Провадження №11-кп/4812/131/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004114 за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Онілова Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, одруженого, який має неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (надалі КК України) та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

виправданий ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2018 року, яким ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2018 року ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 186 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду.
Стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не дотримані вимоги положень частини 3 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України) та пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку»
На думку апелянта, суд першої інстанції ухвалюючи виправдувальний вирок виклав лише свої міркування з посиланням на певні норми законів не проаналізувавши належним чином в сукупності всі докази обвинувачення, а також не вірно дав правову оцінку цим доказам.
Стверджує, що у відповідності з вимогами статті 42, 276, 277, 278 КПК України, 1 серпня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у присутності захисника, про що свідчать їх підписи.
Вказує, що відповідно до частини 7 статті 290 КПК України, 12 серпня 2016 року старший слідчий СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області за дорученням прокурора повідомив про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів. Після чого ОСОБА_7 разом із захисником, з дотриманням вимог статті 290 КПК України, ознайомилися з матеріалами кримінального провадження та письмово підтвердили факт надання їм доступу до матеріалів.
Зазначає, що в подальшому, із дотриманням вимог статей 291, 293 КПК України, слідчим складено обвинувальний акт, який 12 серпня 2016 року затверджено прокурором та направлено до суду з одночасним наданням його копії та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 та його захиснику під розписку, про що свідчать їх підписи.
Апелянт звертає увагу, що на підготовчому судовому засіданні, після виконання вимог, передбачених статтею 342-345 КПК України та з`ясування судом думки в учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, від ОСОБА_7 та його захисника клопотань не надходило, у тому числі з питань порушення прав обвинуваченого на досудовому слідстві.
На переконання апелянта, висновки суду про недотримання стороною обвинувачення вимог КПК України щодо повідомлення обвинуваченому про підозру, відкриття йому матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого обвинуваченого позбавлено можливості здійснювати свій захист на стадії досудового розслідування, що суттєво порушує процедуру доведення його вини, - є помилковими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Вважає, що вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю досліджених в суді доказів, а саме показами свідків та письмовими матеріалами кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що показання свідка ОСОБА_10 викликають дуже великі сумніви, так як про його наявність сторонам кримінального провадження взагалі нічого не було відомо ні на стадії досудового розслідування, ні на підготовчому судовому засіданні, ані ні під час судового розгляду. На переконання апелянта, показання ОСОБА_10 є недопустимим доказом, та із урахуванням дружних стосунків останнього з ОСОБА_7 , є бажання допомогти йому уникнути кримінальної відповідальності.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора, вважає вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2018 року законним та обґрунтованим.

Стверджує, що обвинувачення базуються лише на припущеннях.

Просить відмовити прокурору у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 31 липня 2016 року близько 19.20 год., заходячись біля будинку № 15 по пров. Кобера в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, шляхом нанесення удару в обличчя, відкрито викрав належну ОСОБА_11 сумку, вартістю 110 грн., заподіявши матеріальну шкоду.
Ухвалюючи виправдувальний вирок суд прийшов до висновку про не дотримання стороною обвинувачення вимог Кримінального процесуального закону щодо повідомлення обвинуваченому про підозру, відкриття обвинуваченому матеріалів досудового розслідування та, відповідно, відсутність визнаних судом допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення прокурорів на підтримку апеляційної скарги, пояснення виправданого та його захисника про її безпідставність, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 374 КПК України та згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням, суд першої інстанції зазначаючи про недопустимість доказів, в зв`язку з не відкриттям їх стороною обвинувачення стороні захисту, належним чином не мотивував своїх висновків щодо недопустимості відомостей, як доказу у провадженні, що містяться в показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , з урахуванням положень статті 23 КПК України, в якій зазначено, що суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників судового провадження суд отримує усно.
Як слідує із журналу та технічного засобу фіксації судового засідання, відповідно до положень зазначеної вище норми закону, стороною обвинувачення була забезпечена присутність вказаних свідків під час судового розгляду.
Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були надані ними безпосередньо в судовому засіданні.
Таким чином, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Обґрунтованість вироку полягає в тому, що в ньому повинні бути відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду, які відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які дослідженими в судовому засіданні та оцінені відповідно до вимог с. 94 КПК України. Вмотивованість полягає в наведені належних і достатніх мотивів та підстав, які свідчать про переконання суду в достовірності зібраних та досліджені у судовому розгляді доказів, на яких ґрунтуються висновки суду стосовно всіх питань. В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінки всім доказам по справі як окремо та і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших.
За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Оскільки судом першої інстанції не були належним чином оцінені обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.
Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини 2 статті 412 КПК України.
Відповідно до частини 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення частини 6 статті 9 КПК України, порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, безпосередності дослідження показань, речей і документів та процесуальну неможливість суду апеляційної інстанції ухвалити остаточне рішення, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, як така, що містить вимогу про скасування вироку

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів частини 2 статті 415 КПК України.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись частиною 6 статті 9, частиною 2 статті 376, статтями 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2018 року ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: