УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/742/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 червня 2018 року,
в с т а н о в и л а:
Згідно клопотання, 13 червня 2018 року біля 00 год. 30 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходилися на розі вулиць Ботанічна та Лесі Українка м. Андрушівка Житомирської області. В цей час вони помітили неподалік мотоблока, який належить ОСОБА_11 , що знаходився на узбіччі вул. Лесі Українки м. Андрушівка неподалік від будинку № 2 ОСОБА_12 , якого запідозрили у крадіжці речей із мотоблока. Зробивши зауваження ОСОБА_12 останній почав втікати однак його наздогнав ОСОБА_7 та наніс один удар кулаком ззаду по потиличній ділянці голови, від якого останній втративши орієнтацію впав з висоти власного зросту обличчям донизу. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_11 діючи в групі між собою, з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, перевернувши ОСОБА_12 та не даючи змоги підвестися останньому, умисно нанесли йому численні удари ногами по голові, тулубу, верхніх і нижніх кінцівках та, як наслідок, заподіяли ОСОБА_12 тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння смерть потерпілого, яка настала внаслідок набряку головного мозку; перелому кісток склепіння основи черепа з ушкодженням головного мозку; тупої поєднаної травми тіла.
20.06.2018 року ОСОБА_7 оголошено про підозру за ч.2 ст.121 КК України, а саме в умисному заподіянні ним тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, спричинило смерть ОСОБА_12 .
Ухвала слідчого судді діє до 20 серпня 2018 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною оскільки постановлена всупереч нормам ст.ст. 176-178, 183 КПК України. Вказує, що допитані в ході досудового слідства очевидці вчинення злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказали, що під час досудового слідства підозрюваний ОСОБА_7 з метою незаконного впливу неодноразово чинив тиск та висловлював погрози в адресу останніх, вмовляв до зміни показів, приходячи до місця їх проживання та перестрічаючи в громадських місцях. Наведене підтверджується показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 незаконно впливаючи на свідків спонукаючи змінити свої покази, перешкоджає встановленню істини в даному кримінальному провадженні. Враховуючи ступінь тяжкості злочину, зазначає, що застосування саме запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти незаконним спробам незаконно впливати на свідків.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, який заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного,міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення під 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування запобужного заходу підозрюваному у вигляді домашнього арешту в нічний час зазначених вимог закону в загалом дотримався .

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, при цьому слідчим суддею вірно встановлено, що такий запобіжний захід як взяття під варту в даному випадку обрано бути не може, оскільки ОСОБА_7 хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, проте має молодий вік, постійне місце проживання, має сім`ю та дитину на утриманні, раніше не судимий, офіційно працює, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, тому застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, тому слідчий суддя правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і нічний час доби, буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доказів про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, прокурором та слідчим не надано, а також вони відсутні в матеріалах провадження.

З вказаним висновком також погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні як прокурором, так і слідчим та відповідають матеріалам кримінального провадження.

Однак обгрунтовано прийшовши до зазначеного висновку, слідчий суддя помилково зазначив в ухвалі про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України взагалі, оскільки існування таких ризиків, як переховування від органу досудового розслідування чи суду у зв`язку з суворістю можливого покарання, іншим чином перешкоджати встановленню обставин в провадженні належним чином обгрунтовано в клопотання слідчого та встановлено в ході його судового розгляду.
Разом з тим посилання на вчинення впливу підозрюваного на свідків в кримінальному провадженні, враховуючи його пояснення в судовому засіданні про те, що він тільки з`ясовував у них, що вони бачили та ніяким чином не здійснював на них у зв`язку з цим тиску, не спростовують висновків слідчого судді про достатність саме такого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, як домашній арешт в нічний час, враховуючи необхідність працювати та утримувати сім`ю .

З огляду на викладене, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що слідчий суддя з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність обрання такого запобіжного заходу, не надав аналізу ризикам та те, що тільки такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків свого підтвердження не знайшли.

На переконання колегії суддів саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 червня 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту , - без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :