Номер провадження: 11-сс/785/1110/18
Номер справи місцевого суду: 522/8636/18, 1-кс/522/9160/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

встановив:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та накладено арешт на майно, яке було вилучено у ході проведення обшуку 16.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , а саме на:

-Карту ПриватБанк № НОМЕР_1 ;

-Флеш носій червоного кольору EMTEC;

-Грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США.

Своє рішення про накладення арешту на відповідні предмети та документи слідчий суддя мотивував тим, що, встановлена наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки накладення арешту необхідно для позбавлення можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, відчужити зазначене мано, яке за обставинами кримінального провадження може бути визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, та для забезпечення можливої конфіскації грошових коштів за вироком суду.

В своїй апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушенням вимог ст. ст. 170-173 КПК України, а тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_8 вказує, що слідчий суддя під час розгляду клопотання, в порушення вимог ст. 234 КПК України, не врахував, що органом досудового розслідування обшук від 16.05.2018 року, під час якого було вилучено майно, проводився без ухвали слідчого судді, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали не містять копій ухвали про дозвіл на проведення обшуку в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 . Крім цього, в порушення вимог ст. ст. 98, 170 КПК України, були вилучені закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України, жетон, картка ПриватБанку, флеш-карта, та грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які не мають ніякої доказової сили відносно злочину, щодо якого здійснюється досудове розслідування. Також, в порушення вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а грошові кошти, вилучені під час обшуку, і на які було накладено арешт, належать ОСОБА_11 , який проживає у приміщенні, де слідчий провів обшук, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.05.2018 року, та зазначені кошти, згідно довідки територіального сервісного центру №5141 від 13.06.2018 року, останній отримав внаслідок реалізації транспортних засобів. Крім цього, слідчим суддею не враховано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, а також порушено право на повагу до приватного життя, передбаченого ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ адвоката ОСОБА_8 , власника майна ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, в ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як вбачається з клопотання, слідчий, в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ прокуратури Одеської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Як зазначено у клопотанні слідчого, в період часу з 26.02.2018 року по 16.05.2018 року керівник прикордонно-інспекційного пункту ветеринарної медицини №18 Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті ОСОБА_12 , за попередньою змовою з підлеглими ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вимагала, а ОСОБА_13 отримав за її вказівкою від ОСОБА_14 неправомірну вигоду на загальну суму 500 доларів США за видачу ветеринарних сертифікатів з метою митного оформлення та ввезення вантажу корму для коней.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як слідчого судді в ухвалі, так і слідчого у клопотанні на те, що майно, відповідає критеріям ч.2 ст. 167 КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

У клопотанні слідчого зазначено, що вилучені в ході обшуку речі, грошові кошти та документи є речовими доказами у кримінальному провадженні, однак до клопотання не долучено жодного доказу того, що вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а також не обґрунтовано, доказом яких саме фактів та обставин може бути вилучене в ході обшуку майно.

Як вбачається з клопотання, обшук був проведений за місцем проживання ОСОБА_7 у помешканні, яке належить на праві власності ОСОБА_10 , та вилучене в ході обшуку майно належить іншій особі, однак у клопотанні не зазначено, яке відношення до кримінального провадження має зазначене майно.

Крім того, у клопотанні слідчого зазначено, що на момент звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт майна не встановлено саме тих грошових коштів, які були передані ОСОБА_14 02.03.2018 року в якості неправомірної вигоди, у зв`язку з чим з клопотання не вбачається, яке відношення до кримінального провадження мають вилучені під час обшуку грошові кошти у доларах США, якщо передані свідком грошові кошти в якості неправомірної вигоди досі не встановлені.

Відповідно до витягу з ЄРДР у даному кримінальному провадженні та долучених до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, а з клопотання не вбачається доцільність та наявність правових підстав для арешту майна, вилученого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Вищевикладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді та суди апеляційної інстанції не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

За таких умов, з урахуванням положень ст.ст. 407, 409 КПК України, ухвала слідчого судді є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, по суті клопотання.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга адвоката підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку 16.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме - у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні вказаного клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4