Ухвала
Іменем України
02 липня 2018 року

м. Київ
справа № 515/1145/17
провадження № 51-7036 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року,

встановив:

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 342 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

На підставі статей 71, 72 КК ОСОБА_4 остаточно призначено покарання, які за сукупністю цього вироку та вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року складанню не підлягають та виконуються самостійно, а саме штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн та позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 цього Кодексу.
Ухвалено обчислювати сплив іспитового строку для засудженого з 27 травня 2016 року.
Вироком Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 2 статті 342 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 23 травня 2018 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Проте вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зокрема, захисник, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, не наводить достатніх підстав такої позиції, як і не зазначає, яких помилок допустив суд апеляційної інстанції при призначенні покарання.

Крім того, у касаційній скарзі захисник не конкретизує яке судове рішення ним оскаржується. Тобто у вступній частині касаційної скарги захисник посилається на вирок Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року, у мотивувальній частині цієї скарги вказує про необхідність скасування вироку Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2018 року, а у прохальній частині касаційної скарги ставить вимогу про скасування вироку Апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року, чим допустив суперечності у своїй касаційній скарзі.
При цьому захисником додано до касаційної скарги копії вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року та вироку Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року.

Тобто така позиція захисника позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги.
Більше того, не містить касаційна скарга захисника і його застережень щодо участі у касаційному розгляді.

Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3