АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/966/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа №631/534/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, не одружений, який не працює, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді 7(семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Вироком встановлено, що 03.02.2017 р., близько 15-00 години, ОСОБА_8 , маючи злочинний намір, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом вільного доступу, через незачинені на замикаючі пристрої двері, проник до будинку, в якому на той час знаходилась ОСОБА_9 .
У вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_9 , яка знаходилась в спальній кімнаті, схопив лівою рукою її за одежу, утримуючи таким чином, після чого приставив до її лівої частини грудної клітини ніж, який тримав в правій руці, погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я, почав вимагати у потерпілої передати належні їй грошові кошти.
ОСОБА_9 , сприймаючи дії ОСОБА_8 як такі, що становлять небезпеку для її життя і здоров`я, захищаючись, схопилась лівою рукою за лезо ножа, внаслідок чого отримала різану рану в області проксимальної фаланги 3-го пальця лівої кисті, яка, згідно з висновком судово-медичного експерта, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Після того, як ОСОБА_9 , захищаючись, отримала вищезазначене тілесне ушкодження, ОСОБА_8 почав наносити потерпілій удари в область голови. Після декількох ударів ОСОБА_9 змогла вирватися від ОСОБА_8 та вибігла на подвір`я зазначеного домоволодіння, де її наздогнав ОСОБА_8 , який схопив її за ліве вухо, намагаючись зірвати сережку, виказуючи при цьому вимогу віддати йому золоті сережки. ОСОБА_9 , сприймаючи дії ОСОБА_8 як такі, що становлять небезпеку для її життя і здоров`я, зняла з себе дві золоті сережки та передала їх ОСОБА_8 , який протиправно заволодівши чужим майном та довівши свій злочинний намір до кінця, з місця події зник, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 924,77 гривень.
Вищевказані протиправні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.187 КК України, як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить застосувати до нього положення ст.69 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звертає увагу на обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щиросердне каяття у скоєному, допомога слідству та суду, бажання відшкодувати збитки потерпілій, яка не наполягала на суворому покаранні, наявність хронічних захворювань. Крім того, просить врахувати, що копію вироку міськрайонного суду від 26.09.2017 р. йому було вручено лише 03.11.2017 року, що, на його думку, свідчить про порушення права на захист та є підставою для скасування вироку.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка заперечували проти скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляцію; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині правильності призначення покарання та забезпечення права обвинуваченого на захист.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції враховані обставини і характер вчиненого злочину, тяжкість кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; дані про особу ОСОБА_8 , який усвідомив тяжкість скоєного, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, міськрайонний суд визнав щире каяття у скоєному, позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно зі ст.67 КК України, визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення, з чим погоджується й апеляційний суд.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає у зв`язку з його справедливістю та відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Аналізуючи апеляційні вимоги обвинуваченого щодо необхідності застосування положень ст.69 КК України та призначення покарання, що є нижчим від найнижчої межі санкції статті, за якою він визнаний винним, слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Колегія суддів дійшла висновку, що по справі відсутні кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що вказує в апеляції обвинувачений.
Визнання вини, щиросердне каяття у вчиненні злочину, позиція потерпілої, сприяння слідству були враховані судом першої інстанції при призначенні мінімального покарання та не можуть бути повторно взяті до уваги при апеляційному розгляді справи. Крім цього, вказані обставини не є такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, а отже й не можуть бути достатніми підставами для застосування до Дросу положень ст.69 КК України.
Заява обвинуваченого про намір відшкодувати збитки потерпілій є декларативною та не тягне за собою жодних зобов`язань для нього, а тому ця обставина не може бути врахована у якості такої, що пом`якшує покарання. До того ж цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлявся.
Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_10 на наявність у нього хронічних захворювань, як на обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів зазначає таке.
Матеріали справи не містять даних про те, що Дросу страждає будь-якими захворюваннями, має проблеми зі здоров`ям.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Обвинуваченим та його захисником доказів наявності захворювань, на які посилається Дросу в апеляційній скарзі, не надано.
Також, вивченням матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 16.08.2017 року звертався із заявою до районного суду з проханням дозволити йому залучатися до робіт у виробничій майстерні Харківської УВП №27. Дана обставина спростовує посилання обвинуваченого про його незадовільний стан здоров`я.
Таким чином, додаткові обставини, які пом`якшують покарання, окрім тих, що були враховані міськрайонним судом при призначенні мінімального покарання, по справі відсутні, а тому застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України є неможливим.
Наведене спростовує доводи апеляції ОСОБА_8 про неправильне призначення покарання, у зв`язку з чим вона задоволенню не підлягає.
Крім цього, апеляційним судом перевірений довід апеляції обвинуваченого щодо порушення його права на захист у зв`язку з несвоєчасним врученням копії вироку.
При цьому встановлено, що ОСОБА_8 отримав копію вироку від 26.09.2017 року у той же день, про що свідчить розписка обвинуваченого (том 1 арк.80).
Порушень прав обвинуваченого на захист не встановлено, останній був забезпечений професійною правовою допомогою під час розгляду кримінального провадження, він реалізував своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Зазначені обставини спростовують доводи апеляції обвинуваченого в цій частині у зв`язку з чим підстав для їх задоволення та скасування вироку суду, про що просить Дросу, немає.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому покарання є справедливим та спів мірним скоєному злочину, а тому підстав для зміни або скасування вироку немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді: