А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.09.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000970, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, -
в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на транспортний засіб марки «Урал 4320» типу лісовоз-Е держаний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 26.01.2010 за ОСОБА_7 , причеп марки «КАЗ 9368» типу причіп-розпуск-Е державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 30.06.2012 за ОСОБА_8 та деревину породи «Ялина» в кількості 24 штуки з бирками (№№ 532174845; 532174839, 532174861, 532174843, 532174844. 532174845, 532174857, , 532174852, 532174860, 532174842, 532174858, 532174838, 532174851, 532174859, 532174847. 532174849, 532174840, 532174856, 532174855, 532174841, 532174854, 532174850, 532174853), вантажоодержувачем якої, згідно товаро-транспортної накладної серії ЗКА №103430 від 16.08.2018, є фізична особа-підприємець ОСОБА_9 із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати таке майно. Перевізником є ОСОБА_10 .
Слідчий суддя обґрунтував висновок тим, що оскільки у даному кримінальному провадженні досудове розслідування розпочато за ч.1 ст. 358 КК України, тобто відносно документів, а не щодо вище вказаного рухомого майна, тому арешт вказаних транспортних засобів та деревини не є необхідним.
В апеляційній скарзі прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу Тячівського районного суду від 28.08.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб марки «Урал 4320» д.н.з. НОМЕР_1 причіп «КАЗ 9368» д.н.з. НОМЕР_3 та деревину породи «Ялина» в кількості 24 стовбури скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вказане майно.
Вказує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні розпочате 16.08.2018, тобто з моменту реєстрації провадження в ЄРДР до скасування слідчим суддею арешту пройшов короткий проміжок часу, що не дає можливості органу досудового розслідування належним чином встановити всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою збереження речових доказів. Так, 17.08.2018 слідчим винесено постанову, якою вилучене рухоме майно визнано речовими доказами та з урахуванням зібраних у ході досудового розслідування конкретних фактів і доказів, існує достатньо підстав вважати, що виявлені в ході огляду 16.08.2018 речі є фактично об`єктом кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, заперечення адвоката ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги, подані ним копії документів щодо виду та розмірів перевезеної деревини, що знаходилась на автомобілі, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеню з таких підстав.
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням в рамках кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України про арешт майна, тимчасово вилученого під час зупинки та огляду транспортного засобу з причіпом та лісодеревиною на ньому на автодорозі між селами Нижня Апша та Грушово Тячівського району, прокурор зазначив, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження зумовлене необхідністю збереження його як речового доказу.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні належні відомості, які дають підстави вважати, що вилучений автомобіль з причіпом та лісопродукцією на ньому, відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

З наданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів, не можливо встановити дотичність вилученого майна до кримінального правопорушення, тобто не вказано, яким чином вилучені речі та предмети можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні в рамках якого заявлено клопотання.

Зміст клопотання щодо обставин злочину жодним чином не вказує і не містить прив`язки до конкретних осіб та події у вчиненні підробки документів.

Апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону, а тому слідчий суддя повинен був діяти виходячи з вимог ч.3 ст. 172 КПК України, чого не зробив, що й слугувало винесенню ним передчасного і необґрунтованого рішення, яке, підлягає скасуванню, а клопотання про накладення арешту на майно підлягає поверненню прокурору для усунення його недоліків у строк 72 год.

З наведених підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000970, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, скасувати, а клопотання про накладення арешту повернути прокурору в порядку ч.3 ст. 172 КПК України для усунення його недоліків протягом 72 год. з моменту отримання копії ухвали.
Ухвала касаційному оскарженю не підлягає.
Судді :