Єдиний унікальний номер 227/7154/13-к
Номер провадження 11-кп/775/22/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні у приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2014 року, у кримінальному провадженні внесеному у ЄРДР за № 0002318 від 23 вересня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2014 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полуденка, Тугулимського району, Свердловської області, Російської Федерації, громадянин України, освіта середня, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Стягнуто 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 ,

Згідно вироку суду 13.09.2013 р. приблизно о 17:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_3 в ході сварки зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою завдання тілесних ушкоджень, умисно наніс останній один удар чолом в область обличчя та один удар ногою в область правої ноги, чим спричинив легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді: забиття лівої надбрівної дуги, синця правого стегна в нижній третині, струсу головного мозку, чим скоїв кримінальне правопорушення, яке передбачене ст.125 ч.2 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та несправедливим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального закону, просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції призначив покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, необґрунтовано залишив без розгляду цивільний позов щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки обвинувачений знищів квитанції про оплату лікарських засобів, також безпідставно значно знизив розмір моральної шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, в цій частині ухвалити новий вирок, яким в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовити. На обґрунтування своїх вимог вказує що потерпіла не надала доказів щодо дійсних витрат на лікування в наслідок протиправних дій обвинуваченого. Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди без розгляду, оскільки ст. 129 КПК України містить вичерпний перелік випадків, за яких суд залишає цивільний позов без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених підстав, апеляційну скаргу потерпілої просив залишити без задоволення, потерпілу, яка просила її апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргу прокурора задоволенню не підлягає, апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Вказані фактичні обставини вчинення злочину встановлені судом першої інстанції, ніким не оспорюються і відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Доводи потерпілої ОСОБА_6 щодо неправильного призначення покарання, на думку колегії суддів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є необґрунтованими.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-68 КК України призначив покарання у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер і ступінь його тяжкості, дані про особу обвинуваченого, в тому числі той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, за місцем мешкання характеризується посередньо, злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння, визнав вину.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст.ст.75, 76 КК України, суд прийшов до правильного висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання та належно мотивував своє рішення у вироку.

Призначене ОСОБА_7 покарання на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, і попередження нових злочинів, вирок суду вважає законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої не вбачає.

Обговорюючи інші доводи апеляції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених чистиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Виходячи з вимог ч.1ст.326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не встановила жодної із перерахованих підстав для залишення цивільного позову без розгляду.

Оскільки судом першої інстанції постановлено обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_6 була присутня у судових засіданнях, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишивши без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, порушив вимоги ч.3 ст. 129 та ч.1 ст. 326 КПК України.

Оскільки при ухваленні судом обвинувального вироку цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої був залишений без розгляду, що суперечить вимогам закону, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Між тим, суд не врахував в достатній мірі доводи потерпілої про тяжкість спричиненої їй моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що діями ОСОБА_7 , потерпілій заподіяна шкода, яка виразилась в отриманні тілесних ушкоджень легкої тяжкості, що в свою чергу спричинили значного фізичного болю та сильних душевних хвилювань і продовжують спричиняти потерпілій моральні страждання та негативно впливають на спосіб її життя.

На засадах розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілої, істотність вимушених змін у їх життєвому укладі, колегія суддів вважає, що стягнутий розмір грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди, є недостатнім, що необхідно врахувати судом першої інстанції при новому розгляді цивільного позову.

Що стосується вимог прокурора щодо відмови в задоволенні цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди, колегією суддів не розглядається оскільки суд першої інстанції не вирішував по суті цивільний позов потерпілої.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно, з дотриманням прав учасників даного провадження та вимог цивільного процесуального закону, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 скасувати, направивши його на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ: