Справа № 175/644/17
Провадження № 1-кп/175/92/17
У Х В А Л А
Іменем України
19 квітня 2018 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Слобожанське Дніпропетровської області кримінальне провадження №0002548 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0002548 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 заявив письмове клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.10.2016 року вважає, що він не допустимий, тому що він не підписаний слідчим на одному із аркушів та не відповідає ст. 104 КПК України.
Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Прокурор заперечував щодо задоволення даного клопотання, обґрунтовуючи це тим, що усі докази є належними та допустимими.
Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання, оскільки оцінку доказам суд дає тільки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, вважає дії захисника спрямовані на затягування процесу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Частина 2 цієї статті передбачає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України).
За таких обставин питання про допустимість чи недопустимість вказаного доказу може бути вирішено лише під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цього доказу у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидної недопустимості вказаного захисником доказу на цій стадії судового провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
Крім того, відповідно до положень ст. ст. 94, 375 КПК України суд в нарадчій кімнаті за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.
За таких обставин питання щодо визнання доказів неналежними та недопустимими буде вирішено судом у загальному порядку, передбаченому ч.1 ст.89 КПК України, тобто під час ухвалення судового рішення.
Керуючись ст.ст.86, 87, 89, 363, 369 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказу очевидно недопустимим залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1