Провадження №1-кс/760/8390/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених службових осіб відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, що полягає у неповерненні вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ :

19.06.2018 до суду звернувся представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_3 із скаргою на бездіяльність слідчих відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області, яка полягає у неповерненні грошових коштів в сумі 3780 доларів США, що вилучені під час проведення обшуку 14.03.2018, та про зобов`язання слідчого повернути вказане майно.
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 14.03.2018 здійснено обшук за фактичним місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2018 у кримінальному провадженні №0000045, де відбувся опис і вилучення майна, а саме грошових коштів в сумі 3780 доларів США, які належать ОСОБА_6 , які в силу вимог ч. 7 ст. 236 КПК України є тимчасово вилученим майном, що встановлено судовим рішенням, яке підлягає повернення власнику.
Адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, у судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у ній.
У судове засідання слідчий не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, клопотань, заяв та заперечень до суду не подав.
Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, заслухавши обґрунтування представників власника майна, слідчий суддя приходить до наступного.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого.
Як встановлено, слідчим відділом розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР Головного управління ДФС у Київській області здійснює досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000045, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України.
У межах досудового розслідування кримінального провадження №0000045 14.03.2018 проведено обшук за фактичним місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2018, під час проведення якого слідчий вилучив грошові кошти в сумі 3 780 доларів США, які належать ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень - предмет кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.
Так, слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21.03.2018 (справа № 760/7107/18) задоволено клопотання слідчого СУ фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку грошових коштів в сумі 3 780 доларів США, вилучених за фактичним місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 11-сс/796/2004/2018 ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2018 (№ 760/7107/18) скасовано, в клопотанні слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, а саме 3780 доларів США, вилучених за фактичним місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.
Так, судовим розглядом встановлено, що адвокат ОСОБА_3 звертався до органу досудового розслідування з письмовими клопотаннями про повернення тимчасово вилученого майна 13.06.2018, проте станом на день звернення до суду зі скаргою та станом на день розгляду скарги, майно не повернуто з причин, що на залежать від останнього.
Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Також, відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
З огляду на вказане, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, враховуючи судові рішення, якими встановлено, що грошові кошти в сумі 3780 доларів США, в силу вимог ч. 7 ст. 236 КПК України є тимчасово вилученим майном, тоді як сторона обвинувачення в судове засідання не з`явилася та не представила слідчому судді належних доказів для безспірного висновку, що вказане майно не є тимчасово вилученим або ж на нього накладено арешт, тобто підстави на яких на даний час майно не повернуто його власнику, що свідчить про свавільне втручання у право власності органом досудового розслідування, що не відповідає нормам чинного національного законодавства, а також в силу принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до переконання, що з метою захисту фундаментальних прав ОСОБА_6 , скаргу на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні майна слід задовольнити, та зобов`язати слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000045, повернути власнику вилучене майно.
Разом з тим, вимоги про визнання бездіяльності, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна протиправною не підлягають задоволенню, відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
скаргу задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважених службових осіб відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області повернути ОСОБА_6 майно, вилучене під час обшуку 14.03.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, грошові кошти в сумі 3780 доларів США, зокрема:
- грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 34 купюри;
- грошові кошти номіналом 50 доларів США в кількості 4 купюри;
- грошові кошти номіналом 20 доларів США в кількості 8 купюр;
- грошові кошти номіналом 10 доларів США в кількості 1 купюри;
- грошові кошти номіналом 5 доларів США в кількості 2 купюри.
В задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1