Справа № 162/1065/17 Провадження №11-кп/773/244/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 513 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , Лівандовської ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 ,

законного представника підозрюваного ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №0000224 ОСОБА_10 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25.01.2018 про застосування заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В :
Оскаржуваною ухвалою до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, українця, громадянина України, відповідно до ст.89 КК України не судимого, підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою також вирішено питання речових доказів.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції погодився із клопотанням прокурора про те, що ОСОБА_9 , перебуваючи в стані неосудності, в ніч із 09 на 10 серпня 2017 року в невстановлений слідством час, шляхом розбиття вікна проник до господарського приміщення, що розташоване на АДРЕСА_2 , звідки зі столу таємно викрав ТВ-тюнер (ресивер) марки „Lemberg LR -1100 вартістю 233,33 грн. належний ОСОБА_11 та із металевого сейфу мисливську рушницю марки „ТОЗ-БМ-175158 вартістю 2933,33 грн. належну ОСОБА_11 , а також мисливську рушницю марки „ИЖ-12 № 4135 вартістю 5866,67 грн. належну ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3166,66 грн. та потерпілому ОСОБА_12 - майнову шкоду на загальну суму 5866,67 грн..

З огляду на дані обставини, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи № 256 від 19.08.2017 про характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності хворого ОСОБА_9 , суд застосував до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 . Визнати доведеним, що ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у стані неосудності. Просить застосувати відносно ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом. У решті ухвалу суду просить залиити без змін. Посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, не з`ясував всіх питань, визначених ст.513 КПК України. Зокрема, суд застосував до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру за відсутності рішення про доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння. У резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд не вказав про визнання чи невизнання доведеним вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у стані неосудності. Крім того, судом на обгрунтування своїх висновків не наведено і не проаналізовано жодного доказу винуватості підозрюваного, наявних у матеріалах кримінального провадження, зазначених у клопотанні прокурора, та долучених до матеріалів судової справи в ході судового розгляду. Дані обставини, на думку прокурора, свідчать про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та про необхідність скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваної ухвали місцевого суду та основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка підтримувала апеляційну скаргу і просила скасувати ухвалу суду, постановивши нову, захисника, законного представника підозрюваного, підозрюваного, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Однак, апеляційним судом під час розгляду справи встановлено порушення вимог кримінального процесуального закону, які були допущені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК України, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування».

Згідно з вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення судом ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру він зобов`язаний з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення) особою.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Водночас, згідно з ч.3 ст.513 КПК України, встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що саме ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення) суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд у кожному випадку зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94, 84-89 КПК України.

Окрім цього, як вбачається з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування», суди повинні мати на увазі, що застосування у справах вказаної категорії скороченої процедури дослідження доказів не передбачено.

Як убачається із матеріалів провадження, суд першої інстанції в основному зазначив заявлені мотиви клопотання прокурора про необхідність застосовання примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Разом з тим, суд належним чином не встановив факт вчинення підозрюваним суспільно небезпечного діяння зібраними доказами в кримінальному провадженні, тому доводи прокурора в апеляційній скарзі є слушними.

З огляду на наведене, ухвалу суду першої інстанії необхідно скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про застосовання щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані неосудності, в ніч із 09 на 10 серпня 2017 року в невстановлений слідством час, шляхом розбиття вікна проник до господарського приміщення, що розташоване на АДРЕСА_2 , звідки зі столу таємно викрав ТВ-тюнер (ресивер) марки „Lemberg LR -1100 вартістю 233,33 грн. належний ОСОБА_11 та із металевого сейфу мисливську рушницю марки „ТОЗ-БМ-175158 вартістю 2933,33 грн. належну ОСОБА_11 , а також мисливську рушницю марки „ИЖ-12 № 4135 вартістю 5866,67 грн. належну ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3166,66 грн. та потерпілому ОСОБА_12 - майнову шкоду на загальну суму 5866,67 грн..

Факт вчинення ОСОБА_9 даного суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, стверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні апеляційного суду, доказами.

Зокрема, протоколом огляду місця події від 10.08.2017, проведеного в смт. Любешів Любешівського району Волинської області за місцем вчинення злочину, протоколом огляду місця події від 10.08.2017, проведеного в с.Заріка Любешівського району Волинської області за місцем проживання ОСОБА_9 , протоколами прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення від потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , висновком комплексної судово-балістичної та товарознавчої експертизи від 15.09.2017 (а.к.п. 33-43, 51-60).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 256 від 19.08.2017 на час інкримінованих підозрюваному протиправних його дій ОСОБА_9 виявляв ознаки органічного шизофреноподібного розладу у особи з розумовою відсталістю на стадії декомпенсації. На даний час ОСОБА_9 виявляє ознаки органічного шизофреноподібного розладу у особи з розумовою відсталістю на стадії неповної компенсації. Наявний на час інкримінованих йому протиправних дій психічний розлад позбавляв ОСОБА_9 , як позбавляє і на даний час, здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За наявним психопатологічним синдромом ОСОБА_9 становить пасивний тип суспільної небезпеки та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару із звичайним наглядом (а.к.п.62-64).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності хворого ОСОБА_9 , суд вважає за необхідне застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

На підставі наведеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25.01.2018 в частині застосування заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою визнати, що ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у стані неосудності.

Застосувати відносно ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: