Справа № 467/806/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000190, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, освіта вища, працюючого директором ТОВ «Чіко», одруженого, має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 18 квітня 2018 року, близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді перелому лівої виличної кістки, крововиливу в склеру і кон`юнктиву лівого ока, синців обличчя, закритої черепно-мозкової травми, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, зокрема, в частині часу, місця та способу його вчинення, перебігу подій, що мали місце, а також мотивів, мети і спрямованості умислу.

Так, допитаний в судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 показав суду, що вранці, приблизно 18 чи 19 квітня 2018 року, точної дати не пам`ятає, він пив каву на своєму подвір`ї, яке розташоване по АДРЕСА_2 . Побачивши, що за його донькою, яка в цей час каталась на велосипеді по дорозі, біжать дві маленькі собаки, він, схопивши жменю щебеня, кинув у їх бік. Коли вийшов з подвір`я на дорогу, де знаходилась дитина, побачив ОСОБА_6 , який не вживав ніяких заходів щодо своїх собак. Тобі він, обізвавши потерпілого, схопив його за верхній одяг, а той, в свою чергу, також узяв його за барки. Тримаючи один одного, вони почали розмовляти про те, щоб потерпілий не випускав своїх собак. Коли він забрав руки від потерпілого, останній ще деякий час тримав його за одяг, а потім із силою відштовхнув, хаотично розмахуючи руками. Коли він нагнувся, щоб підняти телефон, ОСОБА_6 продовжував махати руками, а він виставив руку таким чином, що вдарив потерпілого кулаком по обличчі, потрапивши десь під око з лівої сторони.

Обвинувачений, крім цього, пояснив суду, що безпосередніх очевидців події не було, люди з`явились на місці події вже після того, як він, піднявши із землі свій телефон, пішов до свого домоволодіння. Ніяких предметів в потерпілого він не кидав, лише вдарив його один раз в обличчя.

Ці показання обвинуваченого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, суд визнає допустимим і належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з огляду на те, що сприймались судом безпосередньо.

Обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні відповідно до положень ст. 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, показав суду, що 18 квітня 2018 року, близько 09.00 год. 09.30 год. він випасав двох корів. В цей час донька ОСОБА_5 знаходилась на перехресті доріг з велосипедом, а дві собаки, які були біля нього, побігли гавкати на неї. В цей час він побачив обвинуваченого, який йшов в його бік та кричав щоб забрати собак. Кинувши телефон в траву, ОСОБА_5 схопив його за плечі, а він, в свою чергу, почав штовхати його. Обвинувачений хотів вдарити його головою, але він, підставив руку. Коли він вже хотів піти, то озирнувся і побачив в лівій руці ОСОБА_5 якийсь предмет, що це було не знає, яким останній кинув йому в обличчя, потрапивши у виличну кістку зліва, від чого його розвернуло в іншу сторону. Цей предмет був коричневого кольору, можливо металевий, а можливо це був камінь. При цьому, обвинувачений ще хотів вдарити його кулаком в обличчя, але потрапив в грудні клітку зліва. Коли ОСОБА_5 відскочив, з`явився ОСОБА_11 , ставши між ними. Коли його почало нудити, дружина викликала швидку допомогу, а потім його відвезли до Арбузинської ЦРЛ, де він лікувався.

Свідки, будучи допитаними в порядку ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, кожен окремо, дали суду такі показання.

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що 18 квітня 2018 року, приблизно біля 09 год. 00 хв., він йшов з вулиці Гагаріна на вул. Вишневу в с. Новомихайлівка Арбузинського району Миколаївської області. В цей час почув крик ОСОБА_5 , який підвищеним голосом розмовляв з ОСОБА_6 , штовхнувши останнього плечем, проте не вдарив його. Продовжуючи розмахувати руками, ОСОБА_6 побачивши його, на деякий час відволікся, але в цей час відбувся кидок. Що саме кинув ОСОБА_5 у ОСОБА_6 свідок не бачив, однак зрозумів, що обвинувачений щось кинув тому, що він заніс руку назад, тобто замах його руки, як пояснив свідок, був таким, неначе останній хоче щось кинути, а не вдарити. Коли на місці події почали з`являтись люди, обвинувачений підняв із землі свій телефон та пішов. В свою чергу, свідок порадив ОСОБА_6 викликати швидку, так як останньому стало зле. Свідок, крім цього, показав, що бачив, як обвинувачений вдарив потерпілого в кулаком в груди, а також бачив на лівій стороні обличчя останнього три плями.

Допитана за клопотанням обвинуваченого свідок ОСОБА_13 суду показала, що 18 квітня 2018 року, близько 09.00 год. - 10.00 год. ранку, вона перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння по АДРЕСА_2 , почула крик та побачила, що її чоловік ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 , знаходячись на дорозі, тримають один одного за одяг. Коли вона крикнула, щоб останні розійшлися, ОСОБА_14 відпустив потерпілого, але останній ще деякий час тримав його за одяг, а потім із силою відпустив. Деякий час ОСОБА_14 і потерпілий махали руками один до одного. Свідок бачила, як її чоловік махнув рукою, а ОСОБА_6 після цього тримався за щоку, на якій було щось червоне, чи то подряпина, чи то синець, але крові вона не бачила. Будь-яких сторонніх предметів у чоловіка в руках свідок не бачила, лише бачила, як ОСОБА_14 , повертаючись додому, підняв із землі свій мобільний телефон.

Ці показання потерпілого та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, а також допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Крім того, за клопотанням потерпілого та його представників в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Зокрема, свідок ОСОБА_15 показала суду, що бачила як ОСОБА_5 вибіг із свого подвір`я, направляючись в бік потерпілого ОСОБА_6 , який в цей час знаходився приблизно на перехресті перевулку Широкого та вулиці Вишневої в с. Новомихайлівка Арбузинського району Миколаївської області. Знаходячись приблизно на відстані трьохсот метрів від них, свідок бачила, як обвинувачений і потерпілий хапали один одного за руки, проте безпосередньо ударів не бачила, так само як і того, чи летів в бік ОСОБА_6 якийсь предмет. Потім бачила, як ОСОБА_5 зайшов до свого подвір`я, а ОСОБА_6 залишився на дорозі.

Свідок ОСОБА_16 дав суду показання про те, що приблизно в квітні 2018 року, близько 09.00 год. 10.00 год. він волочив город, а його брат ОСОБА_6 в цей час випасав корову. Свідок почув якийсь крик, але вирішив не втручатись, однак незабаром побачив, як ОСОБА_5 замахнувся рукою, щоб вдарити потерпілого. Але побачивши його, останній відступився, підняв із землі телефон та пішов. Самого удару він не бачив, але на обличчі потерпілого було три крапки, схожі на рану, яка нанесена якимось предметом, або металевим або цеглиною. Будь-яких сторонніх предметів, які летіли, свідок не бачив, лише як обвинувачений підняв свій телефон. Пізніше прийшла дружина потерпілого аби викликати швидку допомогу.

Ці показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суд визнає допустимим, враховуючи, що вони отримані у порядку, визначеному КПК України, і належними лише в частині часу і місця вчинення кримінального правопорушення, в іншій частині вони не підтверджують обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, зокрема, щодо перебігу події або ж механізму завдання тілесних ушкоджень.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Обставин же, визначених ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було, а так само як і будь-яких даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх.

Окрім цього, судом, із дотриманням правил ст. 358 КПК України, були досліджені протоколи слідчих дій та інші документи, в яких посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, які підлягають доказуванню, та надані стороною обвинувачення, а саме :

-висновок експерта № 268 М від 18 травня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено перелом лівої виличної кістки, крововилив в склеру і кон`юнктиву лівого ока (а.к.п. 57-58) ;

-висновок експерта № 319-М від 08 червня 2018 року, з якого слідує, що у ОСОБА_6 виявлено перелом лівої виличної кістки, крововилив в склеру і кон`юнктиву лівого ока, синці обличчя, закрита черепно-мозкова травма, яка проявилася струсом головного мозку. Дані тілесні ушкодження моли утворитись у строк, вказаний в ухвалі від дії тупих твердих предметів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тривале перебування (більш, ніж 21 л/день може бути пов`язане з індивідуальною тактикою лікаря). Діагноз: «посттравматичний неврит трійчастого нерву» при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався, так як об`єктивними клінічними даними не підтверджений (а.к.п. 60 -61).

При дослідженні вказаних висновків експерта порушень вимог ст.ст. 101, 102 КПК України не встановлено, а учасники кримінального провадження протилежного перед судом не довели, в той час як сторона обвинувачення надала належно завірені копії ухвал слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2018 року та від 01 червня 2018 року відповідно, на підтвердження, зокрема, того, що ці процесуальні джерела доказів отримані нею у порядку і у спосіб, які передбачені кримінальним процесуальним законом України, зокрема, нормами ст.ст. 93, 242 КПК України.

