Справа № 346/5342/17
Провадження № 1-кп/346/141/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001242 від 02.11.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався, неодноразово судимого, 27.06.2010 року Коломийським міськрайонним судом за ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 311, ч.1 ст. 317, ст.. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, 18.01.2013 р. згідно ст. 81 КК України, умовно-достроково звільнений від відбування покарання на строк 1 рік 1 місяць 11 днів, 27.10.2017 року засуджений Апеляційним судом Івано-Франківської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.3, ст.185 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 будучи неодноразово судимий вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням в сховище, але з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_5 02 листопада 2017 року близько 06 год. 10 хв., знаходячись поблизу польського кладовища по вул.Довженка в м.Коломия Івано-Франківської області, біля гаража, належного потерпілій ОСОБА_6 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, упевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом віджиму пошкодженої тильної (мателевої) стінки гаража, облаштувавши отвір, просунув тіло. проникнувши у вказане сховище, звідки намагався викрасти металічну ванну вітчизняного виробника вагою 82 кг., загальною вартістю 550 грн., однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця так як був виявлений та затриманий жителями будинку АДРЕСА_2 свідками по справі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково і дав суду показання, що дійсно 02 листопада 2017 року близько 06 год. ішов додому ведучи саморобний дерев яний візок, який потрібен йому був по роботі, і проходячи поблизу польського кладовища по вул.Довженка в м.Коломия побачив металічний гараж і в цей час у нього виник умисел на крадіжку майна із гаража. Коли підійшов до задньої стінки гаража, побачив через невеликий отвір від відігнутого металевого листа металеву ванну, яку намагався викрасти для здачі на металобрухт та одержання грошей, шляхом просунення через отвір руки всередину гаража, але в цей момент ванна впала, вибігли люди, його затримали та викликали працівників поліції. Заперечує, що проникав у гараж. Щиро кається та просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що дійсно їй належить металічний гараж по АДРЕСА_2 , яким користується її син. В листопаді 2017 року у телефонному режимі її повідомлено, що зловили злодія, який проникав в гараж. Після чого в наступний день оглядала гараж та побачила відігнутий металевий лист на задній стінці гаража.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд даної справи у її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає, просить останнього суворо не карати.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами в судовому засіданні.

Допитаний судом Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що 02 листопада 2017 року близько 06 год. він вийшов із дому по АДРЕСА_2 біля польського кладовища і йшов по автомобіль. Почув шурхіт в металічному гаражі, належного потерпілій і побачив як обвинувачений відгинав металічний лист на задній стінці гаража. Після чого він із сусідом викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що о 06 год. ранку 02 листопада 2017 року підходив до гаража потерпілої і почув стукіт по блясі. Після чого з сусідом підійшли ззаду гаража та побачили сидячого на землі обвинуваченого в руках якого були молоток і зубило, а також побачив відігнутий металеий лист задньої стінки гаража. Обвинувачений проникав в середину гаража. У зв язку з чим вони з сусідом викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що на початку листопада 2017 року він зберігав у гаражі потерпілої, зі згоди останньої, робочий інвентар і у даному гаражі зберігалася металева ванна приперта з лівої сторони під задньою стінкою. Коли прийшов до гаража біля 7-8 год. 02 листопада 2017 р., то вже були працівники поліції. Відчинивши двері гаража ключами, наданими потерпілою, зайшов у середину гаража та побачив, що металева ванна вже була на землі і переміщена із місця зберігання до облаштованого отвору (відігнутий металеий лист). Обстановка у гаражі була порушена.

Окрім часткового визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних по справі письмових та речових доказів, а саме: витягом ЄДРДР з кримінального провадження № 0001242 від 02.11.2017 р. (а.с.94); відомостями, що містяться у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02.11.2017 року № 11168 (а.с.95); відомостями, що містяться у протоколі огляду місця події від 02.11.2017 року та фото таблицями до нього, за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , що проводився в АДРЕСА_2 (а.с.97-102);відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 15.11.2017 року, проведеним слідчим СВ Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області ОСОБА_11 за участю свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; схемою до протоколу слідчого експерименту від 15.11.2017 р.; (а.с.106-107), інформаційною довідкою про вартість об`єкта оцінки ТзОВ «Буковина експерт», згідно якої ринкова вартість бувшої у користуванні металічної (чавунної) ванни посудини, вітчизняного виробника, вагою 87 кг станом на 02.11.2017 року становить 550 грн. (а.с.127); постановою про визнання речовим доказом від 02.11.2017 р. (а.с.128); протоколом огляду предмету від 02.11.2017 р. (а.с.129), ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року про застосування та накладення арешту (а.с.131).

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням в сховище, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ст.15 ч.3, ст.185 ч.3 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання"під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 характеризується позитивно (а.с.153), перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з 15.09.2015 року (а.с.110), на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває (а.с.111), неодноразово судимий (а.с.119-120),у обвинуваченого виявлено антитіла до ВІЛ, хворіє гепатитом С.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 є позитивна характеристика по місцю проживання (а.с.153), що потерпіла просить суворо не карати.

Обставинами, які обтяжують покарання є рецидив злочинів.

Як вбачається із досудової доповіді Коломийського міськрайонного відділу з питань пробації від 29 січня 2018 року № УП/1/8/-278, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, Коломийський міськрайонний відділ з питань пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства може становити небезпеку для суспільства чи окремих осіб та може зростати за умови зміни обставин, таких як наприклад, відсутність джерел доходів, зловживання алкоголем та наркотичними засобами, втрата житла, розрив відносин з рідними (а.с.38-39).

З врахуванням вищенаведеного беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_12 не можливе без його ізоляції від суспільства, тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі за вищезгадане вчинене кримінальне правопорушення. Саме таке покарання обвинуваченому, на думку суду, внесе корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність, позбавить можливості обвинуваченого вчиняти нові злочини і буде необхідним для попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується заперечень обвинуваченого та його захисника, то суд їх до уваги не приймає поскільки такі показання є такими, що спростовуються логічними, послідовними та об`єктивними показаннями потерпілої ОСОБА_6 свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та вищезгаданими дослідженими в судовому засіданні письмовими та речовими доказами.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_12 27.10.2017 року засуджений вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, згідно якого у строк призначеного покарання зараховано строк утримання під вартою з 08.09.2016 по 24.11.2016 включно на підставі ст. 72 ч.5 КК України (в редакції 2015 року )із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі, а також зараховано в строк призначеного покарання строк відбування ним покарання у виді арешту з 25.11.2016 по 08.12.2016 включно на підставі ст.72 ч.1 КК України із розрахунку один день арешту за один день позбавлення волі), та скоїв злочин після постановлення вироку, суд вважає за необхідне згідно зі ст.71 ч.1 КК України частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком.

Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення у виді арешту, застосованого ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.11.2017 року.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання 3 (три ) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України до покарання за даним вироком суду частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.10.2017 року за ч.2 ст. 309 КК України у виді двох років позбавлення волі, та визначити до відбуття ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання 02 листопада 2017 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року, на належний обвинуваченому дерев`яний саморобний візок , скасувати.

Речові докази: дерев`яний саморобний візок, належний обвинуваченому ОСОБА_5 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, обвинуваченим з часу отримання копії вироку, іншими учасниками, з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1