Постанова
Іменем України
06 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 317/3620/16-к

провадження № 51-539км17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_6 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001328, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ленінграда Російської Федерації, проживаючого у

АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останнього разу 27 серпня 2015 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України

до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року

ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2015 року і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком

на 4 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 26 червня 2016 року

о 7:50 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом подолання огорожі проник на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно належне ОСОБА_8 на суму 520,00 грн, спричинивши останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засудженийпорушує питання про зміну судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.
Стверджує, що місцевим судом порушено загальні засади призначення покарання внаслідок чого йому призначено занадто суворе покарання. Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не дав належної оцінки таким порушенням та залишив вирок місцевого суду без зміни. Свої доводи мотивує тим, що судами не враховано конкретні обставини справи та його особу, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави при призначенні покарання, застосувати ст. 69 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавалися.
У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали подану скаргу, прокурор заперечував проти задоволення скарги засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Доводи засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість покарання призначеного йому, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.
З мотивувальної частині вироку місцевого суду слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, зокрема, задовільну характеристику за місцем проживання, те, що він на обліку в лікаря-психіатра не перебуває та знаходиться на обліку у лікаря-нарколога, який неодноразово судимий та вчинив злочин під час іспитового строку, а також врахував стан здоров`я засудженого, який має хронічне захворювання, що він є інвалідом третьої групи та має на утриманні малолітнього сина, а також добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано призначив засудженому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України.
Таким чином, переконливих доводів для пом`якшення засудженому ОСОБА_6 покарання та застосування ст. 69 КК України з касаційної скарги не вбачається.
Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу засудженого має бути залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

постановив:
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3