Ухвала
05 листопада 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-9559ск 18

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року та вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 03 серпня 2018 року щодо останнього,

встановила:
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Однак, касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону, а саме не зазначила, які порушення по оскаржуваним рішенням допущені судами, з огляду на положення статей 412-414 вказаного Кодексу.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зазначені вимоги закону ОСОБА_4 не виконала, оскільки належно не обґрунтувала свої доводи. Захисник хоча і посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженому, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 438 КПК України не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Разом з цим, захисник формально посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущених судами, проте не наводить конкретних доводів відповідно до ч. 1 ст. 412 КПКУкраїни, а також не посилається на жодну з безумовних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, передбачених ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Також, ОСОБА_4 не вказує про конкретні порушення закону, допущені апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, з огляду на ст. 420 КПК України.

Крім того, вказані у касаційній скарзі доводи захисника щодо незаконності оскаржуваних судових рішень в частині неправильної кваліфікації протиправних дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України є поверховими та в повній мірі не розкривають позицію сторони захисту щодо наявності в діях засудженого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з наведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, ОСОБА_4 просить скасувати вирок апеляційного суду та частково змінити вирок районного суду, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши їй п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

При повторному зверненні до суду захисником має бути підтверджено, що нею не пропущено цей строк.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без руху, надавши їй п`ятиденний строк з дня отримання нею копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6