Справа № 188/760/18
Провадження № 1-кп/188/97/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000239 від 05.05.2018 року, що надійшла 31.05.2018 року від заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , не працює, освіта середня, одруженого, не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 05.05.2018 року приблизно об 11.00 годині, перебуваючи на околиці с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, на узбіччі дороги помітив предмет, схожий на електродетонатор. Після чого ОСОБА_3 , маючи намір на незаконне носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, взяв даний предмет, схожий на електродетонатор, таким чином придбавши боєприпаси без передбаченого законом дозволу, який він поклав собі до передньої кишені штанів, тим самим зберігаючи боєприпаси без передбаченого законом дозволу, та поніс їх до магазину «Крамниця» по вул. Сонячній с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, таким чином, незаконно переносив боєприпаси без передбаченого законом дозволу, з метою подальшого незаконного зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

05.05.2018 року о 14.30 години, перебуваючи біля приміщення магазину «Крамниця» по вул. Сонячній в с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 178 КУпАП, на підставі чого на нього працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення. Працівниками поліції під час огляду ОСОБА_3 виявлено та вилучено предмет, схожий на електродетонатор.

Згідно з висновком експерта ДНДЕКЦ МВС України №33/5.2/155 від 18.05.2018 року предмет схожий на електродетонатор, вилучений 05.05.2018 року, являється стандартним засобом підриву - електродетонатором типу ЕДП промислового виготовлення, який відноситься до категорії боєприпасів. Даний предмет, а саме: електродетонатор типу ЕДП промислового виготовлення, придатний до використання за цільовим призначення, тобто до виробництва вибуху.

Таким чином, ОСОБА_3 без передбачених на те законом дозволів незаконно придбав, носив та зберігав бойові припаси, а саме: електродетонатор типу ЕДП промислового виготовлення.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він при зазначених у обвинувальному акті обставинах ішов по вулиці, що знаходиться на околиці с. Маломиколаївка. На узбіччі дороги помітив електродетонатор, який взяв у руки та поклав його до передньої кишені штанів, і пішов до магазину «Крамниця». Коло магазину випив горілку та сильно сп`янів. До нього під`їхали працівники поліції та склали на нього протокол за вчинення ним адміністративного правопорушення. Працівник поліції попросив його вивернути кишені, він вивернув та показав електродетонатор, який поліцейські вилучили.

Під час досудового слідства 21.05.2018 року прокурор Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості відповідно до норми ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій підозрюваного як кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у скоєнні якого підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість; щодо покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням ст. 75 КК України, на підставі якої звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, у цій угоді не визначені.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суд у з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Суд (національний), який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом встановлено в підготовчому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке правильно кваліфіковане як придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, і згідно з ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам. Обвинувачений визнає свою вину у його вчиненні.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її невиконання.

Захисник обвинуваченого не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості, вважав, що угода не порушує прав та інтересів обвинуваченого, що в матеріалах досудового розслідування достатньо доказів вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин суд, переконавшись, що умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, обрана в межах санкції ч.1 ст.263 КК України, існують фактичні підстави для визнання винуватості, вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 21 травня 2018 року та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

При призначенні іспитового строку та визначення обов`язків, які слід покласти на обвинуваченого, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обвинувачений раніше не судимий (а.с.30), за місцем проживання зауважень та скарг від жителів села не надходило (а.с.31), не працює, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває (а.с.32-33). Приймаючи до уваги обставини справи, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування узгодженого сторонами покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 та ч.2 ст.76 КК України.

Потерпілих від даного кримінального правопорушення немає.

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не завдано. Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ електродетонатор ЕДП промислового виготовлення, що згідно з актом № 84 про знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 16 травня 2018 року був підірваний під час експертного експерименту в рамках проведення судової вибухово-техничнічної експертизи і вибухових залишків не виявлено (а.с.23-24), слід вважати знищеним.

Процесуальні витрати на проведення судової вибухово-техничнічної експертизи в розмірі 715,00 гривень, підтверджені довідкою експертної установи (а.с.17), слід на підставі ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368-376, 468-476, 392-395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яку 21.05.2018 року уклали прокурор Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речовий доказ електродетонатор ЕДП промислового виготовлення вважати знищеним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави

процесуальні витрати в розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн. 00 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1