КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль «MitsubishiLancer»сірого кольору 2008 року випуску, з номерним знаком для разових поїздок НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , власником якого, згідно облікової картки № НОМЕР_3 від 21 липня 2017 року та посвідчення про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , являється ОСОБА_6 .
Рішення суду вмотивовано тим, що вказаний автомобіль підпадає під ознаки ст. 98 КПК України, тобто має ознаки речового доказу зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим клопотання підлягає задоволенню.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді представник ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», власником якого є ОСОБА_6 .

Представник вважає, що ухвала про накладення арешту була винесена із порушенням норм чинного кримінально-процесуального законодавства України, а також прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_6 .

Апелянт стверджує, що транспортний засіб, який є власністю ОСОБА_6 , не може бути доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки він не може підтвердити ні подію кримінального правопорушення (проникнення до приміщення для вчинення грабежу) ні винуватість підозрюваних у інкримінованому їм злочині ні інші обставини, які підлягають доказуванню.

На думку представника, як доказ винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення можуть бути лише речі, які знаходилися в автомобілі, якщо вони мають значення для провадження, проте не сам автомобіль.

Також, як зазначає апелянт, якщо подія злочину характеризується проникненням до приміщення, то транспортний засіб не може бути ні знаряддям вчинення злочину, ні зберігати на собі сліди вчинення злочину.
Арешт транспортного засобу, який не є не знаряддям вчинення злочину, не містить на собі слідів вчинення злочину та не може бути використаний у якості доказу у кримінальному провадженні, є незаконним і відповідно такий арешт не може свідчити про розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009911 від 18 серпня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 342 ч. 2 ст. 345, ч. 3 ст. 185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 18 серпня 2017 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, невстановлені особи проникли до квартири АДРЕСА_1 та під погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент вчинення, використовуючи предмет схожий на ніж, заволоділи майном громадянки ОСОБА_9 , спричинивши останній матеріальної шкоди.
Також досудовим розслідуванням встановлено, що на виконання свого злочинного умислу, діючи згідно розподілених ролей, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , прибули на автомобілі Mitsubishi Lancer, знак для разових поїздок НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою слідчого Шевченківського управління поліції ГКПН у м. Києві ОСОБА_7 від 20 серпня 2018 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом.
20 серпня 2018 року слідчий Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 ,звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «MitsubishiLancer» сірого кольору 2008 року випуску, з номерним знаком для разових поїздок НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , власником якого, згідно облікової картки № НОМЕР_3 від 21 липня 2017 року та посвідчення про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , являється ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року зазначене клопотання задоволено.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0009911, про накладення арешту на вищевказаний автомобіль слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказаний автомобіль, оскільки він, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою слідчого Шевченківського управління поліції ГКПН у м. Києві ОСОБА_7 від 20 серпня 2018 року визнаний речовим доказом (а.с. 96-97).
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначений автомобіль, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказаний автомобіль, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Доводи представника власника майна про те, що арешт на вищевказаний автомобіль накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль «MitsubishiLancer»сірого кольору 2008 року випуску, з номерним знаком для разових поїздок НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , власником якого, згідно облікової картки № НОМЕР_3 від 21 липня 2017 року та посвідчення про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , являється ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1156/2018
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1