Постанова

Іменем України
3 липня 2018 року

м. Київ
справа № 179/276/16-1

провадження № 51-130 км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000671, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме затримання та перебування під вартою з 30 жовтня 2015 року по 15 квітня 2016 року та з 9 вересня 2016 року по день ухвалення вироку 20 червня 2017 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, за обставин встановлених судом, 30 жовтня 2015 року, приблизно о 14 год 45 хв., перебуваючи на околиці с. Топчино Магдалинівського району, Дніпропетровської області на проїжджій частині дороги, на відстані приблизно 58 метрів від електричної опори Л-4 223, на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, під час сварки з ОСОБА_8 умисно, протиправно, усвідомлюючи те, що постріл в людину з рушниці дробовим зарядом з малої відстані спричинить її смерть, передбачаючи настання смерті ОСОБА_8 , здійснив один постріл з мисливської рушниці в область тулубу останнього, чим заподіяв йому проникаюче вогнепальне сліпе шротове поранення черева з пошкодженням аорти, кишковика, брижі, що ускладнилось гострою крововтратою, від чого настала його смерть. Згідно з висновком експерта № Е 129 від 31.10.2015 p. дане пошкодження прижиттєве, виникло безпосередньо перед настанням смерті, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, які її подали
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, проситьсудові рішення щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильною, на її думку, оцінкою судом доказів щодо протиправних дій ОСОБА_7 , визначених як умисне вбивство за ч. 1 ст. 115 КК. Вважає, що дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК та призначити покарання, яке передбачено санкцією зазначеної статті. При цьому вказує, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведений неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судові рішення відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила її залишити без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала подану касаційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст.438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 убачається, що вона, крім іншого, посилається на неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК.
Разом з тим, мотивуючи свою скаргу, захисник по суті оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, а також правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на її думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Крім того, захисник фактично просить дати іншу оцінку доказам у справі, ніж її дали суди першої й апеляційної інстанцій. Однак, з огляду на положення ч. 1 ст. 433 КПК перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Водночас, твердження захисника ОСОБА_6 про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства є безпідставними, оскільки протилежні висновки місцевого суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_7 , та обґрунтовано послався, у тому числі, на: показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які показували, що 30.10.2015 року вони їхали на поле та зупинились на дорозі, щоб спиляти дерево. В цей час на автомобілі приїхали два чоловіки, та спитали, що вони роблять, вони відповіли та попросили допомогти прибрати деревину, чоловіки нічого не сказавши, сіли до автомобіля та поїхали, а через 2-3 хвилини повернулися та вийшли з автомобіля з рушницями, потім вищий за зростом чоловік зробив постріл вгору, коли ОСОБА_10 зробив їм зауваження, то нижчий чоловік за зростом почав його бити, а вищий за зростом чоловік зробив постріл в ОСОБА_8 , від чого потерпілий закричав та впав, ОСОБА_10 встав з землі і побіг до чоловіків, один з них вдарив ОСОБА_10 і він знову впав.
Крім того, висновки суду узгоджуються з даними, які містяться у протоколі огляду місця події з план-схемою та фототаблицею від 30.10.2015 року, відповідно до якого з 16 год 45 хв. до 18 год 10 хв. була оглянута автодорога та узбіччя в межах села Топчино на відстані 58 метрів від електроопори Л-4 223, де на асфальті знаходились три плями бурого кольору за своїм зовнішніми ознаками схожі на кров, в ході огляду ОСОБА_13 добровільно надав три використані патронні гільзи, які він зібрав з асфальту після того, як ОСОБА_7 зробив три постріли; висновку експерта № Е 129 від 31.10.2015 року, згідно з яким смерть ОСОБА_8 настала від вогнепального проникаючого сліпого шротового поранення черевної порожнини з пошкодженням аорти і кишківника, що ускладнилось гострою крововтратою, вказане пошкодження прижиттєве, виникло безпосередньо перед настанням смерті, відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого; додатковому висновку експерта № 129 від 31.10.2015 року, згідно з яким ушкодження у ОСОБА_8 є вогнепальним, спричинені зброєю, зарядом якої був контейнер зі свинцевим шротом діаметром 3 мм, ушкодження було спричинено з близької відстані, раневий канал мав направлення зліва на право і дещо спереду назад, потерпілий ОСОБА_8 був у вертикальному положенні повернутий лівим боком до рушниці; даними висновку експерта №08/3.1/3.2/-42 від 09.03.2016 року, згідно з яким рушниця МР-153 № справна та придатна для стрільби мисливськими патронами 12 калібру, рушниця ТОЗ-34 № НОМЕР_1 несправна, але придатна до пострілів мисливськими патронами 12-го калібру з нижнього ствола, надані на дослідження три гільзи були стріляні з мисливської рушниці МР-153 № НОМЕР_2 , що надана на дослідження.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним.
Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами кримінального процесуального закону, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для ухвалення вироку.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Доводи захисника про невстановлення умислу та мотиву вбивства також є безпідставними.
Так, питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, а саме те, що ОСОБА_7 в ході сварки та конфлікту через неприязні стосунки, що виникли раптово, здійснив постріл з рушниці в потерпілого ОСОБА_8 з близької відстані, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.
Таким чином, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК як умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На думку колегії суддів, в процесі судового та апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не допущено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3