УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/533/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.5 ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
15 травня 2018 рокуАпеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №279/533/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2018 року,
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою зарахувати йому, як відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 04.07.2016 р., строк його попереднього ув`язнення з 05.07.2016 р. до набрання вироком 06.12.2017 р. законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування апеляційної скарги засуджений посилається на норми ч.5 ст.72, ч.2 ст.4, ч.2 ст.5 КК України.
Згідно ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2018 року, клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено частково та зараховано, як відбуте ОСОБА_7 за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 04.07.2016 року покарання строк попереднього ув`язнення з 05.07.2016 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог процесуального закону.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У силу ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Так, відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Аналіз ч.2 ст.5 КК України дає підстави для висновку, що не будь-який закон, що погіршує становище особи після вчиненого ним діяння, є законом про кримінальну відповідальність, а лише той, який ставить це погіршення в залежність від діяння. Строк попереднього ув`язнення, який зараховується до строку відбування покарання, залежить не від властивостей діяння, вчиненого засудженим, а від інших чинників. Цей строк не є безпосереднім правовим наслідком вчиненого діяння (на відміну від строку призначеного покарання), а залежить від інших факторів - необхідності попередження ризиків, що виправдовують затримання або тримання під вартою, строку досудового розслідування та судового розгляду тощо. Таким чином, закон про зміну порядку зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, не можна беззастережно вважати «законом про кримінальну відповідальність», оскільки це невиправдано розширює це поняття.
На переконання апеляційного суду положення ч.2 ст.5 КК України, не мають відповідного правого впливу на можливість застосування вимог ч.5 ст.72 КК України, оскільки ч.5 ст.72 КК України, не є нормою, яка має відношення до встановлення злочинності діяння або посилення кримінальної відповідальності, а тому зміни, внесені до цієї норми, не можуть розцінюватись як такі, що погіршують становище обвинуваченого.
Крім того, зворотна дія закону (в порядку ст.5 КК України) означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, які виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Оскільки, попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_7 як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч.5 ст.72 КК у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч.5 ст.72 КК викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно зарахував засудженому період попереднього ув`язнення, який мав місце по 20 червня 2017 року включно, за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі № 51-577км18 та береться до уваги апеляційним судом не дивлячись на неоднозначність судової практики касаційної інстанції в питанні застосування ч.5 ст.72 КК України.
А тому, апеляційні доводи засудженого щодо зарахування йому до строку попереднього ув`язнення період з 05.07.2016 року по 06.12.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дані позбавлення волі, на думку апеляційного суду є необґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить. Оскаржена ухвала є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2018 року, якою частково задоволено клопотання ОСОБА_7 щодо зарахування в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення без змін.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: