Справа № 204/2263/18
Провадження № 1-кп/204/422/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

за участю обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду матеріали кримінального провадження № 0000107 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Шевченко, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, 2003 року народження, не працюючого, є учасником бойових дій, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 вересня 2016 року №201 капітана ОСОБА_6 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду офіцера бронетанкової служби озброєння військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Капітан ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих ЇЇ місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» опублікованої у журналі Голос України від 4 березня 2015 року № 39, капітан ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

Так, відповідно до наказу командира А1314 від 23 лютого 2017 року №41 капітан ОСОБА_6 вибув у відрядження до факультету військової підготовки Харківського політехнічного інституту, на курси перепідготовки.

Наказом начальника факультету військової підготовки НТУ «ХПІ» від 22 березня 2017 року № 65 капітан ОСОБА_6 був відрахований з курсів перепідготовки факультету військової підготовки Харківського політехнічного інституту, у зв`язку з чим 23 березня 2017 року повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, 23 березня 2017 року капітан ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно -небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не з`явився вчасно на службу з відрядження до військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

В подальшому, 08 червня 2017 року капітан ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, 23 березня 2017 року капітан ОСОБА_6 діючи умисно не з`явився вчасно на службу з відрядження до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, до 08 червня 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину, підтвердив та показав, що дійсно не з`явився вчасно після відпустки, у зв`язку із тим, що його дружина захворіла на психічний розлад і він був змушений залишитися із нею дома. В скоєному розкаюється. Просить застосувати до нього ЗУ«Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ, має статус учасника бойових дій.
Інші докази, здобуті в ході досудового слідства не досліджувались в судовому засіданні, в зв`язку з визначенням порядку та об`єму дослідження доказів, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки свідчення ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким не заперечуються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Суд встановив пом`якшуюче покарання обставину - щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_6 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.
Прокурор в судовому засіданні просив суд призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, та звільненити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
В частині 2 статті 3 закону України «Про застосування амністії в Україні» зазначено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності закон України«Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ .
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі , особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров,я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального Кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 ЗУ « Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 отримав статус учасника бойових дій, свою вину у вчиненні вказаного злочину за ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 закону України «Про амністію у 2016 році», щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, судом не встановлено, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування призначеного покарання.
Крім того, враховуючи, що під час досудового розслідування обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді особистого зобов`язання відпала, судом не встановлено, тому суд вважає за необхідне запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити - особисте зобов`язання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, закону України «Про амністію у 2016 році», суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання: 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, обраний щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1