Справа № 513/219/17
Провадження № 1-кп/513/7/18
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

07 листопада 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,

В С Т А Н О В И В:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що 10 березня 2017 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.355 КК України направлено для розгляду до Саратського районного суду Одеської області.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 02.01.2017 року приблизно о 01.40 годині, знаходячись на АДРЕСА_3 , умисно, з метою примушення до виконання цивільно-правових зобов`язань- повернення боргів громадянці ОСОБА_6 у сумі 1000 грн. та громадянці ОСОБА_7 у сумі 2500 грн., умисно, наніс два удари рукою, стиснутою в кулак, в обличчя та два удари - в лобово-тім`яну частину голови ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на верхній губі справа, садна на перехідній облямівці верхньої губи справа та забитої рани слизової оболонки на внутрішній поверхні верхньої губи справа.

Дані ушкодження не були небезпечними для життя, мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6 днів і за цим критерієм згідно н. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.355 КК України, за ознаками: примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово будучи належним чином повідомленим не з`являвся у судове засідання, не перебуває за місцем мешкання та реєстрації, це свідчить, що він ухиляється від явки у судове засідання.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 29 серпня 2018 року було надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного засобу. ОСОБА_5 був оголошений у розшук.

Для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 його процесуальних обов`язків необхідно обрання йому запобіжного заходу.

Метою обрання запобіжного заходу до обвинуваченого є забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, скоїти новий злочин.

Підставою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду.

Під час розгляду клопотання прокурор клопотання підтримав.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати домашній арешт, тому що ОСОБА_5 сам з`явився до суду як тільки йому стало відомо про те, що його розшукують.

Розглянувши клопотання, заслухавши доводи прокурора, заперечення обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частина 1 ст. 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Діючий КПК України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з частинами 1, 2, 4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 5 років.

Проте, 06 жовтня 2018 року ОСОБА_5 самостійно з`явився до Саратського районного суду Одесьекої області. Прокурором всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України не доведено, що ОСОБА_5 перешкоджав кримінальному провадженню, або йому повідомлено підозру у вчиненні іншого злочину.

Враховуючи зазначені обставини, а також вагомість наданих доказів, а також те, що обвинувачений є раніше не судимою особою; має сім`ю та постійне місце проживання в с. Зоря Саратського району Одеської області, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання та застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Частини 1, 2 ст. 181 КПК України встановлюють, що домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне заборонити підозрюваному залишати житло в період з 19 години до 08 години, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду, не відлучатися з населеного пункту, де проживає без дозволу прокурора, слідчого, чи суду.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 181, 183, 186, 193-194, 196, 205, 309, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

клопотання прокурора задовольнити частково. Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів.

Покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися з місця постійного проживання: АДРЕСА_2 в період з 19 години до 08 години;

3) не відлучатися із с. Зоря Саратського району Одеської області без дозволу прокурора або суду.

Строк дії ухвали закінчується 08 січня 2019 року о 12 годині 00 хвилин.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Одеської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1