Справа № 183/6104/18
№ 1-кп/183/1170/18
В И Р О К
іменем України

24 жовтня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.09.2018 року за № 0000526, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, звільненого з військової служби, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

4 квітня 2014 року наказом № 73 по стройовій частині командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата призваного для проходження військової служби під час часткової мобілізації ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, 18 грудня 2014 року солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

5 липня 2017 року солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_2 та заявив про себе.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.09.2018 року за № 0000526, згідно якого 18.12.2014 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину без поважних причин, ухиляючись від проходження військової служби тривалістю понад один місяць

(а.п. 19);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 04.04.2014 року, згідно якого з 04.04.2014 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини

(а.п. 22);

- акт службового розслідування, згідно якого встановлено, що солдат ОСОБА_5 18.12.2014 року самовільно залишив частину та був відсутній в розташуванні частини без поважних причин

(а.п. 20-21);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби

(а.п. 23, 28).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеної ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 з військової служби звільнений, офіційно не працевлаштований, при цьому має постійне місце мешкання; має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим для обвинуваченого. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в Дніпровський апеляційний суд через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1