У Х В А Л А

07.05.2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , користувача майна ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль марки «марки ВАЗ моделі 21099 д. н. з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ,-

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 звернулася до суду з даним клопотанням, яке обґрунтовує наступним.

26.04.2018 близько 08 год. 30 хв. до чергової частини Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на автомобільні дорозі М06 «Київ-Чоп», неподалік с. Кінчеш на перехресті відбулася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки Kia моделі Ceed д. н.з. НОМЕР_3 та автомобілем марки ВАЗ моделі 21099 д. н. з. НОМЕР_1 .

26.04.2018 року відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000525.

В ході виїзду СОГ на місце події встановлено, що водій транспортного засобу Kia моделі Ceed д. н. з. НОМЕР_3 , громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканка АДРЕСА_1 , рухаючись з села Розівка, Ужгородського району в напрямку м. Мукачево, здійснюючи маневр повороту ліворуч в напрямку вул. Коритнянська, м. Ужгород не надала перевагу в русі транспортному засобу марки ВАЗ моделі 21099 д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , який рухався в напрямку с. Розівка, Ужгородського району з м. Мукачево в результаті відбулось зіткнення під час якого гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала тілесні ушкодження. Попередній діагноз: перелом 3-п`ятної кістки лівої кисті.
Після проведення всіх необхідних слідчих дій, автомобілі були поміщені на майданчик тимчасового тримання Ужгородського РВП, що в с. Оноківці, вул. Головна, 55.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що вказаний слідчим транспортний засіб є доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У судовому засіданні слідчий підтримала клопотання та просила задовольнити.

Користувач майна ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні даного клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення слідчого, користувача майна, вивчивши зміст клопотання, дослідивши додані до нього письмові докази, приходжу до наступного висновку.

В провадженні СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000525 від «26» квітня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в рамках якого досліджуються обставини дорожньо-транспортної пригоди між автомобілем марки Kia моделі Ceed д. н.з. НОМЕР_3 та автомобілем марки ВАЗ моделі 21099 д. н. з. НОМЕР_1 .

Як вбачається зі змісту даного клопотання 26.04.2018 року вказаний слідчим транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Сторона кримінального провадження ставить питання про накладення арешту на зазначений автомобіль з тих підстав, що таке має значення речового доказу та може містити сліди кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 вказаної норми закону передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру

щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ст. 98 КПК України законодавцем визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами другою та третьою ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та може накладатись на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених у статті 98 КПК України.

Відтак матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного слідчим майна ( в даному випадку автомобіля) критеріям ст. 98 КПК України, а відповідно і можливості його використання стороною обвинувачення як доказу у кримінальному провадженні.

У відповідності до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

2. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України суд зобов`язаний при розгляді клопотання про накладення арешту на майна враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або за загальними принципами міжнародного права.
В судовому засіданні користувач майна вказує на те, що не заперечує проти надання вказаного слідчим транспортного засобу на вимогу для проведення слідчих дій і тому відповідно немає потреби в подальшому вилученні автомобіля.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що з метою врахування співмірності і розумності обмеження права власності користувача майна ОСОБА_4 на даний автомобіль, який не є підозрюваною особою в даному кримінальному провадженні, на цьому етапі кримінального провадження з метою належного забезпечення потреби досудового розслідування слід застосувати арешт вказаного в клопотанні майна, із застереженням його відчуження та користування і таке втручання у права та інтереси власника майна буде виправданим.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання є обґрунтоване та таке, що підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт в кримінальному провадженні №0000525 на автомобіль марки ВАЗ моделі 21099 д. н. з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 шляхом заборони його відчуження та користування.

В задоволенні решти частини клопотання - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонногосуду ОСОБА_1