АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1578/18 Справа № 205/8846/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004089, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Ювілейне
Дніпропетровського району Дніпропетровської області,
громадянина України, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись з вироком суду першої інстанції посилається на неповноту судового розгляду, а саме на те, що судом було відмовлено в допиті свідка, який працював разом з обвинуваченим та може надати характеристику йому та потерпілій. Вказує на невідповідність даних свідчень потерпілої, свідків з його показами. Зазначає, що свою вину визнав частково, а саме, в нанесенні потерпілій тілесних ушкоджень та розкаюється в скоєному. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, та його дії повинні бути перекваліфіковані. Просить також взяти до уваги обставини, які пом`якшують покарання: характеристики з місця роботи, місця проживання, його соціальне становище.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_9 .Вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та його дії повинні бути перекваліфіковані, а саме: дії обвинуваченого ОСОБА_6 , пов`язані з заподіянням потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого поранення в черевну порожнину, підлягають кваліфікації на ч. 1 ст. 121 КК України, а заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України. Посилається на те, що суд при ухваленні вироку не вказав обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, та вважає, що призначене судом обвинуваченому покарання у виді 8 років позбавлення волі є невідповідним особі обвинуваченого, а також є явно несправедливим через суворість.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Як установив суд,20 вересня 2016 року приблизно о 20.00 год., у ОСОБА_6 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, з мотивів помсти, виник умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_9 , з якою ОСОБА_6 до 15 вересня 2016 року працював на одному місці роботи, а саме в ПАТ «ПРОГРЕС», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Юдіна, 11.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_6 близько 06.40 год. 21 вересня 2016 року, перебуваючи на сміттєзвалищі в балці, на відстані близько 300 м від вул. Юдіна у м. Дніпрі, де чекав на прихід ОСОБА_9 , достовірно знаючи про те, що остання кожного дня проходить через вказане сміттєзвалище на роботу, невстановленим досудовим слідством предметом, за властивостями схожим на ніж, завдав ОСОБА_9 не менше як 6 ударів по тілу, а саме в область черева, шиї, наплічної області та лівого плеча, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; колото-різаних поранень шиї, надплічної області та лівого плеча (як кожне окремо) - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Потерпіла ОСОБА_9 в момент нанесення ударів кликала на допомогу, почувши її крик, в бік злочину почав бігти ОСОБА_10 , побачивши якого ОСОБА_6 припинив наносити потерпілій ОСОБА_9 удари та зник з місця злочину.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах на умисне вбивство, оскільки з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця у зв`язку з тим, що на місце вчинення кримінального правопорушення почав бігти свідок ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника і просив залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він фактично визнав частково свою винуватість і не заперечував, що наніс потерпілій ножем, довжиною 15 см, лезо 7-8 см удар в живіт, а коли остання впала на землю, наніс ще декілька ударів внаслідок конфлікту, що виник між ними; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події, у висновках судово-медичних експертиз про характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілої, у протоколах слідчого експерименту, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_6 підтверджена показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона разом з ОСОБА_6 працювала в одному цеху в ПАТ "Прогрес". Напередодні нападу на неї через конфлікт між ними останній був переведений на іншу ділянку роботи. 21 вересня 2016 року, коли вона проходила сміттєзвалище на роботу, ОСОБА_6 , закривши їй рот рукою, наніс їй перший удар в живіт, а коли вона впала на землю, нахилився над нею та почав наносити удари в шию, плече, всього близько 5 ударів, і лише побачивши, що на її крик до них наближається чоловік, відскочив від неї та втік.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 він йшов по пустирю на роботу, коли почувши якісь звуки озирнувся, побачив ОСОБА_9 на землі, а над нею знаходився молодий чоловік, який притискав її до землі, між ними була боротьба. Він побіг до них, а хлопець, побачивши, що він наближається, вскочив та побіг в протилежну сторону. Підбігши до потерпілої він побачив, що вона в крові.

Обставини заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень підтвердив і обвинувачений ОСОБА_6 .

Крім того, як вбачається із протоколів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 , останні в присутності експерта ОСОБА_13 , статиста та понятих, а обвинувачений ОСОБА_6 і в присутності захисника, розповіли та показали механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Локалізація, характер тілесних ушкоджень у потерпілої, на які вказував ОСОБА_6 під час вказаної процесуальної дії 17 листопада 2016 року, частково не суперечать додатковому висновку експерта № 4302е від 19 листопада 2016 року. При цьому, ніхто з учасників цієї слідчої дії, в тому числі і сам обвинувачений, зауважень на даний протокол не подавали.

Висновки суду про те, що ОСОБА_6 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілій на грунті особистих неприязних відносин діяв з прямим умислом на вбивство, однак такі наслідки не настали, оскільки злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, завдаючи численні удари ножем у життєво важливі органи людини - один проникаючий удар у черево, 5 проникаючих колото-різаних ран у шию, підключичну область ліворуч, ліве плече, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілої та бажав цього, що підтверджено актом судово-психіатричної експертизи, і не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця у зв`язку з тим, що на місце вчинення кримінального правопорушення з`явився свідок ОСОБА_10 , і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої та про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про наявність якого зазначав у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 .

Визнаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд враховує, що судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх взаємини (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Таким чином, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.

Те, що в судовому засіданні не було задоволено клопотання захисника про допит свідка ОСОБА_14 , який, як зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, міг би охарактеризувати його та потерпілу, не вплинуло на повноту судового розгляду. Оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження судом досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати значення для правильного вирішення кримінального провадження.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у незакінченому замаху на умисне вбивство відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладене доводи у скаргах обвинуваченого та захисника щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 125 КК.

Що стосується доводів захисника про те, що судово-медичний експерт роз`єднав за тяжкістю тілесні ушкодження, чим, за думкою захисника, не визнав їх взаємопов`язаними, не викликає сумнівів в правильності та об`єктивності висновків судово-медичних експертиз, підстав для сумніву у компетенції чи упередженості судово-медичного експерта у провадженні не встановлено.

Усупереч посиланням захисника суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране ближче до мінімальних меж санкції статті покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів щодо явної несправедливості призначеного заходу примусу стороною захисту не наведено.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має місце, але при цьому вони були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
З огляду на матеріали кримінального провадження ОСОБА_6 не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2010 року з діагнозом: емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться на обліку у Новокодацькому РВК з 12.10.2016 року, як військовозобов`язаний запасу, військову службу не проходив за станом здоров`я, визнаний непридатним до проходження військової служби згідно з протоколом № 4 від 12.10.2010 року, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 позитивно характеризувався за попереднім місцем роботи, має на утриманні дружину, яка є інвалідом 3 групи та має малолітнього сина, його батько є інвалідом 3 групи та має ряд хронічних захворювань, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.
З огляду на фактичні обставини провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є обґрунтованим та необхідним.
З огляду на це, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення йому більш м`якого покарання.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку, тому апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі апеляційним судом не встановлено, тому відсутні передбачені ст. 409 КПК підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційних скарг.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 21 вересня 2016 року.

Враховуючи положення ст. 5 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахування обвинуваченому ОСОБА_15 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою до 20 червня 2017 року, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Період часу з 21 червня 2017 року до дати набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню у строк покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4