Справа № 645/2932/18
Провадження № 1-кс/645/805/18
У Х В А Л А
іменем України

04 червня 2018 року м. Харків

Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань - ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , слідчого СВ Немишлянського відділу поліції ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на дії (бездіяльність) слідчого СВ Немишлянського відділу поліції ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000185,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою про скасування рішення слідчого щодо вручення підозри та зобов`язання вчинити дії щодо виключення відомостей з ЄРДР про оголошення підозри.
В обґрунтування клопотання зазначили, що 4 квітня 2018 року ОСОБА_5 був викликаний до Немишлянського відділу поліції ГУНП в Харківській області, де слідчий ОСОБА_4 без будь-яких пояснень та попередніх допитів вручив йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. На вимогу ОСОБА_5 відібрати в нього пояснення чи допитати його в якості свідка для надання відомостей щодо того, що він не скоював кримінального правопорушення та повідомити прізвища свідків, які можуть це підтвердити, слідчий не реагував, наполягаючи, щоб ОСОБА_5 отримав копію повідомлення про підозру. Відомості, викладені у повідомленні про підозру, на думку заявника, не відповідають п. 3 ч.1 ст. 276 КПК України, оскільки базується виключно на показах потерпілої ОСОБА_7 . Жодний з допитаних свідків ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) не вказує на те, що саме ОСОБА_5 спричинив тілесні ушкодження та взагалі не бачив, хто їх вчиняв. Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зазначають, що ОСОБА_5 не наносив тілесні ушкодження потерпілій. В матеріалах справи відсутні покази хоча б одного свідка, який би вказував на ОСОБА_5 , або докази на підтвердження його вини. Свідок ОСОБА_12 , який начебто впізнав ОСОБА_5 за фотокартками під час одночасного допиту осіб зазначив, що впізнання проводилось формально, за фотокартками, він підписав протокол пред`явлення особи для впізнання під примусом працівників поліції навіть не читаючи його. Також він зазначив, що підозрюваний не є особою, яка наносила тілесні ушкодження потерпілій. З пояснень ОСОБА_5 наданих 04.04.2018 року вже в якості підозрюваного випливає, що 26.01.2017 року він перебував з ОСОБА_11 в приміщенні кіоску «Живе пиво», де потерпіла ОСОБА_7 , знаходячись в стані сильного алкогольного сп`яніння, почала ображати присутніх в кіоску, зокрема, ОСОБА_11 , десь через півгодини ОСОБА_5 вийшов з кіоску порозмовляти по телефону, слід за ним вийшла ОСОБА_11 , а вслід за ними вийшла потерпіла, яка в стані алкогольного сп`яніння «повисла» на ОСОБА_13 та вони разом підслизнулись на льоді та впали. ОСОБА_5 допоміг ОСОБА_11 та вони втрьох зі свідком ОСОБА_10 пішли додому. Бездіяльність слідчого, яка полягає у неналежно встановлених й не перевірених доказах, призвела до того, що ОСОБА_5 , на його думку, було незаконно повідомлено про підозру без наявності достатніх доказів у скоєнні злочину. Також ОСОБА_5 зазначає, що слідчим було порушено його право на захист, оскільки було відмовлено у клопотанні щодо витребування характеристики потерпілої та відомості щодо попередніх звернень потерпілої до правоохоронних органів за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень. Дані запити були обґрунтовані тим, що потерпілій неодноразово наносив тілесні ушкодження її зять, і тілесні ушкодження, в спричинені яких звинувачується ОСОБА_5 могли бути спричинені саме її зятем, проте, дана інформація стороні захисту не була надана. На думку заявника, за умови невиконання слідчим передбачених процесуальним законодавством дій щодо повідомлення особи про підозру та вручення йому цього повідомлення, подальше внесення слідчим до ЄРДР даних щодо повідомлення такої особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, є безпідставним.
В судовому засіданні захисник підтримала свою скаргу та просила її задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище.
Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що підозра пред`явлена законно. Просив відмовити в задоволенні скарги. Однак, жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень суду не надав, як і не надав для огляду у судовому засіданні матеріали кримінального провадження.
Всебічно дослідивши матеріали скарги, додані докази у їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного.
Слідчим СВ Немишлянського відділу ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 розслідується кримінальне провадження № 0000185 від 02.02.2017 р. щодо ОСОБА_5 за ст. 122 ч.1 КК України.
Відповідно до положень п. 10 ч. 1ст. 303 КПК України, які набрали законної сили відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року 16.03.2018 року, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені в тому числі повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язана невідкладно повідомити підозрюваного про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу (ч. 2 ст. 276 КПК України).
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 63 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У відповідності до принципів і засад, гарантованих ст. 3 КонституціїУкраїни, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Статтею 5 КПК України передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З аналізу норм кримінально-процесуального закону вбачається, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором , а у випадках неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Повідомлення про підозру обмежено строками досудового розслідування.

Ст.277 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, а також визначено вимоги, яким це повідомлення має відповідати. Відповідно до ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором , а у випадках неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до ЄРДР.

Статті 277 та 287 КПК України, в свою чергу, передбачають порядок складання та вручення письмового повідомлення про підозру, які охоплюються в комплексну процедуру здійснення повідомлення про підозру і як результат такої дії є набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують йогопокарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що слідчий не вчинив жодної дії, спрямованої на інформування ОСОБА_5 про існування відносно нього кримінального провадження та підозри у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення, що є порушенням ч. 1 ст. 111 КПК України.
Крім цього, слідчим було порушено право ОСОБА_5 на захист, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 276 КПК України, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 КПК України. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 42 підозрюваний має право на першу вимогу мати представника та побачення з ним.
Крім цього, порушено вимоги п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, відповідно до якого повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 42 ч. 1 КПК України, підозрюваним, крім інших випадків встановленим цим кримінальним процесуальним законом, є особа, якій, у порядку передбаченому ст. ст. 276 279 КПК України, повідомлено про підозру.

З комплексного аналізу зазначених норм вбачається, що така процесуальна дія прокурора як повідомлення про підозру є незавершеною. За таких обставин, ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000185, не може вважатися підозрюваним в розумінні процесуального закону та не має такого статусу, а тому рішення прокурора про повідомлення підозри підлягає скасуванню з виключенням відомостей про підозру з ЄРДР.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання слідчого вчинити конкретні дії з метою належного захисту прав всіх осіб у даному кримінальному провадженні.
Керуючисьст.ст. 303-307 КПК України, слідчийсуддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_5 на дії (бездіяльність) слідчого СВ Немишлянського відділу поліції ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000185 задовольнити.
Визнати бездіяльність слідчого Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яка полягає у нездійснення процесуальних дій по кримінальному провадженню № 0000185 від 02 лютого 2017р., незаконному повідомленні про підозру ОСОБА_5 без наявних достатніх доказів у скоєнні злочину, та визнати незаконно врученим повідомлення про підозру 4 квітня 2018 року по кримінальному провадженню № 0000185 від 02 лютого 2017р. щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КК України.
Повідомлення про підозру від 04.04.2018 року у кримінальному провадженні № 0000185 від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України - скасувати.
Зобов`язати слідчого Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000185 від 02 лютого 2017р відомості від 4 квітня 2018 року про дату і час повідомлення про підозру по кримінальному провадженню № 0000185 від 02 лютого 2017р. ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: