н/п 1-кс/640/6730/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
представника заявника - адвоката ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -
встановив:
02.07.2018 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_5 , в якій він просить зобов`язати прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України та розпочати розслідування.
На обґрунтування скарги зазначає, що 28.12.2016 року близько 23.00 неподалік перехрестя вул. Пушкінська та вул. Гуданова у м. Харкові сталося ДТП, учасниками якого стали ОСОБА_5 , який керував автомобілем «Toyota Camry» д/н НОМЕР_1 та ОСОБА_6 , який керував автомобілем «Ford» д/н НОМЕР_2 .
В ході досудового розслідування ОСОБА_6 дав показання щодо механізму ДТП, які були підтверджені ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту і були покладені в якості вихідних даних для проведення судової автотехнічної експертизи.
Згідно з висновком експерта в діях водія автомобіля «Toyota» вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП.
29.06.2017 року ОСОБА_6 в ході розгляду обвинувального акту в суді, в судовому засіданні дав пояснення, які, з його точки зору кардинально відрізнялись від його ж показань, які він давав на досудовому розслідуванні.
18.06.2018 року в судовому засіданні були досліджені усі докази, надані стороною обвинувачення. Після чого стороною захисту була зроблена усна заява про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання) та запропоновано прокурору Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , яка підтримує обвинувачення в суді, внести зазначені відомості про вчинений злочин до ЄРДР.
До теперішнього часу вимоги ст. 214 КПК України прокурором Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , виконані не були, що свідчить про її бездіяльність.
В судове засідання представник скаржника з`явився та надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у скарзі. Просить скаргу задовольнити.
Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 до судового засідання з`явилась, проти задоволення скарги заперечувала, вважаючи її необґрунтованою, просила відмовити у її задоволенні.
Слідчий суддя, вислухавши доводи представника скаржника, прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно до вимог ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Зі змісту скарги вбачається, що 29.06.2017 року ОСОБА_6 в ході розгляду обвинувального акту в суді, в судовому засіданні дав пояснення, які, з точки зору скаржника, кардинально відрізнялись від його ж показань, які він давав на досудовому розслідуванні. 18.06.2018 року в судовому засіданні після дослідження доказів по справі, стороною захисту була зроблена усна заява про вчинення свідком ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання) та запропоновано прокурору Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , яка підтримує публічне обвинувачення в суді, внести відомості про вчинений злочин до ЄРДР.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4, п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).
При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.
Також, згідно з ч. 1 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, до Реєстру вносяться відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
За вищевикладених обставин та норм законодавства реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а саме сукупності зовнішніх ознак вчиненого злочину (об`єктивна сторона): час, місце, спосіб, засоби, обстановка та й інші обставини вчинення злочину.
Однак заявником в обґрунтування скарги не надано належних даних щодо заявленої ним заяви про скоєння кримінальне правопорушення в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження (аудіо запис судового засідання тощо). Крім того заявником не надано належних відомостей щодо розгляду судом першої інстанції кримінального провадження, в тому числі не вказано номер судової справи (н/п), прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого, стаття інкримінованого правопорушення. Тому слідчий суддя позбавлений можливості вивчити заяву про вчинення кримінального правопорушення та встановити чи відповідає вона вимогам ст. 214 КПК України, чи містить відомостей, які вказували б на наявність в діях будь-яких осіб об`єктивних ознак складу кримінального правопорушення (злочину), як це передбачено положеннями ст. 11 КК України, та чи подана скарга в належний строк, як це передбачено ч.1 ст. 304 КПК України.
При цьому слідчий суддя зазначає, що оцінку доказів, досліджених в судовому засіданні надає суд при винесенні остаточного рішення суду по справі.
Так, статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу.
З поданої прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 заяви вбачається, що ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 має статус свідка.
Згідно до ст. 96 КПК України, сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.
Статтею 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Відповідно до ст. 129 КПК України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.
Втручання в діяльність судді першої інстанції при розгляді кримінального провадження забороняється. Вказане є порушення норм КПК України та Конституції України.
Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя відмовляє в задоволенні скарги.
Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1