Справа № 215/944/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників ПрАТ «ПівнГЗК» - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «ДВС-Інвест» - ОСОБА_8 ,

розглянувши клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 про накладення арешту на майно за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000340 від 16.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2018 р. прокурор Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що слідчим відділенням Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000340 від 16.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України. У ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 15.02.2018 р. до Тернівського ВП КВП надійшла заява від ПрАТ «ПівнГЗК» про те, що реєстраційні номери двигунів внутрішнього згорання Commins kta-50с у кількості 15 штук, які було придбано ПрАТ «ПівнГЗК», а також надано у користування останньому підприємствами ТОВ «ЕКОСПЕЦІНВЕСТ» та ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ», було змінено невстановленою особою в період із 31.03.2017 року по 05.05.2017, та вони не відповідають номерам заводу-виробника.

Слідчим СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області 26.02.2018 р. проведено огляди двигунів внутрішнього згорання Commins kta-50с у кількості 15 штук, які знаходяться на території ГТЦ-1 та ГТЦ-2 ПрАТ «ПівнГЗК» і передано їх за зберігання під розписку відповідальній особі ПрАТ «ПівнГЗК».

12.03.2018 р. прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 винесено постанову про призначення судово-трасологічної експертизи, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України.

В подальшому, 12.04.2018 р. та 14.04.2018 р. слідчий СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області разом із експертом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України проведено огляд двигунів внутрішнього згорання Commins kta-50с у кількості 15 штук:

1). №33137880 (№680760);

2). №33135574 (№380839);

3). №33140632 (№680764);

4). №33140835 (№680760);

5). №33141611 (№68С023);

6). №33147815 (№680761);

7). №33152740 (№680884);

8). №33110691 (№680763);

9). №33158597 (№680491);

10). №3049291 (№680840);

11). №33122659 (№680941);

12). №33137080 (другий № відсутній);

13). №33104768 (№680762);

14). №4 М (другий № відсутній);

15). №33120109 (№680903), які знаходяться у гірничотранспортних цехах №1 та №2 ПрАТ «ПівнГЗК» (50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район). Під час огляду зазначених двигунів експертом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України підтверджено факт підробки та зміни номерів двигунів внутрішнього згорання Commins kta-50с у кількості 15 штук.

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 від 16.04.2018 р. про приєднання речових доказів, приєднано до кримінального провадження в якості речових доказів вищевказані двигуни, які належать на праві власності ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ» та перебувають у користуванні ПрАТ «ПівнГЗК» і розміщені у гірничотранспортних цехах №1 та №2 ПрАТ «ПівнГЗК». Зазначені двигуни передано на відповідальне зберігання посадовим особам ПрАТ «ПівнГЗК».

Вказані двигуни перебувають у користуванні ПрАТ «ПівнГЗК» на підставі договору оренди майна №912 від 01.11.2016 р., укладеного з ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ».

При цьому, відповідно до інформації ГУ Держпраці у Дніпропетровській області та доданих до неї документів №2607-19/04 від 29.03.2018 р., дані двигуни внутрішнього згорання Commins kta-50с відповідно до актів приймання-передачі майна в оренду було передано ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ» на ПрАТ «ПівнГЗК» вже із номерами агрегатів, виявлених під час оглядів 12.04.2018 р. та 14.04.2018 р., тобто таких, що мають ознаки підробки.

У зв`язку з вищенаведеним, з метою збереження речових доказів, прокурор у судовому засіданні просить арештувати вищевказане майно.

Представники ПрАТ «ПівнГЗК» у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Власник майна директор ТОВ «ДВС-ІНВЕСТ» та його представник у судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечували, посилаючись на відсутність підстав для арешту, оскільки вважають, що прокурором не доведено як підставу, так і мету накладення арешту.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Так, відповідно до ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частина 5 ст.9 КПК України зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України містить поняття речового доказу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За нормами ч.11 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Прокурор у судовому засіданні не довів як правової підстави для застосування арешту, хоча вказані предмети і мають ознаки речового доказу в кримінальному провадженні, так і не довів наявність ризиків їхнього приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тому слідчий суддя не вбачає процесуальних підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання. Вільне ж, у відсутність процесуальних підстав, застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що не ґрунтується на законі і може потягти настання неспівмірної шкоди для інтересів власника майна, що за вказаних обставин є неприпустимим. За недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

При цьому слідчий суддя переконана, що наявність постанови про визнання речовими доказами двигунів внутрішнього згорання Commins kta-50с у кількості 15 штук та залишення їх на зберіганні у відповідального представника ПрАТ «ПівнГЗК» жодним чином не перешкоджатиме проведенню ефективного розслідування.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 171, 173 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 про накладення арешту на майно за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000340 від 16.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: