Справа № 204/2979/18
Провадження № 1-в/204/713/18
У Х В А Л А

08 червня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши клопотання Міністерства Юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України

В С Т А Н О В И В:

03.05.2018 до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації від 09.06.2016 відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Згідно клопотання, ОСОБА_4 09.06.2016 засуджений вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області із застосуванням ст.64 КК РФ до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.229.1Кримінального Кодексу Російської Федерації, що полягає у контрабанді наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в межах ЄврАзЄС наркотичних засобів у великому розмірі. Засуджений ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 7 УФСВП Росії по Бєлгородській області», кінець відбування строку покарання 04.03.2021. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні- АДРЕСА_1 .
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.
Відповідно до п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, засуджений ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта на ім`я ОСОБА_4 , серія паспорту НОМЕР_1 , виданий 27.02.1998 Красногвардіййським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .
Відповідно до письмової заяви від 18.09.2017, ОСОБА_4 просить перевести його для відбування покарання на територію України.
Відповідно до довідки з місця відбування покарання, засуджений ОСОБА_4 станом на 18.09.2017 відбув строк кримінального покарання - 1 рік 6 місяців 13 днів, невідбута частина покарання складає 3 роки 5 місяців 16 днів. Зазначене покарання засуджений відбуває в ФКУ «Виправна колонія № 7 УФСВП Росії по Бєлгородській області. Кінець строку відбування покарання 04.03.2021.
Дії ОСОБА_4 за вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області 09.06.2016 кваліфікуються за ч. 3 ст. 229.1 із застосуванням ст.64 КК РФ, як контрабанда наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в межах ЄврАзЄС наркотичних засобів у великому розмірі. Санкція частини 2 ст. 305 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Санкцією ч. 2 ст. 305 КК України, за якою належить кваліфікувати дії засудженого ОСОБА_4 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 10 років з конфіскацією майна.
Разом з тим, суд враховує, що вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області 09.06.2016 встановлено, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є стан здоров`я засудженого, який страждає на низку хвороб, його вік, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утримання матері похилого віку, та йому призначено покарання нижче нижчого, передбаченого санкцією частини статті, а також, враховуючи ту обставину, що мінімальна санкція ч.2 ст.305 КК України передбачає покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, тобто, призначення навіть найм`якішого покарання, передбаченоо ч.2 ст.305 КК України, погіршує становище засудженого ОСОБА_4 , що є неприпустимим як за нормами національного законодавства України, так і статті 11 Конвенції (якою заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку), тому суд при призначенні покарання, вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України та визначити строк покарання засудженому ОСОБА_4 аналогічний строку, визначеному вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області 09.06.2016, а саме 5 років позбавлення волі, вважаючи, що саме таке покарання буде відповідати вимогам визначеним статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб, умовам передачі громадянина України ОСОБА_4 для відбування покарання в Україну, та вимогам статті 10 Конвенції, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена у державі ухвалення вироку, і не перевищуватиме максимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.
Крім того, Кримінальний Кодекс України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України.
Обмірковуючи наведене, суд вважає за недоцільне застосування щодо засудженого додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, яке не було йому призначено за вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області 09.06.2016, оскільки статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Бєлгородського районного суду Бєлгородської області 09.06.2016 у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
Суд зауважує, що визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому належить відбувати покарання, діючим законодавством України не передбачено.
Окрім цього, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з урахуванням положень ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі) суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 05 березня 2016 року до 20 червня 2017 року включно (оскільки до колрнії він прибув згідно з довідкою в матеріал справи 28.06.2017) з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі. При цьому строк відбування покарання ОСОБА_4 належить рахувати з дати його затримання 05.03.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 КК України, ст.ст. 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, ст.ст. 9,10,11,12 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.
Вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області 09.06.2016, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229.1, 64 Кримінального Кодексу Російської Федерації, та призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч.2 ст.305 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 09.06.2016.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з урахуванням положень ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі) суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 05 березня 2016 року до 20 червня 2017 року включно з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1