Справа № 487/6616/16-к
Провадження № 1-кп/487/69/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005137, відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.125 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

представник потерпілої ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

30.10.2016 року, приблизно о 14-50 годині, ОСОБА_3 , знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , де також перебувала ОСОБА_5 . При цьому, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, в ході словесного конфлікту, ОСОБА_3 рукою наніс потерпілій ОСОБА_5 один удар в область правої скроні та один удар в підборіддя з лівої сторони, тим самим спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя та струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , схопив потерпілу ОСОБА_5 за ліву руку, закрутив за спину та став тягнути до гори, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження у вигляді забою лівого ліктьового суглобу, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України та визнає його винуватим у завдані умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, підтвердив той факт, що дійсно, 30.10.2016 року, приблизно о 14-50 годині, знаходився, за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3 , де котив велосипед, направляючись до виходу з подвір`я. При цьому, його за ногу схопила собака, яку він намагався відігнати.

У цей час, до нього підбігла потерпіла ОСОБА_5 та стала бити пакетом, з насінням, по голові. Він захищаючись, відштовхнув потерпілу від себе правою рукою, в область голови. Після чого ОСОБА_5 знову намагалася його ударити по лицю, та захищаючись, він схопив її руку та став утримувати. Можливо при цьому, і завдав потерпілій необережні тілесні ушкодження, однак наявність умислу на їх спричинення заперечував. Стверджуючи, що діяв у стані необхідної оборони.

Показання потерпілої ОСОБА_5 яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснила, що 30.10.2016 року, приблизно о 14-50 годині, знаходилася на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 . При цьому обвинувачений ОСОБА_3 , котив поруч з собою велосипед у напрямку виходу з подвір`я. У цей час біля нього пробігала її собачка, яку обвинувачений ударив ногою. Вона зробила йому зауваження та підійшла, щоб забрати собаку. У цей час обвинувачений різко розвернувся та наніс їй два удари кулаком в голову, в область правої скроні та лівої частини підборіддя. Після чого схопив за ліву руку, та закрутивши за спину, став піднімати до гори, завдаючи біль.

Свої протиправні дії ОСОБА_3 припинив, після того, як у нього упали окуляри, а ОСОБА_8 викликала поліцію.

Зазначила, що злочинними діями обвинуваченого їй було завдано, як моральну так і матеріальну шкоду.

Показання свідка ОСОБА_9 , яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду пояснила, що проживала за адресою АДРЕСА_3 . де винаймала кімнату у ОСОБА_5 30.10.2016 року, в обідній час, приблизно о 15-00 годині, знаходилася на подвір`ї. При цьому побачила, як ОСОБА_3 , ударив собачку, яка належить ОСОБА_5 , коли потерпіла намагалась забрати собаку, обвинувачений наніс їй два удари по голові в область правої скроні та лівої щелепи. Після чого схопив за ліву руку, закрутив за спину, та став піднімати догори. ОСОБА_5 стала кричати. У цей час вона підбігла до потерпілої, взяла з її рук телефон, який ОСОБА_5 дістала з кишені та викликала поліцію. У цей час у ОСОБА_3 упали окуляри, після чого він відпустив руку потерпілої та намагався піти. Однак ОСОБА_5 затримала його до приїзду поліції. Стверджувала, що ОСОБА_5 будь-яких протиправних дій відносно обвинуваченого не вчиняла.

Покази учасників кримінального провадження, щодо обставин події кримінального порушення (злочину), підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом, письмовими доказами.

Як слідує з даних Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2016 року, ОСОБА_5 повідомила ст..слідчого Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, що 30.10.2016 року близько 14-50 години, по вул.4-тій Слобідській, 152, сусід ОСОБА_3 спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.32).

Обставини, викладені потерпілою ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_9 , під час допиту у судовому засіданні, були підтверджені ними і під час слідчого експерименту, проведеного 15.12.2016 року.

Згідно протоколу якого, потерпіла та свідок чітко та послідовно надали пояснення, за якими було відтворено обставини кримінального правопорушення (злочину) (А.с.36-45).

Як слідує з висновку експерта №1846 від 01.11.2016 року, у потерпілої ОСОБА_5 виявлено пошкодження у вигляді синців та припухлості (забою) м`яких тканин лиця, струсу головного мозку, забою лівого ліктьового суглобу, які могли утворитися від не менше чим трьох ударів тупим твердим предметом, яким могли бути рука, нога та інші предмети, та не виключено що у строк та при обставинах зазначених потерпілою.

За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, струсу головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді забою лівого ліктьового суглобу відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.34-35).

Покази потерпілої та свідка ОСОБА_9 , щодо способу та механізму дій обвинуваченого ОСОБА_3 при завдані ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, також підтверджуються та взаємоузгоджуються з даними Висновку експерта, щодо характеру ушкоджень, виявлених при зовнішньому огляді потерпілої.

