Ухвала
Іменем України

06 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 461/5082/16-к

провадження № 51-3078 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , що винесені відповідно до ст.ст. 537-539 КПК в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку,
встановив:
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , поданого в порядку ст.ст. 537-539 КПК, про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією статті, за якою вона була засуджена.
Так, ОСОБА_7 було засуджено вироком Сокальського районного суду Львівської області від 29 січня 2010 року за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ст. 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк 3 роки. Додаткове покарання за попереднім вироком у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженням матеріальними цінностями, строком на 2 роки визначено виконувати самостійно.
Ухвалою Верховного Суду України від 02 червня 2011 року вирок Сокальського районного суду Львівської області від 29 січня 2010 року щодо ОСОБА_7 змінено, виключено рішення суду про призначення засудженій додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків та займатись певною діяльністю за ч. 2 ст. 364 КК, за ч. 2 ст. 366 КК та на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, а також про призначення засудженій покарання на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків. Ухвалено вважати ОСОБА_7 , засудженою за ч. 2 ст. 364 КК на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 366 КК на 2 роки позбавлення волі позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, строком на 2 роки, та на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, строком на три роки. Зазначений вирок та вирок цього ж суду від 22.01.2009 щодо ОСОБА_7 ухвалено виконувати самостійно.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2016 року залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 - без задоволення.
24 травня 2017 року захисник ОСОБА_6 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) з касаційною скаргою на вказані судові рішення, що винесені відповідно до ст.ст. 537-539 КПК, в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку,
Ухвалою судді ВССУ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 та витребувано матеріали провадження з Галицького районного суду м. Львова.
Ухвалою судді ВССУ від 02 жовтня 2017 року закінчено підготовку та призначено матеріали даного провадження до касаційного розгляду.
Відповідно до параграфу 3 розділу 4 «Перехідні положення» Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» матеріали провадження щодо ОСОБА_7 було передано до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, незаконність та необґрунтованість судових рішень порушує питання про перегляд та скасування у касаційному порядку ухвал Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2016 року та Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року.
Перевіривши матеріали провадження, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив закрити провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за вказаною скаргою необхідно закрити з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту зазначених судових рішень убачається, що вони стосуються питань повязаних з виконанням вироку і постановлені відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК.

Так, ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2016 року та Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року постановлені в провадженні за клопотанням захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із декриміналізацією статті, за якою вона засуджена.

Разом з тим, питання, які виникають під час та після виконання вироку, порядок їх вирішення врегульовано статтею 539 КПК, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Касаційного оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвала апеляційного суду, якою переглянуто ухвалу місцевого суду, постановлену в порядку виконання вироку, касаційному оскарженню не підлягає.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки вони винесені у порядку ст. 539 КПК, а тому касаційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись ст. 434 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

постановив:

Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , що винесені відповідно до ст.ст. 537-539 КПК в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3