Постанова
Іменем України
04 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 219/10116/15-к
провадження № 51-3942км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 травня 2017 року у кримінальному провадженні № 0004653 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 348 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 348, ч. 1 ст. 262 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року визнано винуватими та засуджено:
- ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі: за ст. 348 КК України на строк 11 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;
- ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі: за ст. 348 КК України на строк 12 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 262 КК України на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці й остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 4 місяці.
Ухвалено стягнути солідарно із засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 : на користь потерпілого ОСОБА_12 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 5 454,23 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди. Крім того, ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_13 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь місцевого бюджету м. Чернігова 5 790,32 грн у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, а також із засудженого ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 5 790,32 грн у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 травня 2016 року по 06 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 22 травня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишив без змін.
Суд визнав зазначених осіб винуватими у вчиненні злочинів, за які їх було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 18 травня 2016 року близько 01:00 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна прибули до будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за допомогою канцелярського ножа господарсько-побутового призначення шляхом пошкодження металопластикових дверей балкону квартири АДРЕСА_4 , розташованої на 2-му поверсі зазначеного будинку, проникли до приміщення вказаної квартири, що належить ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_8 лишився на вулиці поблизу балкону вказаної квартири з метою попередження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в разі виникнення небезпеки чи обставин, які можуть перешкодити вчиненню злочину.
Однак ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з причин, які не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були помічені ОСОБА_15 , мешканцем будинку АДРЕСА_5 , який викликав працівників поліції.
Після приїзду працівників батальйону Управління патрульної поліції у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 було затримано на місці вчинення злочину.
Одразу після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обидва у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи всередині квартири АДРЕСА_6 , усвідомлюючи, що вони переслідуються працівником правоохоронного органу за вчинення злочину, з метою уникнення затримання, діючи за попередньою змовою та маючи умисел на вбивство працівника правоохоронного органу інспектора за рахунок посади командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 , у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків напали на останнього.
ОСОБА_6 завдав ОСОБА_12 п`ятьох ударів канцелярським ножем господарсько-побутового призначення в обличчя та ліву вушну раковину, чим заподіяв тілесних ушкоджень у вигляді різаних ран обличчя та лівої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_7 у цей же час ударив рукою, стиснутою в кулак, у праву потиличну ділянку голови ОСОБА_12 , чим заподіяв йому тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з підшкірною гематомою правої потиличної ділянки голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В ході завдання ударів зазначеним ножем ОСОБА_6 влучив у газовий балончик спеціальний засіб «Терен-4», який ОСОБА_12 тримав у правій руці для правомірного застосування з метою припинення посягання на його життя, внаслідок чого газовий балончик розірвався і речовина сльозогінної та подразнюючої дії розповсюдилась по квартирі, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не довели через це своїх злочинних дій до кінця.
Таким чином, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконував усі дії, спрямовані на умисне вбивство працівника правоохоронного органу ОСОБА_12 у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків, однак суспільно небезпечні наслідки не настали з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Крім того, під час розриву балончика ОСОБА_7 відкрито викрав із поясного спорядження ОСОБА_12 пістолет «Форт-17» № НОМЕР_1 , споряджений магазином із 14 бойовими набоями калібру 9 мм, які в установленому порядку закріплено за інспектором за рахунок посади командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 .
В цей час на місце вчинення злочину до вказаної квартири прибув інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_13 .
Неодноразових законних вимог працівників правоохоронного органу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скласти зброю ОСОБА_7 не виконав.
Натомість, продовжуючи реалізовувати умисел на умисне вбивство працівників правоохоронного органу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, ОСОБА_7 , так само нетверезий, здійснив п`ять цілеспрямованих пострілів із табельної зброї, якою незаконно заволодів, у бік ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і намагався здійснити ще два постріли, однак вогнепальна зброя дала осічки.
Безпосередньо після цього вказані працівники правоохоронного органу затримали ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на місці скоєння злочинів.
Таким чином, ОСОБА_7 вважав, що виконав усі дії, спрямовані на умисне вбивство працівників правоохоронного органу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 y зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків, однак суспільно небезпечні наслідки не настали з причин, що не залежали від його волі.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що судові рішення ґрунтуються на недопустимих доказах: зокрема, суди безпідставно взяли до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 18 травня 2016 року, показання свідка ОСОБА_16 . Указує на те, що: суди залишили поза увагою пред`явлення ОСОБА_8 неконкретного обвинувачення, оскільки не встановлено вартості майна, на крадіжку якого було вчинено замах; місцевий суд усупереч вимогам ст. 373 КПК України вийшов за межі пред`явленого обвинувачення; органи досудового слідства до ОСОБА_8 застосовували недозволені методи слідства і порушили право на захист. Крім того, захисник наголошує на тому, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України є неправильною, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та закриття кримінального провадження через відсутність у діянні складу кримінального правопорушення, та невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпання можливостей їх отримати. Зазначає, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК України, оскільки за наявності підстав для закриття кримінального провадження його не було закрито, вирок місцевого суду ґрунтується на припущеннях, не встановлено вартості майна, на крадіжку якого було вчинено замах, а суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 404, 419 КПК України належним чином не розглянув апеляційних скарг і своєї ухвали не мотивував.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження. Зазначає про те, що місцевий суд допустив однобічність та неповноту, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок місцевого суду ґрунтується на припущеннях, а апеляційний суд, порушивши вимоги ст. 404 КПК України, повторно не дослідивши доказів, залишив без задоволення подані апеляційні скарги. Крім того, захисник наголошує на тому, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд не дослідив усіх доказів у кримінальному провадженні, безпідставно взяв до уваги одні докази й відкинув інші, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали подані касаційні скарги.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення поданої касаційної скарги, просила залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 419 КПК України передбачено, що в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись з ухваленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурор ОСОБА_17 , засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернулися із апеляційними скаргами на зазначений вирок місцевого суду.
При цьому прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш суворе покарання.
Засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, крім іншого, указував на застосування до нього недозволених методів слідства, що в основу обвинувального вироку безпідставно покладено протокол слідчого експерименту за його участю та показання свідка ОСОБА_16 , що вирок суду ґрунтується на припущеннях, оскільки не встановлено вартості майна предмету злочину.
Засуджений ОСОБА_7 зазначав, що матеріали кримінального провадження не містять належних доказів його винуватості, зокрема, стороною обвинувачення не надано доказів, здійснення ним посягання на життя працівників правоохоронних органів, не доведено умислу на вчинення крадіжки, не встановлено, що в квартирі, до якої вони проникли, були котли і труби.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначав, крім іншого, що були порушені вимоги ст. 23 КПК України, що винуватість ОСОБА_7 в судовому засіданні не доведена, а вирок суду ґрунтується на припущеннях, що не встановлено вартості майна, яке могло бути предметом крадіжки, не доведено, що труби та котел взагалі були в квартирі потерпілої, не встановлено їхньої вартості.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 указувала на однобічність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_6 , що судом безпідставно взято до уваги таку слідчу дію, як слідчий експеримент.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за зазначеними вище апеляційними скаргами, погодився з висновками суду першої інстанції про правильність кваліфікації їхніх дій, однак не навів мотивів, з яких ці та інші доводи апеляційних скарг визнані необґрунтованими, а щодо правильності висновків суду першої інстанції обмежився загальними фразами. При цьому апеляційний суд взагалі не спростував доводів апелянтів щодо застосування до них недозволених методів слідства, щодо відсутності умислу на крадіжку та наявності в їх діях лише складу злочину, передбаченого ст. 162 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді слід врахувати наведене, виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити усі доводи, на які посилаються учасники процесу, і постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3