Дата документу Справа № 316/228/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/228/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1419/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодара, Запорізької області, українця, маючого загальну середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:

1) 05.02.2003 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.15, ч.2 ст.185 ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

2) 23.11.2005 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2, ст.186 КК України ст.71 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

3) 27.11.2008 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, КК України на підставі ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 05.11.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлено волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік,

5) 09.02.2015 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України по епізоду злочину вчиненого 06.10.2014 року за фактом крадіжки майна у ОСОБА_9 - покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного покарання по епізоду злочину вчиненого 06.10.2014 року, покаранням призначеним вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.02.2015 року, визначити покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі на 4 роки;

за ч.2 ст.185 КК України по епізоду злочину вчиненого 17.04.2016 року за фактом крадіжки майна у ОСОБА_10 - покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за правилами призначення покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.02.2015 року, призначено остаточно ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 1700,00 грн.

Вирішена доля речових доказів по справі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційне провадження стосовно якого закрито у зв`язку з відмовою останнього від апеляційної скарги та вирок відносно якого набрав законної сили.

Згідно з вироком суду, 06.10.2014 року у період часу з 16 години 33 хвилин до 16 години 43 хвилин, ОСОБА_11 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні торгового центру «Козацький», який розташований за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Козацька, буд. 16В, шляхом вільного доступу таємно викрали чоловіче пальто чорного кольору, модель «V-500», вартістю 1700 грн., яке знаходилось на манекені, після чого з місця вчинення злочину зникли спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

17.04.2016 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрав телевізор марки «ВЕКО» у корпусі сірого кольору серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 400 гривень, який належить на праві приватної власності його дружині ОСОБА_10 , після викрадення зазначеного майна, з місця вчинення злочину зник, та розпорядився вищевказаним майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи кваліфікацію дій та фактичні обставини справи, вказує на незаконність вироку в части покарання, яке є надто суворим. Просить з урахуванням пом`якшуючих його провини обставин, а саме тієї обставини, що він тяжко хворіє на туберкульоз, має на утриманні неповнолітнього сина, змінити вирок суду та призначити йому покарання на 6 місяців менше.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заявили клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році»; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії, наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст.185 ч.2 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статей Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

При цьому суд у відповідності до ст.66 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, висновків для себе не зробив та знов скоїв корисливий злочин, його щире каяття, а також те, що він страждає на тяжку хворобу та має на утриманні неповнолітню дитину.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення, що буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ними в подальшому нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання клопотання захисника обвинуваченого щодо застосування амністії та звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , на підставі п. «в», «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. 07.09.2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016році».

Положенням пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено: можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами».

Згідно п. «г» вказаної статті осіб яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Разом з тим, п. «в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачає, що амністія не може бути застосовано до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 неодноразово судимий за чинення тяжких злочинів, судимість за які не знята та непогашена.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що обвинувачений не підпадає під дію ЗУ «Про амністію в 2016 році», а доводи клопотання захисника обвинуваченого не вказують на протилежне.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4