УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1799/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Андрушівка Житомирської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого офіційно, із середньо-спеціальною освітою, не депутата, не інваліда, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.04.2010 Андрушівським районний судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, 13.01.2011 іспитовий строк скасовано та направлено для відбуття покаранння, призначеного вироком суду, -
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України та ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:
-за ч.3 ст.186 КК України у виді 4 року позбавлення волі;
-за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислено з моменту фактичного затримання останнього.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Київського НДІСЕ витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 572 гривні.
Речові докази: тарілку з вилкою, упаковані до картонної коробки, яка зберігається у кімнаті схову речових доказів Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області - знищити; чоловічу куртку, упаковану до спецпакету №4369582, яка зберігається у кімнаті схову речових доказів Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області вирішено повернути потерпілому ОСОБА_8 .
Згідно вироку суду ОСОБА_7 15 грудня 2017 року близько 13 год. 00 хв. перебував поблизу приміщення торгівельного кіоску ФОП ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де спілкувався з ОСОБА_10 , яка допомагає у здійсненні підприємницької діяльності своїй сестрі ОСОБА_9 . У ході спілкування після того, як ОСОБА_10 відмовила йому у надання коштів у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на відкрите викрадення грошових коштів з приміщення торгівельного кіоску ФОП ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадене чужого майна, в той же день, час та місці, ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою подолання заборони входу до приміщення торгівельного кіоску ФОП ОСОБА_9 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 , а саме наніс останній один удар рукою в область правої сторони обличчя, а у подальшому один удар рукою в область правої сторони тулуба та руками відштовхнув ОСОБА_10 у сторону, заподіявши їй фізичного болю та не спричинивши тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, через незамкнені двері зайшов до приміщення торгівельного кіоску ФОП ОСОБА_9 , розташованого в АДРЕСА_2 , де відкрито викрав грошові кошти в сумі 1000 гривень різними купюрами.
Викрадені грошові кошти ОСОБА_7 привласнив та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши цим самим ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 1000 гривень.
ОСОБА_7 03 січня 2018 року близько 10-00 години, перебуваючи в м. Коростишів Житомирської області, проходив повз будинок АДРЕСА_3 , власником якого являється ОСОБА_8 .
У вказаний день та час, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного із проникненням у приміщення.
Реалізовуючи свій злочинний умисел,направлений на таємне викрадення чужого майна,поєднаного із проникненням у приміщення,керуючись корисливим майна,з метою власного збагачення, упевнившись в тому, що за його суспільно-небезпечними ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, переконавшись в тому, що власники квартири за місцем проживання відсутні, через незамкнені вхідні двері будинку, проник до домоволодіння АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_8 .
У подальшому, продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, ОСОБА_7 пройшов до спальної кімнаті, в якій знаходиться дерев`яна шафа з верхнім одягом, з якої останній здійснив крадіжку чоловічої зимової куртки, кольору «хакі», торгівельної марки «Zaka», розмір 54.
Після вчинення крадіжки, ОСОБА_7 викрадене майно привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1853 грн. 57 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, застосувавши ст.69 КК України та призначивши більш м`яке покарання. Посилається на те, що міра покарання у виді чотирьох років позбавлення волі є надто суворою, враховуючи обставини по справі та його фізичний стан - стан здоров`я. На даний час хворий на гепатит «С» та СНІД змішаного ступеня. Потребує постійного лікування від цих хвороб, які невиліковні. У вчиненному злочині розкаявся у тому, що скоїв. Повернув потерпілій ОСОБА_9 гроші в сумі 1000 гривень та відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_11 , який просив суд суворо мене не карати. Негативні наслідки, вчиненного мною, відсутні.
В поданих запереченнях прокурор Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду від 08.05.2018 року - без змін. Зазначає, що ОСОБА_7 21.04.2010 року Андрушівським районним судом був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. В подальшому, 13.01.2011 року іспитовий строк ОСОБА_7 скасовано та направлено останнього для відбуття покарання, призначеного вироком суду. Однак, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та 15.12.2017 вчинив нові тяжкі кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України. Задля належного виправлення і перевиховання обвинуваченого, попередження з його боку здійснення нових злочинів суд першої інстанції вірно вказав, що досягнення вищевказаних цілей неможливо без ізоляції обвинуваченого від суспільства. Також, ОСОБА_7 вказує, що на даний час хворий на гепатит «С» та СШД змішаного ступеня. Дані хвороби підтверджуються довідкою з Житомирського центру профілактики та боротьби із СНІДом Житомирської обласної ради. Однак, під час досудового та судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_7 жодної відповідної довідки надано не було.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 уточнив свою апеляційну скаргу та просив застосувати до нього положення ст.75 КК України та призначити покарання з іспитовим строком. Пояснив, що вину визнає, неофіційно влаштувався працювати, шкоду, завдану злочинами відшкодував, проживає в гуртожитку за місцем реєстрації його матері.
Потерпілий ОСОБА_8 апеляційному суду пояснив, що не заперечує проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просив надати йому шанс, матеріальна шкода йому відшкодована.
Прокурор в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений, будучи раніше засудженим, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальні правопорушення, а тому його виправлення не можливе без позбавлення волі.
Потерпіла ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явилась, хоча належним чином та завчасно повідомлена про час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Причини неявки суду не повідомила.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляції обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Що стосується доводів обвинуваченого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та його особі, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.
Так, вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.186 та ч.3 ст.185 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. При цьому, один із злочинів вчинений із застосуванням насильства.
Згідно вимоги про судимість на обвинуваченого ОСОБА_7 (а.с.п.60-61), останній 21.04.2010 року був засуджений Андрушівським районним судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. В подальшому, 13.01.2011 року іспитовий строк ОСОБА_7 скасовано та направлено останнього для відбуття покарання, призначеного вироком суду. Після звільнення з місць відбування покарання знову вчинив злочини, в яких обвинувачується. Тобто, обвинувачений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив. Згідно рапорту-характеристика ДОП СП Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_13 (а.к.п.58) обвинувачений ОСОБА_7 на момент вчинення злочинів вів бродячий спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, неодноразово скоював крадіжки. Крім того, обвинувачений дітей на утриманні не має, офіційно не працює. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п.57). Страждає на токсичний гепатит персистуючий В20, що підтверджується копією довідки Андрушівської районної лікарні. Хоч обвинувачений ОСОБА_7 і проявив щире каяття, що у відповідності до ст.66 КК України є обставиною, що пом`якшує покарання, та обтяжуючі обставини, передбачені ст.67 КК України, відсутні, однак наведене не змінює негативну характеристику його особи.
Наведене дає підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції останнього від суспільства.
Думка потерпілого ОСОБА_8 про можливість призначення обвинуваченому покарання без позбавлення волі заслуговує на увагу, разом з тим не може бути однозначною підставою для прийняття апеляційним судом такого рішення, оскільки обвинуваченим також вчинено інший злочин із застосуванням насильства відносно іншого потерпілого, і зазначена обставина також повинна бути врахована при призначенні покарання обвинуваченому.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.186 та ч.3 ст.185 КК України суд першої інстанції призначив йому покарання в межах санкції вказаних статей в найнижчій межі.
У відповідності до положень ст..ст. 69, 75 КК України, застосування вказаних норм є правом, а не обов`язком суду, із врахуванням усіх обставин по справі, і сам факт наявності пом`якшуючих покарання обставин не може бути безумовною підставою для визначення покарання нижче найнижчої межі, передбаченої санкціями відповідних норм КК України
За таких обставин, вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, враховуючи особу обвинуваченого та обставини кримінального провадження, відсутні.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він проходить лікування, відшкодував шкоду заслуговують на увагу, разом з тим суттєво не зменшують ступінь суспільної небезпечності його особи. При цьому, обвинуваченим жодним чином не підтверджено, що наявність у нього захворювань унеможливлює відбування покарання у виді позбавлення волі.
У разі неможливості відбування покарання у зв`язку з наявними в обвинуваченого захворюваннями, підтвердженими відповідними медичними висновками, обвинувачений має право звернутися в порядку виконання вироку з клопотанням про звільнення від відбування покарання за хворобою.
Враховуючи вищенаведені обставини, підстави до задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та зміни вироку відносно нього за ч.3 ст.186 та ч.3 ст.185 КК України відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2018 року щодо нього за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України без змін.
Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: