АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/985/14-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1628/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 12.03.2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-
Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 12.03.2018 року задоволено подання Валківського районного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. ОСОБА_7 засудженого вироком Валківського районного суду Харківської області від 11.11.2014 року за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України до 3 років 3 місяців обмеження волі вирішено, затримати та направити до місця відбування покарання, визначеного вироком суду, а саме до Хролівського виправного центру (№140) Харківського району Харківської області, в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі.
В обґрунтування вказаної ухвали районний суд зазначив, що з часу отримання засудженим ОСОБА_7 припису за виключенням часу перебування ОСОБА_7 на військовій службі, засуджений ухилявся від відбування покарання, що є підставою його затримання та направлення до установи виконання покарання в порядку передбаченому для осіб засуджених до позбавлення волі.
Не погодовшись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 12.03.2018 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Валківського районного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
В обгрунтування вимог посилається на те, що ухвала раонного суду підлягає скауванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки підставою для ухвалення вказаного рішення є нібито ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, що не відповідає дійсності оскільки ОСОБА_9 мав об`єктивну неможливість виконати припис про виїзд до місця відбування покарання, оскільки був мобілізований для проходження військової служби в період з 22.04.2015 року по 02.08.2016 року, та крім того неодноразово перебував на стаціонарному лікуваннї, оскільки страждає на тяжку хворобу. Вказані факти були підтвердженні стороною захисту шляхом надання в судовому засіданні всіх підтверджуючих документів, але судом надані документи не були проаналізовані належним чином.
Крім того вказує, що нез`явлення її підзахисного дло місця відбування покарання не є злочином передбаченим ст. 390 КК України, а саме ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, оскільки його дії не містять ознак вказаного злочину.
Зазначає і те, що відповідно до ст. 80 КК України ОСОБА_9 підлягає звільненню від відбування покарання у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, оскільки ОСОБА_9 не ухилявся від відбування покарання.
Вислухавши доповідь судді; пояснення захисника та засудженого, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Як вбачається з матріалів провадження, вироком Валківського раойнного суду харківської області від 11 листопада 2014 року ОСОБА_9 був засуджений за ч.2 ст. 164 КК України, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців обмеження волі.
Вирок набрав чинності 11 грудня 2014 року (а.с.2-4).
24 грудня 2014 року вирок прийнято до виконання Валківським МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області.
Після отримання відповідних даних про особу засудженого, 3 квітня 2015 року ОСОБА_10 буловикликано до Валківського МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області де йому було вручено припис про виїзд до місця відбування покрання, відповідно до якого ОСОБА_10 зобовязався 6 квітня 2015 року прибути до виправного центру № 140 в с. Хролі , Харківського району Харківської області.
Також ОСОБА_9 був попереджений про те, що в разі ухилення від одержання припису, або невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру, на підставі ст.57 КВК України він буде затриманий для вирішення питання про направлення до місця відбування покрання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі.
Про будь-які перешкоди або неможливість з будь-яких причин прибути до виправного центру в строки зазначені в приписі ОСОБА_9 не повідомив. (а.с.16-21)
Не зважаючи на це 6 квітня 2015 року ОСОБА_10 до виправного центру № 140 в с. Хролі , Харківського раойну Харківської області не прибув без поважних причин, тобто ухилився від відбування покрання шляхом невиконання припису і неприбуття до виправного центру.
Таким чином ОСОБА_9 ухилявся від відбування покрання до 22 квітня 2015 року , коли був призваний по мобілізації на військову службу у в/ч НОМЕР_1 (а.с.28,30)
Військову службу ОСОБА_9 проходив до 2 серпня 2016 року , що підтверджується інформацією Валківського раойнного військового комісаріату. (а.с.102-104)
Не зважаючи на те, що 2 серпня 2016 року ОСОБА_9 було звільнено в запас, останній знав про необхідність викнонання вироку, але до органу пробації для направлення до виправного центру або до виправного центру до 20 жовтня 2016 року не зявлявся без поважних причин, чим продовжив ухилятись від відбування покарання.
