УХВАЛА
іменем України
"01" серпня 2018 р. 145/759/18

1-кп/145/84/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000056 від 17.03.2018 року по факту скоєння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем та жителем АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого 10.06.2008 року Жмеринським районним судом за ч.1 ст.115 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 16.03.2018 року, близько 20:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у господарстві своєї співмешканки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , в якому він також проживав, під час словесної суперечки із останньою, яка виникла на ґрунті того, що ОСОБА_5 не пускала його до приміщення будинку, вилив із полімерної пляшки легкозаймисту рідину на одне із вікон будинку та на верхню праву кінцівку та обличчя ОСОБА_5 .

Після того, ОСОБА_4 підпалив вказану рідину та вогонь перекинувся на праву руку ОСОБА_5 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді опіків голови та правої руки 26-3- го ступеню на площі 12 % поверхні тіла і по ступені тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я (понад три тижні 21 добу) вище описані пошкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком експерта №40 від 23.04.2018 року.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме у навмисному нанесенні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 просить закрити провадження у справі, оскільки вона претензій до обвинуваченого не має та відмовляється від приватного обвинувачення, ОСОБА_4 вибачився перед нею, відшкодував шкоду, заподіяну їй кримінальним правопорушенням, що привело до їх примирення
Прокурор ОСОБА_3 вважає за можливе закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України, посилаючись на те, що кримінальне провадження належить до категорії проваджень у формі приватного обвинувачення, згідно із п.1 ч.1 ст.477 КПК України, і може бути закрите судом на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у випадку відмови потерпілого від обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_4 просить закрити кримінальне провадження.
При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки закриття кримінального провадження.
Обвинуваченому ОСОБА_4 зрозуміло, що наслідком відмови потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є закриття кримінального провадження.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що кримінальне провадження № 0000056 від 17.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України слід закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, та згідно з п.1 ч.1 ст.477 КПК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
У пункті першому ст. 477 КПК України йдеться про ряд статей КК, у тому числі і частину першу статті 122 КК, кримінальне провадження за якими за відсутності обтяжуючих обставин здійснюється у формі приватного обвинувачення, тобто може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого, який в подальшому вправі відмовитись від обвинувачення, наслідком якого, відповідно до пункту 7 частини першої статті 284 КПК, є закриття кримінального провадження.

Доктринально, законодавчо та в судово-слідчій практиці термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК як ознаки складу злочину, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу злочину, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання зазначені у частині першій статті 67 КК.

Граматичний та системно-структурний аналіз, юридична техніка приписів у статті 477 КПК свідчать про таке.

Пункт 1 частини першої статті 477 КПК передбачає спочатку вказівку на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається за якою нормою кваліфікується діяння, а потім у дужках розкриваються ознаки того складу злочину, який у цій частині статті передбачений. Частина перша статті 122 КК в оскаржуваному рішенні передбачає склад злочину без кваліфікуючих ознак.

У пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті стосовно певних складів злочинів закон прямо передбачає окремі види кваліфікуючих ознак, визначених саме в статтях Особливої частини КК обтяжуючими обставинами (наприклад, частина друга статті 126, статті 185, 186, 189, 190, 191 КК), наявність яких унеможливлює здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Ці ознаки не співвідносяться з частиною першою статті 67 КК.

Також у пункті 3 частини першої статті 477 КПК використовується поняття «особливо обтяжуючі обставини», що не є складовою призначення покарання.

Крім того, в статті 477 КПК в цілому законодавець використав перелік норм лише Особливої частини КК, а посилання на Загальну частину цього Кодексу, зокрема статтю 67 КК, немає.

Наведене свідчить про те, що викладене законодавцем у статті 477 КПК застереження у дужках щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення.

Дану правову позицію висловив Верховний Суд України Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України від 08 жовтня 2015 року.

За правилами ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
За приписами ч.7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження…, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
З огляду на наведене та враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено підставу закриття кримінального провадження, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався.
Керуючись ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284, ст.ст. 369, 372, п.1 ч.1 ст.477 КПК України,
ухвалив:
Заяву потерпілої ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення - задовольнити.
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000056 від 17.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Речові докази у справі - покривало червоного кольору та тюль білого кольору із слідами горіння, які поміщено до спеціального пакету НПУ № 0008136, полімерну пляшку ємністю 0,5 л. без етикетки, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №4406633, кофту салатового кольору ОСОБА_5 без правого рукава, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №4452944 та жилетку коричневого кольору ОСОБА_5 , яка поміщена до спеціального пакету НПУ №4452945 що знаходяться в кімнаті для зберігання речових доказів Тиврівського ВП - знищити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1