Так у ОСОБА_5 на лобі справа біля зовнішнього кута брови виявлено синець неправильної форми багрово-фіолетового кольору, розміром 4,5х3 см., на повіці правого ока синець по типу «окулярів» багрово-фіолетового кольору, розміром 3,5х1 см. на 4,5х3,5 см. На підборідді зліва синець розміром 3х1,5 см. З припухлостями м`яких тканин.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтвердив свій висновок, зазначивши, що при нанесенні ударів обвинувачений та потерпіла були розташовані лицем один до одного, тілесні ушкодження у вигляді синців на лобі біля зовнішнього кута брови та повіці могли виникнути як від одного, так і від двох ударів. Забій лівого ліктьового суглобу міг виникнути внаслідок залому руки.

Згідно довідки КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6 від 10.01.2017 року №01-13/16 ОСОБА_5 зверталася до сімейного лікаря 31.10.2016 року зі скаргами на головний біль, головокружіння, нудоту (з посиланням на побиття 30.10.2016 року). При огляді встановлено діагноз закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття м`яких тканин обличчя, забиття лівого ліктьового суглобу (а.с.66).

Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин та механізму заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .

Ствердження ОСОБА_3 , щодо відсутності умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а також завдання їх з необережності у межах необхідної оборони, суд вважає безпідставними, та розцінює як намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, виходячи з наступного.

Суспільно небезпечне посягання для визнання його таким, від якого допустима необхідна оборона, має за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності реально заподіювати чи створювати реальну загрозу заподіяння шкоди правам та інтересам, та виявляється в активних умисних діях особи, якою здійснюється посягання.

В ході судового розгляду, не встановлено наявності зі сторони ОСОБА_5 будь-яких умисних дій, які б реально заподіювали чи створювали реальну загрозу заподіяння обвинуваченому ОСОБА_3 будь-якої шкоди.

Твердження обвинуваченого, щодо того, що ОСОБА_5 наносила йому удари, не знайшли свого підтвердження, та були спростовані показами свідка ОСОБА_11 .. Також суду стороною захисту не було надано будь-яких доказів, щодо наявності у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, щоб могло свідчити на те, що він діяв у межах необхідної оборони.

Твердження ОСОБА_3 , щодо завдання тілесних ушкоджень з необережності, спростовуються, характером наявних у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Потерпілій встановлено діагноз струс головного мозку, який, як було зазначено експертом при допиті у суді, є наслідком нанесення удару з прикладанням сили.

Покази, допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в тій частині, що вони бачили потерпілу у цей день увечері та у неї не було будь-яких видимих пошкоджень, суд сприймає критично, оскільки вони були спростовані сукупністю досліджених при судовому розгляді належних та допустимих доказів.

Покази вказаних свідків, щодо конфліктів, які мали місце між ними та потерпілою ОСОБА_5 раніше, суд не приймає до уваги, оскільки вони не встановлюють наявність чи відсутність будь-яких фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За положеннями ст..9 Конституції України, ч.2 ст.8 КПК України, ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пр цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладеній у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року - що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст..12 КК України, вчинено злочин невеликої тяжкості.

Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Згідно довідки МОПЛ №1 №31.62 від 15.11.2016 року ОСОБА_3 був обстежений стаціонарно по направленню Заводського РВК у 2002 році. Встановлено діагноз явна акцентуація особистості сенситивно-аутистичного типу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №440 від 28.11.2016 року ОСОБА_3 будь-яким психічним розладом не страждає та не страждав на момент часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння. На момент інкримінованого діяння та на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі у межах санкцій ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до положень ст..75 ч.1 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості та відношення обвинуваченого до скоєного, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без його ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

У кримінальному проваджені потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 1154,26 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст..1195 ч.1 ЦК України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на лікування.

Потерпілою документально підтверджено придбання ліків на суму 1154,26 грн., яка і підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 ..

Згідно ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Та може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я»

З матеріалів провадження вбачається, що тілесні ушкодження завдані потерпілій ОСОБА_3 , стали джерелом як фізичних страждань так і негативних емоцій. Таким чином потерпілій завдано моральну шкоду, яка виразилася у порушенні звичного укладу життя, пов`язаного з проходженням лікування, що призвело до порушення звичного укладу життя. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, ступеню вини ОСОБА_3 та з огляду на вимоги розумності і справедливості суд вважає, що моральну шкоду, яку належить стягнути з обвинуваченого, слід визначити у розмірі 5000 грн.

У кримінальному проваджені процесуальні витрати, визначені положенням ст..118 КПК України відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбачених ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст..75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на один рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1154,26 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1