Провадження № 1-кп/638/485/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, мешкаючого у цивільному шлюбі, офіційно не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 29.07.2017 року, близько 01.10 год., керуючи технічно справним автомобілем "Шевроле Авео р. н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Клочківській зі сторони вул. Новгородської в напрямку узвізу Клочківського в м. Харкові. Під`їжджаючи до регульованого пішохідного переходу, який знаходиться на перехресті з вул. Космічною, на якому для нього був включений зелений сигнал світлофора, діючи необережно в порушення вимог п. п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п. 12.3 "Перед початком руху, перестроюванням та іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

-п. 12.4 "У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»,

водій ОСОБА_7 , рухаючись з перевищенням допустимої в населеному пункті швидкістю не менш 90,4 км/год, яка встановлена по зафіксованим на проїзній частині слідам гальмування довжиною 39 м, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки та надання дороги пішоходу ОСОБА_8 , 1960 р.н., який переходив проїзну частину по пішохідному переходу, справа наліво по ходу руху автомобіля на заборонний для нього сигнал світлофора, і скоїв на нього наїзд, в результаті чого ОСОБА_8 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2053-Дм/17 від 01.09.2017 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді несумісної з життям тупої сукупної травми тіла черепно-мозкової травми, закритої тупої травми шиї, закритої тупої травми тулубу, тупої травми верхніх та нижніх кінцівок, від яких він помер на місці ДТП.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 715/17 від 18.09.2017 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевроле Авео» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля "Шевроле Авео" ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом виконання вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Шевроле Авео» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Потерпілою у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов, який був змінений у зв`язку з частковим відшкодуванням спричиненої шкоди у добровільному порядку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав в повному обсязі та детально виклав про обставини скоєння ним зазначеного правопорушення.

За обставин, що ОСОБА_7 визнав свою провину в повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження відповідно до положень, передбачених ч.3 ст.349 КПК України.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 правильно розуміє обставини скоєного ним правопорушення. У суду відсутні сумніви у добровільності його позиції.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведеною.

Його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Судом досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , та при цьому встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судим, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює не офіційно.

Вирішуючи питання про визначення покарання ОСОБА_7 , суд враховує характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, тяжкість скоєного правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність моральних претензій до нього з боку потерпілої, обставини, що пом`якшують його покарання.

Обставинами, відповідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

З огляду на викладене суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Суд не призначає ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом з тих підстав, що керування транспортним засобом є джерелом отримання доходів останнім, позбавлення його права керувати транспортним засобом зробить неможливим відшкодування завданих збитків потерпілій.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе із застосуванням покарання з випробуванням.

Потерпілою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні з урахуванням його уточнення, заявлений цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України в якій вказані підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ст. 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб`єктивних цивільних прав, ч. 1 цієї статті зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, далі п. 3 ч. 2 даної статті вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В свою чергу ч. 3 вищезазначеної статті формує спосіб відшкодування моральної шкоди, а саме моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З`ясувавши усі обставини при вирішенні дійсного спору суд приходить до висновку про повне задоволення вимог цивільного позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. Вказана сума, на думку суду, будуть достатньою компенсацією відшкодування моральних страждань, заподіяних потерпілій ОСОБА_5 з урахуванням перенесених нею страждань, душевних потрясінь, порушення укладу життя у зв`язку із смертю ОСОБА_9 .

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд також керується постановами Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Методичними рекомендаціями про відшкодування

моральної шкоди (лист Міністерства Юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортним засобом.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання і встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1. не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;

2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1186 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої скоєнням кримінального правопорушенням 150000 грн. (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).

Речовий доказ автомобіль «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ДП «Інформресурси» за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, на який накладений арешт ухвалою слідчого судді Київського району м. Харкова від 02.08.2017 року в рамках кримінального провадження №0000955 від 29.07.2017 року, - повернути ОСОБА_10 після набрання вироку законної сили.

На вирок може бути подана апеляція в апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення.

Головуючий: суддя