Постанова
Іменем України
15 серпня 2018 р.

м. Київ
справа № 236/3164/15-к
провадження № 51-3054 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 3 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 2 березня 2017 року, і прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 2 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000812за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Дробишево Краснолиманського району Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 день,

у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 3 червня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за п.13 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2015 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено без зміни.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи особою, яка раніше вчиняла умисні вбивства, 16 серпня 2015 року в денний час доби, більш точного часу органом досудового розслідування та судом не встановлено, у вітальні будинку АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_8 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, в ході сварки, з метою умисного протиправного позбавлення життя останнього, усвідомлюючи, що в результаті його дій може настати смерть ОСОБА_8 і бажаючи настання таких наслідків, наніс ОСОБА_8 ножем один удар в область підборіддя, спричинивши колото-різану рану підборіддя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Після нанесеного удару ОСОБА_7 викинув ніж, а ОСОБА_8 схопившись рукою за підборіддя присів на ліжко у цій кімнаті.
Продовжуючи реалізацію свого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 металевим молотком з дерев`яною рукояткою, який взяв з підлоги у кімнаті, спочатку наніс один удар зі значною силою по голові ОСОБА_8 , а потім, робочою частиною молотка та стільцем з полімерного матеріалу із металевими ніжками іще ряд ударів, в загальній кількості не менше восьми, сім з яких по голові, а один удар по передпліччю ОСОБА_8 при захисті останнім від ударів, чим спричинив потерпілому відкриту черепно-мозкову травму, крововилив у м`які покрови голови лобно-тім`яно-скроневої області зліва, дірчатий перелом лівої скроневої кістки, три забійні рани лівої скроневої області, забійні рани лівої брови, лівої тім`яної області, лобної області зліва, крововилив у м`які покрови голови лобно-тім`яної області, забійні рани лобної області та правої скроневої області, закритий перелом верхньої щелепи та кісток носу, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, та синець правого передпліччя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_8 наступила від відкритої черепно-мозкової травми з дірчатим переломом кісток черепу, крововиливів в м`які покрови голови, переломів кісток лицевого скелету, забійних ран голови.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 2 березня 2017 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 3 червня 2016 року залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення, передбачені ст.ст.411-414 КПК України, внаслідок чого неправильно кваліфіковані його дії та призначено надто суворе покарання. Вказує, що суд безпідставно відмовив у застосуванні щодо нього положень ч.5 ст.72 КК України. Крім того, вважає порушеним своє право на захист внаслідок неналежного виконання захисником своїх обов`язків. Наголошує на тому, що апеляційний суд, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, обмежив його право на виступ під час проведення судових дебатів та звернення з останнім словом. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам ст.291 КПК України.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 2 березня 2017 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що всупереч вимогам ст.ст.370, 419 КПК України апеляційний суд в ухвалі не зазначив підстав, з яких залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та захисника і неповно перевірив викладені ними доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений підтримав подану ним касаційну скаргу, вважав касаційну скаргу прокурора обґрунтованою.
Прокурор ОСОБА_5 не підтримав касаційну скаргу прокурора, просив залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженого, частково підтримав касаційну скаргу прокурора.
Мотиви суду
Згідно з вимогами ст.438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджений ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
У ч.1 ст. 91 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства (умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині), особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі статтями 370, 374 КПК України.
Засуджений у касаційній скарзі визнає, що саме він наніс удар ножем в область підборіддя потерпілого та три удари молотком в область голови, однак заперечує свою причетність до спричинення всіх інших травм голови, виявлених у потерпілого, які стали причиною смерті останнього, зазначаючи, що їх спричинили інші невстановлені особи.
Такі доводи засудженого були перевірені судами і не знайшли свого підтвердження, оскільки про вчинення умисного вбивства саме ОСОБА_7 свідчить сукупність належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою та доповнюють один одного.
Так, потерпіла ОСОБА_9 під час допиту пояснила про обставини виявлення трупа її сина зі слідами насильницької смерті. У протоколі огляду місця події від 19 серпня 2015 року зафіксовано дані щодо обставин вчинення злочину за результатами огляду будинку за місцем проживання ОСОБА_9 та його трупа. Згідно з даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2015 року, ОСОБА_7 у присутності захисника та судово-медичного експерта показав механізм нанесення ним потерпілому ударів ножем та молотком. Дані, які зафіксовані у протоколі огляду від 21 серпня 2015 року, підтверджують те, що працівниками міліції на подвір`ї за місцем проживання свідка ОСОБА_10 серед інших металевих виробів виявлено та вилучено металевий молоток з дерев`яною рукояткою з плямами бурого кольору, який ОСОБА_10 купив у ОСОБА_7 16 серпня 2015 року. У висновках судово-медичних експертиз, зміст яких детально розкрито у судових рішеннях, описано характер та кількість виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень в області обличчя та голови, які утворилися у відносно короткий проміжок часу від нанесення не менше восьми ударів тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, одного удару колючо-ріжучим предметом в область підборіддя, одного удару тупим предметом про правому передпліччю. Проаналізувавши висновки судово-медичних імунологічних експертиз та співставивши їх з конкретними обставинами справи, суд дійшов висновку про те, що виявлені плями крові на одязі ОСОБА_7 , а також на вилученому з подвір`я ОСОБА_10 молотку та вилученому за місцем проживання потерпілого стільці мають приналежність саме до потерпілого ОСОБА_8 . Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, згідно з висновком судово-медичної експертизи №52 від 9 жовтня 2015 року, могли утворитись від дії саме зазначених предметів (ножа, молотка та стільця), які були представлені на експертизу.