Що ж до доводів представників потерпілого, що висновок експерта № 319-М від 08 червня 2018 року виконано в рамках іншого кримінального провадження, оскільки в його вступній частині невірно зазначений номер кримінального провадження, то суд відхиляє їх через те, що вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні документами та поясненнями експерта, а зазначення іншого номера кримінального провадження у вступній частині висновку у даному, конкретному випадку по суті є помилкою, що підтверджено експертом в судовому засіданні.

Зокрема, факт проведення експертизи, оформленої висновком експерта № 319М від 08 червня 2018 року, саме у кримінальному провадженні № 0000190 від 18 квітня 2018 року підтверджується тим, що в рамках цього дослідження експерт вирішував саме ті питання, і лише їх, які були поставлені йому ухвалою слідчого судді від 01 червня 2018 року, і саме відносно потерпілого ОСОБА_6 .

Сумнівів же стосовно того, що висновок експерта № 319-М від 08 червня 2018 року був виконаний на підставі ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року, у суду немає, оскільки останньою було призначено експертизу саме в рамках кримінального провадження № 0000190 від 18 квітня 2018 року.

Тож, ці твердження представників потерпілого суд сприймає як неспроможні довести той факт, що такого роду помилка призвела до будь-якого порушення, не те, що суттєвого, прав потерпілого, як учасника кримінального провадження у цій ситуації.

Суд, крім цього, не убачає підстав брати до уваги доводи представника потерпілого ОСОБА_8 стосовно того, що ОСОБА_6 було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, оскільки відповідного висновку експерта представник суду не представила, а сама вона не є експертом в розумінні ст. 69 КПК України, а тому, у цьому випадку, не проводила і, апріорі, не могла проводити будь-яких досліджень в області судової медицини, які б могли бути використані у кримінальному провадженні.

Крім цього, судом було досліджено надані стороною обвинувачення протокол слідчого експерименту від 09 липня 2018 року, проведеного слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_17 , з участю потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 та двох понятих.

Зокрема, із вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_6 показав обставини нанесення йому тілесних ушкоджень 18 квітня 2018 року на вул. Вишневій, а саме те, як ОСОБА_5 наніс йому один удар правою рукою в лівий бік обличчя.

Однак, із переглянутого відеозапису слідчого експерименту, як додатку до протоколу, (зображення чітке, кольорове, містить звукове супроводження, у лівому та правому нижніх кутах інтерфейсу наявний таймер тривалості відеозапису у форматі 00:00:00) слідує, що потерпілий ОСОБА_6 показав, як обвинувачений кинув по ньому якимось предметом, який дістав із-за спини, потім цілився кулаком правої руки в область обличчя, проте, як показав потерпілий в ході слідчого експерименту, внаслідок того, що він відхилився, обвинувачений вдарив його кулаком в область грудної клітки.

Аналогічні показання потерпілий дав суду.

Тож, судом установлено, що у протоколі слідчого експерименту від 09 липня 2018 року з участю потерпілого ОСОБА_6 неточно викладено відомості, що здобуті в ході самого слідчого експерименту, а саме, в частині механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Однак, як потерпілий, так і його представник ОСОБА_7 підписали протокол цієї слідчої дії без жодних зауважень, а їх доводи щодо того, що вони протокол не читали, суд сприймає критично, оскільки будь-яких даних, які б вказували на об`єктивні обставини, що перешкоджали їм у цьому суд не установив. Твердження ж представника потерпілого про нерозбірливість почерку слідчого суд не бере до уваги, оскільки останній про це зауважень до протоколу не вносив.

За таких обставин суд не бере до уваги дані, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 09 липня 2018 року з участю потерпілого ОСОБА_6 , оскільки вони не відповідають даним, що були здобуті в ході проведення цієї слідчої дій, а відтак, не можуть бути використані в процесі доказування.

Так само суд не бере до уваги і протокол огляду відеозапису від 09 липня 2018 року, а саме, додатку до протоколу слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_6 , оскільки у ньому містяться аналогічні відомості та, крім цього, він підписаний представником потерпілого ОСОБА_7 , як «захисником». Але ж цей документ, апріорі, в силу норм КПК України, не міг бути підписаний «захисником потерпілого» через те, що кримінальний процесуальний закон України не оперує таким поняттям і не передбачає такого статусу учасника кримінального провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що версія потерпілого щодо нанесення йому удару кулаком правої руки в область грудної клітки, а не обличчя, а також щодо нанесення йому тілесних ушкоджень невідомим предметом, яким ніби-то кинув у нього обвинувачений, яка була висловлена ним в ході слідчого експерименту, а в подальшому і в судовому засіданні, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, та більше того, спростована іншими, наявними у провадженні доказами.

