Дата документу Справа № 328/1684/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/795/18
Єдиний унікальний № 328/1684/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2, 3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, українця, громадянина України, перебуваючого на обліку в Токмацькому МРЦЗ з 22.09.2016 року по теперішній час, маючого середньо-спеціальну освіту, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Токмак, Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, які судом встановлені правильно, вважає вирок Токмацького районного суду від 21.12.2017 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність з наступних підстав.

Згідно статті 368 КПК України суд при ухваленні вироку поряд з іншим повинен вирішити питання про те, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому.

В ст. 98 КК України зазначено, що серед інших видів покарань до неповнолітніх осіб може бути застосоване також покарання у вигляді арешту.

Відповідно до ст.101 КК, яка роз`яснює особливості застосування до неповнолітніх такої міри покарання, як арешт зазначено, що арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб. У п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Разом з тим, визначаючи покарання неповнолітньому ОСОБА_7 суд відійшов від зазначених норм. Так, суд окремо призначає ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК із застосуванням ст.ст.69, 101 КК України за крадіжку скоєну у жовтні 2016 року у вигляді 30 діб арешту, а також окремо призначає покарання за ч.2 ст.185 КК України за крадіжку вчинену 01.05.2017 року у вигляді 3 місяців арешту. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначає ОСОБА_7 за сукупністю злочинів остаточне покарання у вигляді З місяців арешту, що не відповідає як рекомендаціям п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003, так і нормам ст. 101 КК України.

Однією з підстав, для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, визначених ст.ст.409, 413 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, Токмацький районний суд, постановивши вирок по справі №328/1684/17 від 21.12.2017, застосував до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 міру покарання, більш сувору, ніж передбачено відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність та яка в даному випадку застосована бути не могла.

Скасувати вирок Токмацького районного суду від 21.12.2017, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, визнавши ОСОБА_7 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК - 1 рік позбавлення волі, за ч.3 ст.185 - 3 роки позбавлення волі, відповідно до ч.1 ст.70, поглинувши менш суворе покарання більш суворим - 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 104 КК призначити 2 роки іспитового строку. Міру покарання, призначеного ОСОБА_6 , залишити без змін.

В апеляційній скарзі та в уточненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з винесеним вироком суду з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі оскаржує його до Апеляційного суду Запорізької області.

Вказує, що суд першої інстанції призначив йому суворе покарання у вигляді 3 місяців та одного дня арешту, що не відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначенні розміру та виду покарання суд не врахував його дані про особу, саме те, що він має молодий вік (лише 22 роки), раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, має сім`ю, яка складається з матері та батька, який являється інвалідом 3 групи, має середньо-спеціальну освіту, здобуту в 2016 році, добровільно відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, його ставлення до вчиненого (вибачився перед потерпілими), сімейне та матеріальне положення, обставини, що пом`якшують покарання.

Не врахував, що під час досудового слідства та судового провадження він свою вину у скоєних правопорушеннях визнав повністю, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добросовісно приймав участь у всіх слідчих діях, не ухилявся від суду та слідства, добровільно відшкодував шкоду потерпілим.

На судовому засіданні він щиросердно розкаявся та пояснив що став на шлях виправлення, що зробив велику помилку в своєму житті, про яку дуже шкодує, так як має сім`ю, матір, брата та батька, який являється інвалідом третьої групи та потребує постійного обстеження, лікування та допомоги з його боку, а також те, що він усвідомив та зробив для себе відповідні висновки, так як має молодий вік та бажає виправитися без ізоляції від суспільства, маю допомагати своїм батькам, працювати та нести користь суспільству, батькам та сім`ї.

Однак, при вирішенні справи по суті, судом не було враховано обставини справи, матеріали справи, призначено реальне покарання у вигляді 3 місяців і одного дня арешту, яке не відповідає особі засудженого та тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даних про його особу, раніше не судимий, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував шкоду завдану правопорушеннями, вважаю, що у суду були достатні підстави призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу або інше покарання не пов`язане з позбавленням волі або з арештом.

В апеляційній скарзі та в уточненні до неї захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує, що вона не погоджується з винесеним вироком з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 . Вважає, що суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_7 реальну міру покарання у вигляді 3 місяців арешту, що не відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуальності покарання.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 просив суд застосувати ст. 75 КК України та призначити йому покарання із застосуванням іспитового строку, висновком органу пробації встановлено про низький ризик вчинення повторного злочину, але суд першої інстанції не врахував позиції органу пробації, прохання обвинуваченого та сторони захисту призначив йому за ч.2, 3 ст. 185 КК України реальне суворе покарання.

При визначенні розміру та виду покарання суд не врахував такі дані про особу, як те, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою, йому лише виповнилося 17 років, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має сім`ю яка складається з матері та малолітньої сестри, має середню освіту, добровільно відшкодував

потерпілим матеріальну та моральну шкоду, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, ставлення підсудного до вчиненого (вибачився перед потерпілими), сімейне та матеріальне положення, обставини, що пом`якшують покарання.

Не врахував, що під час досудового слідства та судового провадження ОСОБА_7 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добросовісно приймав участь у всіх слідчих діях, не ухилявся від суду та слідства, добровільно відшкодував шкоду потерпілим. На судовому засіданні ОСОБА_7 пояснював, що зробив велику помилку в своєму житті, про яку дуже шкодує, так як має сім`ю матір та сестру, усвідомив та зробив для себе відповідні висновки, прохав суворо його не карати та не позбавляти волі.

Однак, при вирішенні справи по суті, судом не було враховано обставини справи, матеріали справи, призначено реальне покарання у вигляді 3 місяців арешту, яке не відповідає особі засудженого та тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості та тяжке. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, даних про особу підсудного, який раніше не судимий, вчинив правопорушення у неповнолітньому віці, за місцем та місцем навчання та проживання характеризується позитивно, свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував шкоду завдану правопорушеннями, вважає, що у суду були достатні підстави призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді саме штрафу.

Просить вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21.12.2017 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 185 України, змінити. Постановити ухвалу, якою призначити покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за сукупністю злочинів остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, захисника та обвинувачених, зокрема в останньому слові, які просили апеляційні скарги сторони захисту задовольнити, колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, з огляду на наступне.
Вироком Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст. 304 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 місяців арешту,за ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 місяців арешту, за ч.1 ст. 304 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 місяців арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточне покарання у вигляді трьох місяців та одного дня арешту. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня взяття під варту.
ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ст.185 КК України, ч.3, ст.185 КК України та призначено йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в жовтні 2016 року з застосуванням ст. 69 КК України, з урахуванням положень ст. 101 КК України у вигляді 30 діб арешту, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, з урахуванням положень ст. 101 КК України у вигляді 45 діб арешту, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України 01.05.2017 р. - у вигляді 3 місяців арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів остаточне покарання у вигляді трьох місяців арешту. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня взяття під варту. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1878,53 грн. В вироку вирішено долю речових доказів по справі.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що його друг ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 є неповнолітнім, маючи злочинний умисел на втягнення неповнолітнього ОСОБА_7 в злочинну діяльність та реалізуючи свій злочинний намір, у третій декаді вересня 2016 року, приблизно о 21 годині схилив неповнолітнього ОСОБА_7 проникнути через паркан на огороджену територію магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився автомобіль марки «Fiat Ducato» червоного кольору д.н. НОМЕР_1 , з метою викрасти акумуляторну батарею марки «Forse 74 АН L+720А. Безпосередньо після чого у третій декаді вересня 2016 року, близько 21 години, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7 , за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна, в групі між собою, з корисливих мотивів, через паркан проникли на огороджену територію магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився автомобіль марки «Fiat Ducato» червоного кольору д.н. НОМЕР_1 . ОСОБА_6 , відкривши водійські двері вказаного автомобілю, які були не зачинені та за допомогою важелю відкрив капот автомобілю, звідки таємно, разом з ОСОБА_7 викрали акумуляторну батарею марки «Forse 74 АН L+720А» вартістю 1229 гривень 84 копійки (згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №11-105 від 07.06.2017 року), яка належать ОСОБА_11 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, у третій декаді жовтня 2016 року близько 22 години ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7 , за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна, в групі між собою, із корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом відгину капоту автомобілю марки «ВАЗ 2107» червоного кольору д.н. НОМЕР_2 , який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_4 , з під капоту таємно викрали акумуляторну батарею марки «ІSТА» 6СТ-60А1, вартістю 908 гривень 47 копійок (згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №11-103 від 07.06.2017 року), яка належить ОСОБА_12 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 01 травня 2017 року близько 23 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна та в групі між собою, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом відгину відкрили капот автомобілю марки «ІЖ 2717» червоного кольору д.н. НОМЕР_3 , який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали кришку переривника-розподільника запалення вартістю 50 гривень, та акумуляторну батарею марки «Forse» 6СТ-60 АЗ в корпусі жовтого кольору вартістю 1122 гривень (згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №11-104 від 15.06.2017 року). Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 відігнувши двері проникли в буду автомобілю де викрали автомобільне колесо, яке складалося з металевого диску, вартістю 250 гривень та гуми «КАМА-231» 185/75 К-13-С, вартістю 947 гривень (згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №11-104 від 15.06.2017 року) та 10 пакетиків (стіків) гарячого шоколаду «Lafesta», вартістю 3 гривні 10 копійок за одиницю, загальною вартістю 31 гривень. Крім того продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 шляхом відгину водійської двері автомобілю проникли до салону автомобілю, де таємно викрали касетну автомагнітолу «Panasonic» модель СQRG133W вартістю 800 гривень (згідно висновку судової товарознавчої експертизи №10-725 від 06.06.2017 року), які належать ОСОБА_13 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3200 гривень.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційних скаргах прокурором, захисником та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. ч. 2, 3 ст.185, ч.1 ст. 304 КК України та ОСОБА_7 за ч.ч.2, 3 ст. 185 КК України правильно кваліфіковані судом.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції порушив вимоги закону при призначенні покарання у виді 3 місяців арешту та за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 , є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 33 КК України, сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.

