Ухвала
Іменем України

14 серпня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-7818 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 2 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000808,щодо нього,
встановив:
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 2 лютого 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Солтанівка, Ретицького району, Гомельської області, Республіки Білорусь, проживаючого до засудження по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Апеляційного суду Одеської області від 7 травня 2008 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі,
засуджено за ст. 391 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Одеської області від 7 травня 2008 року, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку у відповідність.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 31 жовтня 2016 року по день набрання чинності даним вироком, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 2 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 засуджено за злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань.
9 лютого 2015 року, ОСОБА_4 прибув для відбування покарання до Стрижавської виправної колонії № 81 по вул. Алеї, 30 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, де систематично порушував встановлений режим відбування покарання, не підкорявся законним вимогам представників адміністрації установи з виконання покарань, на виховні заходи адміністрації СВК-81 не реагував.
За час відбування покарання в СВК № 81 засуджений ОСОБА_4 , неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. В період часу з 11 червня 2015 року по 3 травня 2016 року на ОСОБА_4 26 разів накладалися дисциплінарні стягнення.
9 червня 2016 року о 5 год. 15 хв. в приміщенні камерного типу № 13, де утримується засуджений ОСОБА_4 , останній відкрито в категоричній формі, та неодноразово, відмовився виконувати законну вимогу представника адміністрації по прибиранню приміщення, чим висловив непокору законним вимогам персоналу установи виконання покарань.
Після цього, 9 червня 2016 року об 11-й годині 15 хвилин, засуджений ОСОБА_4 відмовився виконати законні вимоги начальника відділення соціально-правової служби майора внутрішньої служби ОСОБА_5 , який є представником адміністрації СВК № 81. Після поставленої ОСОБА_4 законної вимоги здійснити прибирання приміщення камерного типу № 13, засуджений належних висновків не зробив, та повторно, відкрито, умисно, в присутності інших представників адміністрації СВК № 81, без поважниїх причин, в зухвалій формі відмовлявся виконувати законні вимоги представника адміністрації СВК № 81.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені судові рішення та закрити кримінальне провадження. Вважає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України відсутня, а наявність злісної непокори нічим не підтверджується. Вказує, що вимоги представника адміністрації були неправомірними, оскільки вони суперечили розпорядку дня для засуджених, а також поставлені до особи, в обов`язки якої не входить прибирання приміщення. Стверджує, що поміщення ОСОБА_4 до ПКТ відбулося з порушенням закону. Також зазначає, що строк на касаційне оскарження судових рішень не пропустив, оскільки ухвалу апеляційного суду отримав в липні 2018 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, надані до неї копії судових рішень, порядок дотримання строків на касаційне оскарження, суд касаційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Із судових рішень вбачається, що при розгляді справи в межах пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, а учасники судового провадження, в тому числі і засуджений та його захисник, не заперечували, щоб суд розглянув кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Свої висновки про винуватість ОСОБА_4 за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідивши і проаналізувавши показання самого засудженого, який вину у вчиненому правопорушенні визнав, погодився із тим, що неодноразово відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації установи, де він відбуває покарання, зазначив, перенервував із-за конфлікту із іншими засудженими та не виконав поставлені вимоги, про що жалкує і розкаюється.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, на вирок захисник засудженого подав апеляційну скаргу, в якій не оспорював фактичні обставини справи та кваліфікацію дій винного, ставив лише питання про пом`якшення призначеного покарання.
Залишаючи без зміни вирок суду, апеляційний суд заслухав в тому числі обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, які просили пом`якшити призначене покарання, зазначив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 розглянуто у відповідності зі ст. 349 КПК України, фактичні обставини справи не оспорюються, а тому апеляційний суд переглядає вирок лише в межах апеляційних скарг.
Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то воно призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Правильно судом визначене і остаточне покарання, відповідно до ст. 71 КК України.
Що стосується доводів засудженого про порушення вимог закону та незаконність його поміщення до ПКТ, то дане питання взагалі не було предметом розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 391 КК України.
Викладене спростовує доводи скарги засудженого про те, що судами допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, що призвело до незаконності засудження ОСОБА_4 .
Апеляційний розгляд проведений з дотримання вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 2 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6