Справа №295/4988/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000101 від 20.04.2018р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Демидівка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, працюючого механізатором ТОВ «Канівспецбуд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.4 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2015 року, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, Тростянецьким РВК Вінницької області ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією, яку до березня 2015 року проходив у різних військових частинах.

08 березня 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №47 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу зазначеної частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника аеромобільно-десантного взводу 6 роти 2 батальйону цієї ж частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , повинен був дотримуватись вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України якими визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1- 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 14 серпня 2015 року оголошене не було.

В період з 05 травня по 14 серпня 2015 року матрос ОСОБА_3 , у складі військової частини НОМЕР_1 виконував обов`язки у зоні проведення антитерористичної операції в АДРЕСА_3 .

Під час виконання обов`язків військової служби на вказаній території ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11,16, 30, 35, 37, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та поважних причин, 14 серпня 2015 року близько 09 години 30 хвилин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби, базовий табір військової частини НОМЕР_1 , що тимчасово дислокувався у АДРЕСА_3 , та незаконно направився до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням військових обов`язків до 19 квітня 2018 року.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_3 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

19 квітня 2018 року ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , заявив про себе, та того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 111 виключений із списків особового складу військової частини та звільнений з військової служби.

Своїми своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що в лютому 2015р. був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією, проходив службу. Весною був зарахований на службу у військову частину в АДРЕСА_2 А0281 по АДРЕСА_2 на посаду навідника аеромобільного-десантного взводу. Після проходження служби в АДРЕСА_2 поїхав з іншими військовослужбовцями частини проходити службу в Донецьку область в зону АТО. Проходив службу в м.Словянську. 14.08.2015р. без дозволу командирів залишив місце служби за сімейними обставинами. Поїхав додому в с.Демидівку, так як дружині потрібна була допомога, оскільки донька вчилася в м.Вінниці, потрібно було заробляти кошти для оплати її навчання, тому працював на будівництві. У військову частину повернувся лише 19.04.2018р., після закінчення донькою навчання та звільнився з лав збройних сил. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд відповідно до ст.349КПК України за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується позитивно по місцю проживання, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має сім`ю, працює, а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства у зв`язку з чим призначає покарання в межах санкцій статті за якою він визнається винуватим, звільнивши на підставі ст.75КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76КК України обов`язків.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

СУДДЯ: ОСОБА_1