Справа № 183/7236/16
№ 1-кп/183/119/18
В И Р О К
іменем України

12 червня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000245 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомар`ївка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
18 травня 2014 року наказом № 9 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду стрільця відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони.
Так, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
24 вересня 2014 року ОСОБА_7 було надано відпустку строком на 7 діб, згідно з якою останній повинен був прибути на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 30 вересня 2014 року.
Однак, 30 вересня 2014 року солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), без поважних причин, не з`явився вчасно на службу з відпустки, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження в органи військового чи цивільного управління не заявляв.
26 грудня 2016 року солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 30 вересня 2014 року солдат ОСОБА_6 не з`явився вчасно на службу без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби по 26 грудня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Давати показання відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, йому нічого доповнити. В скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, однак раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на рівні мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення.

Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення, і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1