Згідно до вимог ст. 101 КК України, арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , вийшов за межі максимального строку покарання даного виду, передбаченого законом для неповнолітнього та не мав права призначати окремо покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, які той вчинив у жовтні 2016 року та 01 травня 2017 року.

Між тим, доводи прокурора про неправильність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 69 КК України та призначення йому покарання у виді позбавлення волі, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині свого рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчиненні ним кримінальні правопорушення, суд першої інстанції, як це зазначено у вироку, на виконання вимог ст. 65 КК України врахував ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, а саме те, що він є неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, щиросердно розкаявся, відшкодував потерпілим завдану ним шкоду.

Обставинами, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття та відсутність у нього судимостей, при цьому, з огляду на те, що останній вчинив злочини, будучи неповнолітнім, вважав, що зазначені обставини у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, та з урахуванням особи винного, і відношення до скоєного, дійшов висновку про можливість при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, застосування ст. 69 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, а тому доводи прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, є безпідставними.

Однак вид покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції був визначений обвинуваченому ОСОБА_7 без врахування вищевказаних вимог закону та без врахування всіх обставин справи, хоча більшість із них і наведені у вироку.

Із матеріалів справи видно, що неповнолітній ОСОБА_7 , будучи втягненим у злочинну діяльність, вчинив тяжкий злочин та два злочини середньої тяжкості, але під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у їх вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цих злочинів (т. 1 а.п. 4 об), добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, добровільно відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду, характеризується за місцем проживання задовільно, має власні кошти, на які може бути звернено стягнення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тому, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях статей (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за ці злочини, у виді штрафу, оскільки ряд обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також дані про особу винного, який зокрема раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в даний час працевлаштований, задовільно характеризується за місцем проживання, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає доводи захисника про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтованими.

Колегія суддів також погоджується з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 про призначення йому занадто суворого покарання, з огляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту, за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, судом першої інстанції було враховано, що останній вину визнав, щиро покаявся, добровільно відшкодував завдану ним шкоду.

Однак, вид покарання, у виді арешту, на думку колегії суддів, судом першої інстанції також був визначений без врахування вищевказаних вимог закону та без врахування всіх обставин справи, хоча більшість із них і наведена у вироку.

Із матеріалів справи видно, що обвинувачений ОСОБА_6 має молодий вік (22 роки), вчинив два тяжких злочину та два злочину середньої тяжкості, але під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у їх вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цих злочинів, добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, добровільно відшкодував всім потерпілим завдану матеріальну шкоду, останні до нього претензій не мають (т. 1 а. п. 189-192), має сім`ю, матір та батька, який є інвалідом третьої групи, задовільно характеризується за місцем проживання (т. 2 а. п. 8, 10), раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, а тому, колегія суддів, враховуючи досудову доповідь про можливість виконання покарання останнім у громаді (т. 1 а. п. 105), вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, у виді громадських робіт, оскільки ряд обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, розмір вкраденого, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також дані про особу винного, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які передбаченні ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити, а апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та вважати його засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

- за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання та вважати його засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 60 (шістдесят) годин громадських робіт;

- за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

- за ч. 1 ст. 304 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді

120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: