Справа № 357/1782/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/565/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 22.05.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 , секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м?яким покаранням, постановлену щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, до засудження фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», призначене вироком Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в лютому 2018 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо вирішення питання про заміну невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, на підставі ст. 82 КК України. Своє клопотання засуджений мотивував тим, що він відбув дві третини строку покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.296 КК України, та став на шлях виправлення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 . Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу засудженого не дають суду підстав зробити висновок про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, так як за час відбування покарання в установі відбування покарань засуджений характеризується посередньо, до виконання законодавчих вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість. Згідно витягу з протоколу засідання комісії установи відбування покарань від 07 березня 2018 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, у зв`язку з недостатнім ступенем виправлення. Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції звернув увагу на наявність у нього чисельних не знятих та не погашених в установленому законом порядку судимостей, що свідчить про стійке небажання засудженого ставати на шлях виправлення.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження. Так, засуджений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні його клопотання, залишив поза увагою відсутність у нього дисциплінарних стягнень, сумлінне ставлення до праці, а також наявність у нього тяжкого захворювання. Зазначені обставини, на думку апелянта, дають підстави для застосування відносно нього положень ст. 82 КК України та заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим частини строку призначеного судом покарання, в розмірах, визначених в пунктах 1-3 ч. 4 ст. 82 КК України. Як видно з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.296 КК України із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 місяців з конфіскацією майна. Зараховано у строк відбування покарання засудженого ОСОБА_7 строк застосованого до нього попереднього ув`язнення за період з 27 листопада 2014 року по 10 жовтня 2016 року, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року).

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 обчислюється з 27 листопада 2014 року, кінець строку відбування покарання 14 липня 2020 року.

Згідно із характеристикою від 07 березня 2018 року, виданою установою виконання покарань, та довідкою про стягнення та заохочення, засуджений ОСОБА_7 двічі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. На момент розгляду клопотання засудженого дисциплінарні стягнення були зняті та погашені. За час відбування покарання у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» засуджений має одне заохочення у виді подяки.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відомості про особу засудженого ОСОБА_7 , який за час відбування покарання отримав два дисциплінарних стягнення, які на момент розгляду клопотання є погашеними, а також має шість непогашених судимостей, не дають підстав для висновку про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення і можливість ефективного його продовження за умови застосування до нього більш м`якого виду покарання, тобто став на шлях виправлення.

Що стосується в цілому позитивної характеристики засудженого ОСОБА_7 , то дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, є обов`язком засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України. На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги засудженого про неврахування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали складного матеріального становища його сім`ї, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, так як зазначені обставини не є, відповідно до ст. 82 КК України, підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, - залишити без змін.

Судді:

_______________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4