з ОСОБА_5 , не спілкувалась з останнім, не узгоджували між собою процесуальну позицію.

Вказаний висновок суду підтверджені даними, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування, та не спростовані прокурором.

Між тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово повторює, що згідно з його усталеною практикою він не розглядає помилок, щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили права та свободи, що охороняються Конвенцією, коли, як виняток, можна стверджувати, що помилки становлять несумісну зі статтею 6 Конвенції «несправедливість».

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення статті 9 КПК додатково конкретизують зміст статті 8 КПК, зокрема про те, що під час кримінального провадження суд, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обидві норми статей 8 і 9 КПК передбачають застосування норм КПК у кримінальному провадженні з урахуванням практики ЄСПЛ, в т.ч. зазначеної вище.

В обвинувальному акті встановлено невідповідність вказаного процессуального рішення вимогам ст. 291 КПК України.

Пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, у тому числі, й про поверення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує недотримання норм кримінального процесуального кодексу України при направленні обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України до суду, що унеможливлює призначення судового розгляду без надання належних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які покладені на суд згідно зі ст. 22 КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 14 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України повернути прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1