АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

31 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 8 грудня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 8 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0006084 від 22.06.2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України, було задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання слідчого, та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 8 грудня 2016 року, скасувати цю ухвалу в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого в частині арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 - відмовити.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що власник майна ОСОБА_6 не є стороною, учасником чи особою, яка іншим чином причетна до інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_6 не є підозрюваною чи обвинуваченою в рамках кримінального провадження №0006084 від 22.06.2015 року.

Вказує на те, що ОСОБА_6 є законним власником майна, право власності на майно виникло у неї на підставі купівлі-продажу, серія та номер: 296 від 08.06.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , після чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис за індексним номером 29957121 від 08.06.2016 року.

Звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала не містить належного обґрунтування необхідності арешту майна відповідно до положень ст. 170 КПК України, зокрема, ухвала не містить інформації про незаконні дії з майном, ознак того, що майно є знаряддям злочину або містить на собі будь-які сліди злочину чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, необхідних для кримінального провадження.

Вважає, що слідчим не доведено необхідність арешту майна, при цьому слідчим суддею не враховано вимоги ст. 173 КПК України.

Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 8 грудня 2016 року. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику власника майна та/або його представника та про існування ухвали суду стало відомо 19.06.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу представника власника майна такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу суду від 08.12.2016 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0006084 від 22.06.2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, використовуючи електронні ключі та паролі приватних нотаріусів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 упродовж 2015-2016 років здійснили незаконні дії від їхнього імені щодо зняття арештів з майна, які ними фактично не виконувались.

В подальшому невстановлені досудовим розслідуванням особи, з метою отримання неправомірної вигоди, пропонували на ринку юридичних послуг України послуги з зняття будь яких обмежень з рухомого та нерухомого майна громадян. В свою чергу володільці рухомого та нерухомого майна, скориставшись вказаною незаконною послугою, отримували можливість здійснити реалізацію свого рухомого та нерухомого майна без будь яких обтяжень, що надавало їм можливість не виконувати взяті перед іншими фізичними та юридичними особами зобов`язання, а також знімати накладені на їхнє майно арешти, чим нанесли збитки в особливо великих розмірах.

17.11.2016 року винесено постанову про визнання речовими доказами та приєднання речових доказів до кримінального провадження.

07.12.2016 р. слідчий слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, перелік якого зазначено в резолютивній частині клопотання, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

08.12.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно підозрюваного перевірялись судом першої інстанції. При цьому було вислухано доводи прокурора та слідчого, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують на наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України, відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведеність слідчим мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З урахуванням викладеного слідчий суддя, всупереч доводам представника власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Так, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути відчужене, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його передачі або відчуження.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Доводи автора апеляційної скарги про відсутність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки арешт на майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено з метою збереження речових доказів, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України є належною правовою підставою, передбаченою законом для накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про арешт майна порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді, зокрема, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0006084 від 22.06.2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України, якою було задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали, зокрема, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 с і к