Єд. унік. № 243/6565/18
Провадження № 1-кс/243/1728/2018
УХВАЛА
Іменем України

13 серпня 2018 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження № 0000612 від 01.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, у виді арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження № 0000612 від 01.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України, у виді арешту майна.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000612 від 01.03.2018 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.08.2017 р. до чергової частини Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області звернувся ОСОБА_5 з заявою про те, що близько 03.09.2014 р. група невідомих осіб, вдягнених у камуфльовану форму, незаконно заволоділи належним на підставі довіреності останньому автомобілем ВАЗ 21214 ЗНГ, в кузові зеленого кольору, 2006 року випуску, номер шасі, кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , який перебував на транзитному державному реєстраційному номерному знаку НОМЕР_3 , який знаходився на території станції технічного обслуговування транспортних засобів «Форум», яка розташовувалася за адресою: Донецька область, м.Горлівка, пр-т Леніна, 196, чим спричинили заявникові матеріальний збиток.

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що він у вересні 2014 р. працював адміністратором на станції технічного обслуговування «Форум» у м.Горлівка. У вересні 2014 р. ввечері йому на мобільний телефон зателефонувала невідома особа, яка представилася військовослужбовцем армії так званої «Донецької народної республіки» та повідомила, що вона знаходиться на території СТО «Форум», де він працював адміністратором. Ця особа повідомила, що якщо він не приїде та не надасть відповідні документи, що підтверджують право власності на автомобілі, які знаходяться на цьому СТО, вони будуть вилучені, на що ОСОБА_5 повідомив, що він перебуває у м.Часів Яр тане має можливості приїхати до м.Горлівка. ОСОБА_5 зателефонував всім власникам автомобілів, що перебували на території зазначеного СТО, та попередив їх про можливість незаконного заволодіння їх транспортними засобами представниками так званої «ДНР». Того ж дня через деякий час потерпілому зателефонував слюсар з СТО «Форум» та повідомив, що група осіб, вдягнених у камуфльований одяг, та озброєних предметами візуально схожими на автоматичну вогнепальну зброю, приїхали до зазначеної СТО. Вони почали відкривати автомобілі, після чого зчепили їх на троси до інших транспортних засобів та викотили їх у невідомому напрямку. Більша частина автомобілів на даний час повернута власникам, однак автомобіль ВАЗ 21214 ЗНГ, в кузові зеленого кольору, 2006 року випуску, номер шасі, кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , який перебував на транзитному державному реєстраційному номерному знаку НОМЕР_3 , повернутий не був. Під час незаконного заволодіння зазначеним транспортним засобом, у ньому знаходилося свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу. Пояснив, що під час пошуку зазначеного автомобіля він звернувся до МРЕВ м.Слов?янська, де йому надали картку обліку на вищезазначений автомобіль та повідомили, що він перебуває вже на обліку в м.Бахмуті Донецької області, право власності на автомобіль зареєстроване за ОСОБА_6 . Спеціаліст МРЕВ м.Бахмут пояснив потерпілому, що цей автомобіль прибув до м.Бахмут з договором купівлі-продажу, виданим комісійним магазином ПП «Люзняк», однак ні він ні ОСОБА_7 цей договір не підписували. Згодом йому стало відомо, що ОСОБА_6 продав цей автомобіль ОСОБА_8 , який мешкає у с.Вознесенка Мелітопольського району. Додатково зазначив, що він, перебуваючи у м.Мелітополь Запорізької області, побачив цей автомобіль, зробив виклик на лінію 102, однак працівники поліції вилучили автомобіль протоколом огляду та передали його на зберігання ОСОБА_8 , оскільки він пред?явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Слідчим у клопотанні зазначено, що на момент угону автомобіля власником транспортного засобу був ОСОБА_7 , який 12.01.2017 р. надав довіреність ОСОБА_9 на право власності вказаного транспортного засобу.

Висновком судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_7 , виконаний у договорі купівлі-продажу, складеному у комісійному магазині ПП «Люзняк», між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , виконаний не ОСОБА_7 .

Посилаючись на наявність достатніх підстав вважати, що транспортний засіб марки ВАЗ 21214 ЗНГ, в кузові зеленого кольору, 2006 року випуску, номер шасі, кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також з метою повноти, всебічності та неупередженості слідства, слідчий просить накласти арешт на зазначений транспортний засіб та запровадити його на майданчик тимчасового утримання.

Прокурор ОСОБА_10 та слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Особа, у володінні якої знаходиться автомобіль, накласти арешт на який просить слідчий, а саме ОСОБА_8 , про дату, час та місце судового засідання повідомлений не був у відповідності до ч.2 ст.172 КПК України.

Вислухавши пояснення прокурора та слідчого, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

Приписами ст. 170 КПК України визначено, що: арештом є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуження, розпорядження, користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчиненого злочину, доказом злочину.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту клопотання слідчого, узгодженого з прокурором, не вбачається з яких саме підстав сторона обвинувачення вважає необхідним накласти арешт на зазначений транспортний засіб, позбавивши власника права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Аналізуючи положення ст.170 КПК України у сукупності з фактичними обставинами, встановленими у кримінальному провадженні № 0000612 від 01.03.2018 р. слідчий суддя вважає необхідним зазначити наступне.

Так, з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України (ч.3 ст.170 КПК України).

Згідно з положенням ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об?єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об?єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч.1 цієї статті.

У матеріалах клопотання про арешт майна відсутня постанова про визнання зазначеного транспортного засобу речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000612 від 01.03.2018 р.

З метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З доданих до клопотання письмових відомостей Територіального сервісного центру № 1442 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, наданих на запит слідчого, вбачається, що 30.12.2009 р. на зазначений транспортний засіб було зареєстровано право власності за ОСОБА_7 . 24.06.2014 р. транспортний засіб було знято з обліку для реалізації (центр ДАІ 1406) та 30.10.2015 р. право власності на автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_6 (центр ДАІ 1408), 22.09.2016 р. транспортний засіб було знято з обліку для реалізації (центр 2343), 28.09.2016 р. право власності на автомобіль було зареєстроване за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в Територіальному сервісному центрі (центр 2343).

В той же час ОСОБА_8 як добросовісний набувач майна не має у зазначеному кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, та не відповідає жодному критерію, визначеному у ч.4 ст.170 КПК України. Окрім того, відомості про заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Випадки арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи до зазначеного кримінального провадження відношення не мають.

Як вбачається з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене слідчий суддя приходить до висновку, що визначених кримінальним процесуальним законом підстав для задоволення клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області про арешт майна немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 159-164 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження № 0000612 від 01.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у виді арешту майна залишити без задоволення.

Копію даної ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1