Підстави піддавати сумніву достовірність висновків експертів, про що зазначає засуджений, відсутні, оскільки експертні дослідження проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, які мають спеціальні знання при вирішенні поставлених перед ними питань та тривалий стаж експертної роботи, всі висновки науково обґрунтовані, узгоджуються між собою та з іншими фактичними даними.
Встановлені судом обставини справи, зокрема те, що у будинку під час сварки та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 знаходились лише засуджений та потерпілий, після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 залишив потерпілого у безпорадному стані лежачим на ліжку на правому боці та прикрив його обличчя подушкою, а в подальшому труп потерпілого був виявлений його матір`ю саме в такому положенні, а також те, що засуджений покинув будинок, зачинивши двері на зовнішній замок, що виключало доступ до нього сторонніх осіб, беззаперечно свідчать про причетність саме ОСОБА_7 до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в обсязі, що встановлений при дослідженні його трупа судово-медичним експертом та відсутність будь-яких підстав вважати, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути спричинені будь-якими іншими особами.
Враховуючи характер злочинних дій засудженого, спосіб, механізм, локалізацію спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, використані знаряддя злочину та наслідки, які настали, поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину, суд дійшов вірного висновку про те, що засуджений діяв з умислом, направленим саме на умисне вбивство потерпілого, і правильно кваліфікував його дії за п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Усі доводи засудженого про його непричетність до вчинення злочину, неправильність встановлення фактичних обставин справи, у тому числі щодо недоведеності вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом і на їх спростування у вироку наведено відповідні аргументи.
На підставі досліджених доказів судом першої інстанції правильно встановлено обставини вчинення засудженим злочину та викладено їх у вироку, з чим обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції. При розгляді справи були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.
Доводи засудженого про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України з огляду на відсутність в ньому посилань на конкретні докази, які підтверджують висунуте проти нього органом досудового розслідування обвинувачення, є неприйнятними, оскільки вимог щодо зазначення в обвинувальному акті доказів сторони обвинувачення чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 взято під варту з зали суду згідно з ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 серпня 2015 року про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Як зазначено в ухвалі, підозрюваний ОСОБА_7 прибув в судове засідання самостійно, отже взяттю його під варту не передувало затримання. Будь-яких даних про порушення вимог кримінального процесуального закону щодо порядку застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження не містять.
У матеріалах кримінального провадження також відсутні дані на підтвердження того, що захисник ОСОБА_11 діяв всупереч інтересам засудженого, про що зазначає останній у своїй касаційній скарзі. Будь-яких скарг на дії захисника засуджений не подавав, передбаченим статтею 54 КПК України правом відмовитись від захисника або його замінити засуджений не скористався. У зв`язку з виключенням захисника ОСОБА_11 з реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, та неможливістю його подальшої участі у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції з дотриманням вимог ч.3 ст.54 КПК України залучив до участі у кримінальному провадженні іншого захисника. Всупереч доводам ОСОБА_7 , на виконання вимог ч.4 ст.324 КПК України захиснику ОСОБА_12 надано час, достатній для ознайомлення з матеріалами справи і підготовки до участі в судовому засіданні, цією можливістю він скористався, про що свідчить письмова розписка захисника (т.1 а.с.239).
Доводи засудженого про обмеження його права у судових дебатах та ненадання йому останнього слова під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції є безпідставними та спростовуються звукозаписом та журналом судового засідання. Засудженому було надано можливість виступити у судових дебатах. Під час останнього слова засуджений зазначив, що він визнає свою вину, щиро кається, просив пом`якшити призначене йому покарання.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, зважив на його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків. Щире каяття та сприяння органу досудового розслідування і суду у встановленні фактичних обставин справи суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, яка обтяжує покарання.
В той же час, суд зазначив, що підстави для врахування рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання, відсутні, оскільки ця обставина була врахована при кваліфікації злочину. Отже, всупереч доводам засудженого, суд не порушив вимог ч.4 ст.67 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України. Призначення засудженому місцевим судом покарання у виді довічного позбавлення волі є достатньо мотивованим. Характер вчинених злочинів, спосіб, у який їх вчинено, в результаті чого загинув потерпілий, наявність обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), а також те, що ОСОБА_7 має непогашені судимості і вже не вперше вчинив злочин проти особи, свідчать про його виключну суспільну небезпечність. А тому підстав вважати призначене покарання у виді довічного позбавлення волі явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, в тому числі й тих, про які зазначив засуджений у касаційній скарзі, не встановлено.
Питання про застосування положень ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року може бути переглянуто у встановленому законом порядку під час виконання вироку.
У зв`язку з викладеним, підстави для задоволення касаційних скарг засудженого та прокурора відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), суд
у х в а л и в:
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 3 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 2 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3