АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/162/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/100/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку виконання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ;

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/789/100/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду від 15.02.2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк.
В апеляції засуджений просить скасувати ухвалу суду та задовольнити подане ним клопотання, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України оскільки він відбув 2/3 частини частини призначеного судом строку покарання та своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів виравлення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає що суд допустив невідповідність своїх висновків, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження та невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Зокрема, не звернув увагу на те, що дисциплінарні стягнення, накладені за порушення установленого порядку відбування покарання на даний час погашені, а тому вважає свою поведінку такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції, дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні для військовслужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбуваня покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Частиною 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно з п.п. 2,17 постанови № 2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 19.07.2013 року визнано виннним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що є у його власності. Визначено рахувати початком строку відбуття покарання з 11.03.2013 року. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01.10.2013 року вказаний вирок залишено без змін.
Як вбачається з особової справи засуджегого ОСОБА_6 відбував покарання у слідчому ізоляторі тимчасового тримання з 19.07.2013 року характеризувався негативно, допустив чотири порушення режиму утримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав, з 16.03.2011 року відбуває покарання у ДУ Копичиненцька виправлна колонія № 112, на виробництві не працевлаштований. За період відбування покарання характеризується негативно, допустив 21 порушення установленого порядку відбування покарння, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення не зняті та не погашені. За час перебуваня на лікуванні у багатопрофільній лікарні при державній установі «Покровська виправна колонія № 17» з 27.11.2014 року по 27.03.2015 року та з 27.09.2015 року по 27.10.2016 року характеризувався негативно допустив 18 порушень встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. 07.04.2015 року прямуючи транзитом через Дніпровський слідчий ізолятор допустив одне порушення режиму утримання, за яке притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення не зняте та не погашене. Свідомо уникає робіт із благоустрою установи і перекладає їх виконання на інших засуджених. Є злісним порушником установленого порядку відбування покарання.
У відповідності до вимог ст.81 КК України за статейними ознаками заохочувальної норми закону після відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання підлягав умовно-достроковому звільненню від відбування покарання з 03.12.2017 року.
Постійно-діючою комісією ДУ Копичиненцька виправлна колонія № 112 засудженому відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону як такому, що не досяг свого виправлення (протоколом № 29 від 15.12.2017 року).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений не надав конкретних переконливих доказів того, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Станом на день постановлення оскаржуваного рішення 15.02.2017 року у ОСОБА_6 залишилось 10 непогашених дисциплінарних стягнень, всього за період відпокарання покарання їх було 44 та жодного разу до нього не застосовувались заохочувальні заходи, не залучався він і до суспільно корисної праці , що не може свідчити про його виправлення та слугувати прикладом для інших засуджених, тому суд підтавно відмовив у задоволенні поданого засудженим клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
А тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.
Керуючсь ст.ст.407,419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
В задоволенні апеляції засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.
Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2