Справа № 452/1313/14-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/660/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10
представника комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня» ОСОБА_11 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2018 року про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2018 року задоволено заяву заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_12 та змінено ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (далі КЗ ЛОР «ЛОКПЛ») відмовити та продовжити ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді простої шизофренії у розумово відсталої особи, стан ремісії, та перебуває на примусовому лікуванні у психіатричному закладі із звичайним наглядом з 03.12.2015; з висновку комісії лікарів-психіатрів № 31 від 15.05.2018 вбачається, що ОСОБА_13 раніше неодноразово лікувався у психіатричній лікарні; після застосування до ОСОБА_6 ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених п.4, п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України, останній перебуває на лікуванні у Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 03.12.2015 по даний час. При вирішенні питання щодо зміни примусових заходів медичного характеру суд зобов`язаний виходити як із психічного стану, так і з характеру вчиненого особою суспільно небезпечного діяння та обставин вчинення такого діяння. Судом першої інстанції при розгляді заяви КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» не враховано характеру та тяжкості захворювання особи, тяжкості вчиненого нею діяння, обставин, за яких таке діяння було вчинено, та ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб, адже ОСОБА_13 вчинив особливо тяжкі суспільно небезпечні діяння, безпосередньо пов`язані з посяганням на життя іншої особи, раніше неодноразово госпіталізовувався, надалі страждає хронічним психічним захворюванням, чим може становити загрозу як для оточуючих, так і для себе. Хвороба ОСОБА_14 носить хронічний характер, а не є тимчасовим розладом психічної діяльності. При цьому стан ремісії це лише тимчасове ослаблення проявів хвороби чи тимчасове зникнення її ознак (симптомів), що не свідчить про їх повне зникнення чи видужання особи. Стан ремісії є тимчасовим станом і не є синонімом видужання особи. В ході судового розгляду не встановлено факт видужання чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_14 настільки, що зміна примусового заходу медичного характеру може запобігти вчиненню ним нових суспільно небезпечних діянь та забезпечити подальше лікування. ОСОБА_13 є дієздатною особою, в судовому порядку останньому не призначався опікун чи піклувальник, на якого покладався би обов`язок забезпечувати дотримання ОСОБА_15 постійного прийому ліків відповідно до призначення. З матеріалів, досліджених судом під час судового розгляду вбачається, що ОСОБА_13 є особою, схильною до конфліктів та вчинення протиправних діянь. Із встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом стан здоров`я ОСОБА_14 настільки змінився, що останній не становитиме суспільної небезпеки для себе і оточуючих, а зміна заходів медичного характеру зможе запобігти вчиненню нових суспільно-небезпечних діянь, враховуючи хронічний характер та тяжкість його захворювання, а також можливості та ефективності подальшого самостійного лікування ОСОБА_15 .
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про законність судового рішення, лікаря-психіатра ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_9 , допитавши свідка ОСОБА_16 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обгрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Рішенням Трушевицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №22 від 18 листопада 2016 року призначено ОСОБА_9 піклувальником над племінником ОСОБА_6
07 червня 2018 року до Франківського районного суду м. Львова із заявою про зміну застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_6 звернулися заступник головного лікаря з експертизи КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_12 та лікар-психіатр ОСОБА_11 , і до заяви долучено висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, № 31 від 15.05.2018. Відповідно до висновку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді простої шизофренії у розумово відсталої особи, стан ремісії. Враховуючи, що ОСОБА_6 в даний час антисоціальних та суспільно небезпечних тенденцій не виявляє, а також у зв`язку з покращенням і стабілізацією його психічного стану та досягненням стану ремісії (значного послаблення хворобливого процесу), а також вирішенням його соціальних питань, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Такий висновок зроблено, зважаючи на те, що в результаті проведеного лікування вдалося досягнути ремісії, тип В (значного послаблення хворобливого процесу) наявного у ОСОБА_6 хронічного психічного захворювання, а також вирішення соціальних питань ОСОБА_6 , що дозволяє продовжити йому курс лікування в амбулаторному режимі під постійним доглядом, наглядом та піклуванням з боку рідних, а також під динамічним спостереженням районного лікаря-психіатра за місцем проживання.
Так, у суді апеляційної інстанції лікар-психіатр ОСОБА_11 апеляційну скаргу заперечила, вважаючи судове рішення законним, та пояснила, що внаслідок проведеного лікування стан ОСОБА_6 стабілізувався, на даний час він проходить підтримуюче лікування, яке зводиться до прийому таблетки зранку, нагляду персоналу психіатричної лікарні не потребує, схильності до вживання алкоголю, куріння не має, має своє джерело доходів, отримує пенсію, на яку може придбавати ліки; має піклувальника, доля ОСОБА_6 не байдужа також його односельчанам.
Як пояснила законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_9 , вона доводиться родичкою ОСОБА_6 , призначена його піклувальником. ОСОБА_6 шкідливих звичок не має, за час проживання в селі допомагав по господарству усім односельчанам, агресії не проявляв. Після виходу з психіатричної лікарні ОСОБА_6 буде проживати разом з нею в її будинку, вона забезпечить його одягом, харчуванням. Розуміє всю взяту на себе відповідальність, необхідність здійснювати нагляд за ОСОБА_6 , забезпечувати прийом ліків та регулярне відвідування останнім лікаря-психіатра за місцем проживання.
Свідок ОСОБА_16 сільський голова с. Трушевичі Старосамбірського району Львівської області пояснив, що ОСОБА_6 він знає з його дитячого віку; за час проживання в селі ОСОБА_6 агресії не проявляв, допомагав односельчанам по господарству. Він неодноразово відвідував ОСОБА_6 у лікарні й вважає, що останній може проживати в умовах села.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зміну ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки внаслідок змін у стані здоров`я ОСОБА_6 відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання щодо зміни примусових заходів медичного характеру судом не враховано характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_6 , тяжкості вчиненого ним діяння, відсутність ознак, які свідчать про видужання особи, колегія суддів вважає безпідставними і до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 94 КК України характер і тяжкість захворювання з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб були враховані при застосуванні до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу. Разом з тим судом встановлено, що на даний час ОСОБА_6 за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу, потреба у застосуванні такого примусового заходу медичного характеру відпала й до ОСОБА_6 може бути застосовано надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2018 року про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4