Номер провадження: 11-сс/785/873/18
Номер справи місцевого суду: 496/940/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000195 від 13 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України продовжений строк тримання під вартою до 14 червня 2018 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з наступним:

- прокурором не доведено про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України;

- в матеріалах відсутні будь-які докази того, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання, мешкає в м.Одесі, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина та мати пенсійного віку, він характеризується позитивно, раніше не судимий, що свідчить про те, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органів досудового слідства.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 12 березня 2018 року, в темний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, діючи навмисно, повалив ОСОБА_10 на землю, після чого наніс йому не менше двох ударів кулаком правої руки в область обличчя та тулуба. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий помер.

14 березня 2018 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

Цього ж дня ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом доказів зібраних у кримінальному провадженні.

При цьому, захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду не оспорював обґрунтованість підозри свого підзахисного саме за ч.2 ст.121 КК України, а тому у відповідності до ч.1 ст.401 КПК України вказані обставини апеляційним судом не переглядаються.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні та наданих матеріалах, а також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду довели, що ризик передбачений пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, якій обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не зменшився і продовжує існувати.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини може спонукати останнього зникнути з поля зору правоохоронних органів та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 зареєстрований в м.Київ, на території м.Одеси та Одеської області не має постійного місця проживання, до затримання проживав в хостелі.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 до затримання постійно проживав у кв. АДРЕСА_2 , яку винаймав, апеляційний суд визнає необґрунтованими оскільки вони спростовуються протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , яка показала, що ОСОБА_8 проживав у квартирі її матері за вищевказаною адресою лише в період з середини серпня 2016 року до липня 2017 року.

Крім того, слідчий суддя слушно звернув увагу на відсутність доказів того, що ОСОБА_8 одружений. Так під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано свідоцтво про шлюб.

В судовому засідання прокурор повідомив, що дружина ОСОБА_8 органу досудового розслідування не відома та з моменту затримання підозрюваного до слідчого не з`являлася.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною та нелажним чином вмотивованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 подану інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України продовжений строк тримання під вартою до 14 червня 2018 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3