Зокрема, даними протоколу слідчого експерименту від 09 липня 2018 року із додатком компакт-диском, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_5 , який в ході проведення цієї слідчої дії показав обставини нанесення тілесних ушкоджень в область обличчя потерпілого.

При цьому, дані, здобуті досудовим слідством в ході слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 та зафіксовані в протоколі проведення цієї слідчої дії повністю співпадають з наданими обвинуваченим показаннями, які судом сприймались безпосередньо.

Також суд акцентує увагу, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив того, що обвинувачений кидав якимось предметом у потерпілого.

Натомість, доводи сторони обвинувачення щодо способу вчинення кримінального правопорушення, як то механізму нанесення тілесних ушкоджень кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, окрім показань самого обвинувачення та даних протоколу слідчого експерименту від 09 липня 2018 року з участю підозрюваного підтверджується й висновком експерта № 319М від 08.06.2018 року, у тому числі даними його дослідної частини.

Зокрема, допитаний у порядку ст. 356 КПК України експерт ОСОБА_18 , роз`яснюючи свій висновок, пояснив суду, що він працює на посаді лікаря судово-медичного експерта Первомайського міжрайонного відділення Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи. В рамках даного кримінального провадження проводив дослідження потерпілого ОСОБА_6 і може пояснити, що тілесні ушкодження бути нанесені тупим предметом, а чи вони утворились від удару рукою чи були завдані іншим предметом встановити неможливо, але будь-яких даних щодо характерних ознак саме предмета у нього в розпорядженні не було, тобто в історії хвороби потерпілого, яка була надана йому на дослідження, вони описані не були.

Та попри відхилення судом ряду наданих стороною обвинувачення доказів, як то, протоколу слідчого експерименту від 09 липня 2018 року з участю потерпілого та протоколу огляду відеозапису від 09 липня 2018 року, суд, в той же час, не позбавлений можливості зробити висновки щодо доведеності обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, виходячи із сукупності інших досліджених ним доказів, і за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах висунутого обвинувачення, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність, згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом.

Тому з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, тобто, юридично значущих ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України, так як він спричинив потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, а саме, те, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, а так само, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

У той час як обвинувачений має постійне місце проживання, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, виховує двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на військовому обліку за місцем проживання не перебуває.

Та, позаяк, визнавши висунуте ОСОБА_5 обвинувачення доведеним, суд, однак, виключає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, на яку посилалась сторона обвинувачення.

Зокрема, суд виходив із того, що щире розкаяння, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Проте, обвинувачений хоч і визнав свою провину, запевнив, що розкаюється у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, однак це, саме по собі, не може свідчити про його бажання усунути негативні наслідки своєї протиправної поведінки, адже будь-яких його намірів щодо відшкодування спричиненої потерпілому шкоди, принаймні, у тому розмірі, який він вважає за прийнятне, відразу після вчинення кримінального правопорушення, або вже в ході досудового розслідування чи під час судового розгляду суд не установив.
Тобто, самого по собі визнання вини в судовому засіданні та висловлення жалю з приводу вчиненого, як і вибачення перед потерпілим, не достатньо для констатації факту того, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному.
Отже, обставин, які пом`якшують покарання, а так само і обставин, які здатні його обтяжити тією чи іншою мірою, відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.
За такого, ураховуючи вищевикладене, покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу, залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Приймаючи рішення щодо покарання, суд враховував і досудову доповідь відносно обвинуваченого, складену та долучену до матеріалів кримінального провадження провідним інспектором Арбузинського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області.

Як наслідок, визначене покарання у виді штрафу, за таких обставин, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69 чи. ст. 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що воно має бути законним, тобто несвавільним і пропорційним, а саме, таким, щоб не становити надмірного тягаря для особи, яка йому піддається.

Таке покарання на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Водночас, про можливість належної соціалізації та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого ним кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання, за умов, ним встановлених.

Цивільний позов потерпілим не заявлений, а запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання на даному етапі суд не убачає.

Долю речових доказів та процесуальних витрат суд не вирішував через відсутність останніх у цьому кримінальному провадженні.

А тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн. 00 коп.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1