Справа № 211/2299/16-к
У Х В А Л А

про зміну запобіжного заходу

29.05.2018 року місто Кривий Ріг

Колегія суддів Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121, ч.4 ст.187 КК України

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисники обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121, ч.4.ст.187 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 14.04.2016 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останнє продовжений ухвалою Центрально-Міського районного суду м Кривого Рогу до 29.04.2018 року.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченим під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Колегія суддів з власної ініціативи поставила на обговорення питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Прокурор просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки ризики які існували під час обрання запобіжного заходу не відпали.

Представник потерпілого ОСОБА_9 просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою, просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_7 кожен окремо, в судовому засіданні заперечували щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили змінити запобіжний захід на інший більш м`який, а саме домашній арешт зважаючи на тривалі строки тримання під вартою та відсутності підстав для тримання під вартою.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, колегією суду встановлені наступні обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ухвали слідчого судді від 14 квітня 2016 року, стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 14.04.2016 року, строк дії вказаного запобіжного заходу, неодноразово продовжувався відповідними ухвалами суду. Станом на 29.05.2018 року, в процесі судового розгляду кримінальної справи судом було досліджено матеріали справи, допитано свідків та потерпілих, а також обвинуваченого, що виключає можливість впливу обвинуваченого на вказаних осіб. При цьому обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, що дає підстави колегії суддів вважати про зменшення ризику переховування обвинуваченого від суду, в зв`язку з тяжкістю покарання яке йому загрожує.

В той же час судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, зокрема до моменту затримання постійно проживав із цивільною дружиною за адресою АДРЕСА_1 та допомагав їй у догляді за її малолітньою онукою.

Дослідженими в ході судового розгляду доказами в достатній мірі обґрунтовується наявність обґрунтованої підозри щодо обвинуваченого. Також, суд вважає наявним ризик необхідний для обрання запобіжного заходу.

А тому, у відповідності до ст. 194 КПК України у суду наявні підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на те, що ризики визначені ст.. 177 КПК України, які є необхідними для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою значно зменшились та судомне встановлено необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу суд вважає, за можливе застосувати до обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому суд враховує практику Європейського Суду з прав людини у питанні продовження строків тримання під вартою. Так, у справі "Харченко проти України"(Заява N 40107/02) Страсбург, 10 лютого 2011 року (ОСТАТОЧНЕ 10/05/2011) Суд нагадав, що пункт 4 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення "законності" позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано і потім узято під варту (див. рішення у справі "Буткявічюс проти Литви" (Butkevicius v. Lithuania), N 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II (витяги)).

У Справі Мамедова проти Росії (Заява 7064/05) від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (див. рішення у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, Серія A, № 207, п. 51; також див. справи «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) від 8 лютого 2005 року, № 45100/98, п. 102; «Гораль проти Польщі» (Goral v. Poland) від 30 жовтня 2003 року, № 38654/97, п. 68; «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 липня 2001 року, № 33977/96, п. 81).

Пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно, а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі "Бекчієв проти Молдови" (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, п. п. 56 та 59 з подальшими посиланнями).

Статтею 181 ч. 2 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

А тому суд приходить до висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі переховуватися від суду, обвинуваченому достатнього обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 попередньо обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з використанням електронного засобу із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121, ч.4 ст.187 КК України - запобіжний захід у виді домашнього арешту з використанням електронного засобу із забороною залишати житло цілодобово строком на 60 днів, з 29.05.2018 року по 27.07.2018 року.

Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту передати на виконання в Довгинцівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: за викликом прибувати до суду, утримуватись від спілкування з особами, які допитані в даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю, не відлучатись з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово з 29.05.2018 року по -27.07.2018 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачений ОСОБА_5 негайно доставляється до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 і звільняється з-під варти.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, представнику потерпілого, направити до Криворізької установи виконання покарань №3 Управління Державної Пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області та Довгинцівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3