Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________07.09.2018
Справа № 490/3767/18
н/п 1-кп/490/486/2018
У Х В А Л А

07 вересня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000655, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вороніжі Російської РФСР, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:

- 10 жовтня 2007 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі (20 вересня 2012 року звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 10 вересня 2018 року.

Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор при вирішенні вказаного питання вважав за необхідне продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та в обґрунтування своєї позиції послався на те, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину, є раніше судимим за вчинення тяжкого насильницького злочину - замаху на вбивство свого брата, потерпілий є його вітчимом, а його сусіди свідками, у зв`язку з чим існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також ризик вчинення ним нових насильницьких злочинів.

Обвинувачений та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували, вважали, що станом на теперішній час ризик незаконного впливу обвинуваченим на потерпілого і свідків значно зменшився, а також, посилаючись на наявність у нього тяжких хронічних захворювань, просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт чи особисте зобов`язання.

Вислухавши доводи учасників процесу з вказаного питання, вивчивши надані документи, суд дійшов наступного.

Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя врахувала те, що підозрюваний є раніше судимим за вчинення особливо тяжкого насильницького злочину, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого насильницького злочину, не має місця роботи та міцних соціальних зв`язків тощо.

Враховуючи ці обставини слідчий суддя прийшла до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 буде переховуватися від органу досудового розслідування і суду, вчиняти вплив на потерпілого та свідків, вчинить новий злочин, подібний до того, в якому він обґрунтовано підозрюється.
Станом на теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину за який (у разі доведеності його винуватості в інкримінованому злочині), йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Разом з тим потерпілий є вітчимом обвинуваченого, а один зі свідків його матір`ю. Остання проживає в одному помешканні із обвинуваченим. Вказані особи, хоча й допитані у ході досудового розслідування, однак, згідно чинного законодавства, показання, що вони дали їх під час досудового розслідування, не можуть бути прийняті судом як докази при ухвалені процесуального рішення за наслідками судового розгляду.

Таким чином, станом на теперішній час обставини, враховані слідчим суддею при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, а, відповідно, ризики, задля запобігання яким застосовано цей запобіжний захід, не зменшилися, та інший запобіжний захід, менш суворий ніж тримання під вартою, не може запобігти наведеним вище ризикам.

Отже, прокурором під час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Відповідно, клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт чи особисте зобов`язання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт чи особисте зобов`язання - відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 04 листопада 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: