Дата документу Справа № 331/4812/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/4812/18 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/778/994/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року, якою

задоволено клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною розпорядження (відчуження) у будь-який спосіб.

Згідно з ухвалою, слідчий Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0001804 від 10.08.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 09.08.2018 року до Олександрівського ВП надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що невідома особа шахрайським шляхом, заволоділа житлом по АДРЕСА_2 , яка належала його покійній дружині ОСОБА_10 та після її смерті повинна була перейти в його власність як спадщина.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , яку вона набула в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом №934 від 06.10.2000 року, про здійснено запис №37052а до реєстрової книги №257р. ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в жовтні 2017 року ОСОБА_9 повідомили, що з квартири АДРЕСА_1 сторонні особи виносять речі, які йому повідомили, що квартира йому більше не належить. Після чого йому порекомендували оформити спадщину. Рішенням суду від 24.05.2018 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_9 з дружиною. 19.07.2018 року ОСОБА_9 звернувся до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Однак 26.07.2018 року від нотаріуса надійшов лист про те, що згідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена квартира зареєстрована за іншою особою ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя зазначила, що оскільки на момент розгляду даного клопотання правовою підставою для накладення арешту на квартиру, є виключення можливості протиправно розпоряджатись майном особам, яку нею заволоділи та забезпечення збереження майна для повернення його власнику. Крім того, згідно постанови від 17.08.2018 року вказана квартира визнана речовим доказом по справі, оскільки є предметом кримінального правопорушення. Слідчим суддею також враховано, що накладення арешту на нерухомість суттєво не порушить інтереси володільця майна та не обмежить нічиїх житлових прав, негативних наслідків не створить.

В апеляційній скарзі власника майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що квартира на яку накладено арешт належить йому на підставі договору купівлі-продажу і він є добросовісним набувачем. По вказаному кримінальному провадженні він не має будь-якого статусу, в його діях немає ознак кримінального правопорушення, договір купівлі-продажу на даний час ніким не оскаржено і є чинним, тому він є законним власником спірної квартири, а накладений арешт перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. Також апелянт зазначає, що в ухвалі слідчим суддею не наведено конкретних підстав чи розумних підозр, які стали обґрунтуванням накладення арешту, а лише перелічено встановлені слідчим суддею факти та викладені припущення. Враховуючи викладене просить постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді; власника майна ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала слідчого судді законна та обґрунтована, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Так, всупереч доводів апеляційної скарги, в клопотанні слідчого і в ухвалі слідчого судді зазначено мету (збереження речового доказу) та правові підстави для арешту майна.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді на предмет того, що квартира відповідає критеріям ст.98 КПК України, адже вона виступає об`єктом (предметом) кримінального правопорушення в рамках вказаного кримінального провадження.
З ухвали слідчого судді випливає, що наведені в клопотанні підстави для накладення арешту на майно, перевірялися слідчим суддею, при цьому, були з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Доводи ОСОБА_7 що він не є підозрюваний у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вказують на порушення вимог КПК України, оскільки арешт в таких випадках може бути накладено на майно будь-якою фізичної особи. Доводи апелянта на предмет правомірності набуття ним права власності на вказану квартиру, також не свідчать про хибність висновків слідчого судді, адже цей факт не спростовує існування обставин, які дають об`єктивні підстави вважати, що до моменту набуття права власності саме ОСОБА_7 , після смерті ОСОБА_11 вказаною квартирою шахрайським шляхом заволоділи невідомі особи. Доводи апелянта про те що квартира не може бути доказом у кримінальному провадженні в розумінні ст.98 КПК України є необґрунтованими.
Окремо слід зазначити, що слідчим суддею застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту майна (заборона відчуження), який суттєво не позначається на правах ОСОБА_7 (право користування).
За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 170-173 КПК України, та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, обмеження ж права власності ОСОБА_7 на переконання колегії суддів - є правомірним.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною розпорядження (відчуження) у будь-який спосіб, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4