20 жовтня 2016 року ОСОБА_9 з*явився до Валківського МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області, надав неправдиві пояснення , що нібіто зразу після демобілізації прийшов до органу пробації, та вдруге отримав припис про виїзд до місця відбування покрання, відповідно до якого ОСОБА_10 зобовязався 24 жовтня 2016 року прибути до виправного центру № 140 в с. Хролі , Харківського району Харківської області.(а.с.34-42)
Також ОСОБА_9 був попереджений про те, що в разі ухилення від одержання припису, або невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру, на підставі ст.57 КВК України він буде затриманий для вирішення питання про направлення до місця відбування покрання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі.
Про будь-які перешкоди або неможливість з будь-яких причин прибути до виправного центру в строки зазначені в приписі ОСОБА_9 не повідомив.
Не зважаючи на це 24 жовтня 2016 року ОСОБА_10 до виправного центру № 140 в с. Хролі, Харківського раойну Харківської області не прибув без поважних причин, тобто ухилився від відбування покрання шляхом невиконання припису і неприбуття до виправного центру.
Таким чином ОСОБА_9 ухилявся від відбування покрання до 27 жовтня 2016 року.
Як вбачається з наданих стороною захисту документів з 27.10.2016 р. до 11.11.2016 року ОСОБА_9 перебував на лікуванні в Харківській міський клінічній лікарні. (а.с.106)
Після виписки з лікарні, ОСОБА_9 будучи обізнаним про необхідність викнонання вироку, не зважаючи на неодноразові виклики (а.с.43-49) до органу пробації для направлення до виправного центру або до виправного центру три місяці не з*являвся без поважних причин, чим продовжив ухилятись від відбування покарання.
Вказані обставини вимусили відділ пробації 17 лютого 2017 року звернутись до Валківського раойнного суду Харківської області з поданням про направлення ОСОБА_9 до місця відбування покрання в порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі.
Таким чином з часу звернення вироку до виконання і до направлення подання органу пробації до суду , за виключенням часу з 22.04.15р. по 02.08.16р.(час війської служби) та з 27.10.2016 р. до 11.11.2016 року(перебування у лікарні), ОСОБА_10 ухилявся від покрання шляхом ухилення від одержання припису, невиїзду в установлений строк та неприбуття до виправного центру.
Відповідно до ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом трьох років , у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості.
Разом з цим згідно ч.3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Таким чином , в раховуючи час ухилення ОСОБА_9 від відбування покрання , на час ухвалення рішення судом першої інстнції 12.03.18р., строки давності виконання вироку не збігли навіть з врахуванням часу перебування справи в провадженні суду першої інстнції.
Посилання захиника на те, що ОСОБА_9 не ухилявся від відбування покрання у виді обмеження волі, оскільки в його дії не відповідають диспозиції ч.1,2 ст. 390 КК України, є безпідставними, оскільки предметом розгялду суду є подання органу пробації , а не кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 .
Ухилення від відбування покрання в розумінні ч.3 ст. 80 КК України є загальним та оціночним поняттям , яке відноситься до виконання усих видів покрання незалежно від способу їх виконання з врахуванням відповідної специфіки .
Тому повязування ухилення від відбування покрання в розумінні ч.3 ст. 80 КК України та ухилення від відбування покрання у виді обмеження волі як складу злочину , передбаченого ч.1,2 ст. 390 КК України з боку захисту є безпідставним.
Висновок Верховного Суду україни в справі № 5-324 кс.15 , на який посилається захист, щодо того, що до набрання законної сили обвинувальним вироком суду , яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покрання , питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку вирішувати неправомірно, стосується давності виконання вироку у виді штрафу, за що прямо передбачена відповідальність в ст.389 КК України.
Те , що диспозицією ст. 390 КК України прямо не передбачені зазначені вище дії ОСОБА_9 по уникненню покарання у виді обмеження волі , лише підтверджує те, що ухилення від відбування покрання в розумінні ч.3 ст. 80 КК України є оціночним поняттям, з врахуванням специфіки виконаня певного виду покорання та дій особи , яки направлені на його уникнення.
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів,-

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року про направлення засудженого ОСОБА_9 до місця обмеження волі залишити без змін .
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -