Справа № 363/4667/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/505/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 60 06.06.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 березня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000087 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору та відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 30.11.2017,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 березня 2018 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному №0000087 по обвинуваченню ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору та відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 30.11.2017.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить зрозумілого формулювання обвинувачення та містить суперечності. ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. Однак, подію злочину в обвинувальному акті не встановлено, тобто місце, час, спосіб та інші обов`язкові для доказування обставини, особа, на яку вчинено вплив та яка є уповноваженою на виконання функцій держави, яку посаду вона обіймала.

Допущені порушення, на думку суду, свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому він підлягає поверненню прокурору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції із стадії підготовчого судового засідання.

На думку прокурора матеріали досудового розслідування містять вичерпні відомості щодо службової особи Паспортного сервісу ДП «Документ», на яку обвинуваченим ОСОБА_7 було здійснено вплив задля вчинення нею дій, направлених на видачу паспортів громадян України для виїзду за кордон в інтересах свідка ОСОБА_9 та осіб, інтереси яких він представляв на підставі відповідної довіреності, але, враховуючи, що в рамках кримінального провадження №0000087 зазначеній службові особі про підозру не повідомлено, предметом розслідування є дії, у вчиненні яких обвинувачується саме ОСОБА_7 , виклад анкетних даних та займаної посади такої службової особи суперечать принципам кримінального процесуального законодавства.

Зазначає, що суд першої інстанції знехтував положеннями ст. 314 КПК України, вийшовши за межі наданих йому повноважень в рамках стадії підготовчого судового засідання, встановивши в ухвалі невизначеність події кримінального правопорушення, незаконність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, невизначеність статусу невстановленої особи, на яку здійснив вплив ОСОБА_7 .

Вказує, що судом першої інстанції наголошено, що свідок ОСОБА_9 оформив паспорти для виїзду за кордон. Проте наведенні твердження є невірними, з огляду на те, що процедура оформлення та видачі паспортів на ім`я свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не здійснювалася, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий безпосередньо після отримання ним 17.10.2017 неправомірної вигоди у розмірі 6000 грн. задля забезпечення оформлення вищевказаних документів у подальшому.

Звертає увагу, що обвинувачений в ході підготовчого судового засідання беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на вимогу суду надав показання з приводу обставин його скоєння, у повному обсязі підтвердив фактичні обставини, угоду про визнання винуватості просив затвердити, зауваживши про наявність можливості виконати обумовлену сторонами міру покарання. Думку обвинуваченого підтримали його захисники. Проте, суд у своїй ухвалі прямо посилається на відмову ОСОБА_7 від дачі показань на стадії досудового розслідування в порядку ст.63 Конституції України та наводить цей факт, як обґрунтування відсутності у останнього добровільного наміру щодо укладення угоди про визнання винуватості, що є неприпустимим та суперечить засадам кримінального процесуального законодавства.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник просить хвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 березня 2018 року залишити без змін. Вказує, що в обвинувальному акті не встановлено час, місце, спосіб на яку вчинено вплив та яка є уповноваженою особою на виконання функцій держави, навіть не встановлено, яку посаду ця особа обіймала. Кваліфікація злочину яку інкримінують ОСОБА_7 в обвинувальному акті не відповідає кваліфікації злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти її задоволення, та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування є обвинувальний акт, яким має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.

Одним із рішень, яке приймається судом за результатами підготовчого засідання, відповідно до положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, є повернення прокурору обвинувального акту у випадку невідповідності його вимогам КПК України.

Відповідно до п.1 ст.91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.
Мотивуючи своє рішення про необхідність повернення обвинувального акту, суд послався на те, що акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави.

Вивчення матеріалів справи, а саме, обвинувального акту в частині формулювання обвинувачення, не дають конкретного та однозначного розуміння обвинувачення, яке пред`являється ОСОБА_7 , оскільки, відповідно до обвинувального акту, не визначено правовий статус невстановленої особи, на яку впливав ОСОБА_7 , за якою конкретною нормою Закону України «Про запобігання корупції» вказана невстановлена особа є згаданим в Законі суб`єктом. Посилання, що цією особою була одна із службових осіб Паспортного сервісу ДП «Документ» у м. Києві, є недостатньо визначеним. В обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості немає даних на підставі яких можна однозначно дійти висновку, що такою особою є саме особа в розумінні вимог закону «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 2 ст. 269-2 КК України є діяння, яке становить об`єктивну сторону вказаного злочину та обов`язковому встановленню підлягають обставини його вчинення тобто часу, місця, способу тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що подію злочину у цій частині в обвинувального акті не встановлено, тобто час, місце, спосіб та інші обов`язкові для доказування обставини є невстановленими, як і сама особа, на яку вчинено вплив та яка є уповноваженою на виконання функцій держави. Суд позбавлений можливості самостійно визначити у вироку правовий (юридичний) статус особи, на яку вплинув ОСОБА_7 .

Порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті перешкоджають повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, перешкоджає суду ухвалити обвинувальний вирок й затвердити угоду про визнання винуватості.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції незаконно виніс ухвалу про повернення прокурору обвинувального акта спростовуються матеріалами провадження, оскільки в підготовчому провадженні необхідні висновки зробити можливо лише на підставі обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування тому, невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України є неприпустимою, а у даному обвинувальному акті виявлено вищезазначені недоліки.
Таким чином, на думку колегії, суд першої інстанції вірно та обґрунтовано встановив порушення вимог ст. 291 КПК України, за наявності яких ухвалив правильне рішення про повернення обвинувального акту прокурору відповідно до вимог ст.314 КПК України.
За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає. Інших порушень закону, які б тягли за собою зміну чи скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 березня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000087 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору та відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 30.11.2017 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: