Справа № 635/3781/18
Номер провадження 1-кп/635/788/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2018 року с. Покотилівка.

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 від 17.02.2018 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороніж Шосткінського району Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

В кінці грудня 2017 року, більш точної дати встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на території домоволодіння, яке належить потерпілому - ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав металеву бочку ємкістю 200 л., вартістю 260 грн 00 коп., металеві стовпчики довжиною 2,2 м., в кількості 15 шт., на загальну суму 1350 грн. 00 коп., пластикову бочку на 200 л., вартістю 250 грн 00коп., сітку «рабиця» не оцинковану 25x25, довжиною 25 м., ширина 2 м., вартістю 825 грн 00коп., металевий каркас для ялинки висотою 1,5 м., вартістю 110 грн. 00 коп., чавунну плиту для печі розміром 50x30 см., вартістю 250 грн 00 коп., - згідно висновку судово- товарознавчої експертизи №4183 від 26.02.2018, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 , матеріальну шкоду на загальну суму 3045.0 гривень.
Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч.1 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені вище, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджувався з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання щодо речових доказів, витрат на проведення експертизи.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжки).

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, тобто в скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжки). Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст. 185 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.2 ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд не вбачає.

Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.1 ст. 185 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку, або усунення заподіяної шкоди, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлено, що він є громадянином України, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 4183 від 26.02.2018 року в розмірі 715 гривни задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368 - 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання, якщо він, на протязі одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 4183 від 26.02.2018 року в розмірі 715 гривни задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Речові докази металеву бочку, ємкістю 200 літрів, металеві стовпчики 15 штук, пластикову бочку, ємкістю 200 літрів, сітку - «Рабицю», довжиною 25 метрів, каркас для ялинки, дві чавунні плити, передані для зберігання потерпілому ОСОБА_4 , вважати переданими за належністю.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .