Справа № 132/747/18
Провадження №1-кп/132/97/18
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
20.06.2018

місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 1-кп/132/97/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000495 від 11 листопада 2017 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця Вінницької області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 11 листопада 2017 року близько 10год.20хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням допустимої в межах населених пунктів швидкістю по вулиці Івана Мазепи в місті Калинівка Вінницької області, в напрямку виїзду до села Корделівка Калинівського району Вінницької області, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість та на заокругленні дороги праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, після чого перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і як наслідок втратив контроль над рухом транспортного засобу і можливість безпечно керувати ним, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на електроопору № 25. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «BMW 318i», ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм загинула на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 123 від 11 грудня 2017 року, трупа ОСОБА_10 виявлено сполучну травму тіла: відкрита черепно-мозкова травма забійні рани голови, садна обличчя, двобічний перелом верхньої щелепи, двосторонній перелом нижньої щелепи, крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, перелом кісток склепіння та основи черепа, розрив твердої мозкової оболонки, поширений субарахноїдальний крововилив, внутрішньошлуночковий крововилив, чисельні ділянки забою головного мозку в правій скроневій та в правій тім`яній долі головного мозку та на базальній поверхні правої лобної долі; закрита тупа травма грудної клітки переломи ребер справа, перелом грудини в проекції руків`я, перелом правого акроміально-ключичного зчленування, забій серця, забій легень, крововилив в переднє середостіння; закрита тупа травма живота розрив печінки, крововилив в черевну порожнину; ознаки струсу тіла (дрібні зливні крововиливи в зв`язкові апарати внутрішніх органів). Ушкодження у ОСОБА_10 спричинені від дії твердих тупих предметів, що діяли зі значною силою, що могло мати місце 11 листопада 2017 року в момент дорожньо-транспортної пригоди при ударі об виступаючі предмети в середині салону автомобіля. Смерть ОСОБА_10 настала від сполучної травми тіла. Сполучна травма тіла у ОСОБА_10 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю». Згідно висновку судової токсикологічної експертизи № 3025 від 01 грудня 2017 року, в крові ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,6проміле. Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 894а від 29 грудня 2017 року на момент експертного огляду у деталях та вузлах робочої гальмівної системи, рульового керування автомобіля марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , застосованими методами дослідження експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Згідно висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1050а від 02 січня 2018 року, у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_11 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху автомобіля марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , перед даною дорожньо-транспортною пригодою була більшою за 111.1км/год. У ситуації, яка склалася, з технічної точки зору можливість попередження виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди у водія автомобілю марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 », ОСОБА_11 могла полягати у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 10.1, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п. 2.9 (а), 10.1, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України перебувають в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_11 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно в зазначений день керуючи автомобілем марки «BMW 318i», в якому окрім нього знаходились його товариші ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підібрав по дорозі ОСОБА_10 , з якими продовжуючи рух, відчув, як автомобіль почало заносити, в результаті чого він виїхав на зустрічну смугу за межі проїзної частини де зіткнувся із електроопорою. Визнає, що дійсно вчинив даний злочин в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Не дивлячись на повне визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його вина в скоєнні даного злочину повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді зазначили, що є батьками ОСОБА_10 , яка загинула в результаті злочинних дій обвинуваченого. Померла у зв`язку з навчанням тимчасово проживала в місті Вінниця, і 11.11.2017р. зранку зателефонувала, повідомивши що збирається виїжджати з міста Вінниці додому. Перед обідом, ОСОБА_16 отримала телефонне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась в місті Калинівка, на місці якої було знайдене студентське посвідчення її доньки. Приїхавши на місце події, вони дізнались про смерть останньої.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що 11.11.2017р. до нього зателефонував ОСОБА_11 та попросив вийти на вулицю, де зустрівшись вони пішли до свого спільного знайомого ОСОБА_12 , та взявши автомобіль направились за ОСОБА_13 , забравши якого, та рухаючись далі зупинились біля автостанції, де підібрали ОСОБА_10 , з якою продовжили рух. При виїзді за місто Калинівку, автомобіль почало водити в різні сторони, в результаті чого його винесло на зустрічну смугу, де за межами проїзної частини він зіткнувся з електроопорою.

Дані слова підтвердив допитаний в якості свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що дійсно до нього 11.11.2017р. прийшов ОСОБА_11 з ОСОБА_14 , з якими він разом сів в автомобіль та направились за ОСОБА_13 , забравши якого в подальшому підібрали ОСОБА_10 , та рухаючись за межі міста, почув як машину понесло на зустрічну смугу, де сталось зіткнення з електроопорою.

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що 11.11.2017р. до нього зателефонував ОСОБА_11 і запропонував проїхатись з ним, погодившись та дочекавшись останнього, він сів в автомобіль, в якому вже знаходились його спільні знайомі, з якими рухаючись, відчув як автомобіль почало заносити, та винесло на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з електроопорою.

ОСОБА_17 будучи допитаним в судовому засіданні суду пояснив, що 11.11.2017р. разом із своєю дружиною рухався в місті Калинівка на своєму автомобілі, та в зустрічному напрямку побачив автомобіль марки «BMW 318i», який рухався на великій швидкості, роз`їхавшись з яким, у дзеркало заднього виду побачив, як він в`їхав в електроопору. Зупинившись і підійшовши побачив навпіл розірваний автомобіль. На асфальті лежала молода дівчина без ознак життя. Крім неї, ще знаходилась троє хлопців. На місце пригоди прибула швидка та поліція.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що 11.11.2017р. перебуваючи на вулиці Фрунзе, почув сильний грохот, вийшовши на дорогу побачив автомобіль марки «BMW 318i», розірваний на дві частини, біля якого лежала дівчина, та знаходились три хлопця. Він викликав швидку допомогу. Самого моменту зіткнення та руху автомобіля він не бачив.

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що 11.11.2017р. рухаючись на своєму автомобілі побачив на узбіччі пошкоджений автомобіль марки «BMW 318i», підійшовши до якого побачив дівчину, яка лежала на землі та хлопців, які намагались надати допомогу. Самої дорожньо-транспортної пригоди він не бачив.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3025 від 01.12.2017р., в крові ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,6промиле.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 не одружений, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, офіційно не працює та ніде не навчається, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, раніше не судимий, однак згідно Вимоги УІПКП ГУ НП у Вінницькій області № 8511/24-2017 від 22.11.2017р., Витягу з кримінального провадження № 0000431 від 09.07.2017р. та ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 26.05.2016р. у справі № 132/2675/15-к, притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, кримінальне провадження у відношенні якого було закрите у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Відповідно до характеристики, наданої за підписом міського голови Калинівської міської ради Вінницької області ОСОБА_20 від 13.11.2017р. за вих. № 7088, за час проживання на території Калинівської міської ради ОСОБА_11 зарекомендував себе із негативної сторони, порушує громадський порядок, постійного місця роботи та навчання немає, водить дружбу з сумнівними особами, притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно характеристики, наданої за підписом тренера Калинівського районного спортивного клубу «Лідер» ОСОБА_21 від 15.11.2017р., ОСОБА_11 займався в секції кікбоксингу з 2010 року, має чудову фізичну підготовку, здобув немало досягнень, неодноразово приймав участь в обласних та всеукраїнських змаганнях, займав призові місця. В спілкуванні з товаришами по секції рівний і привітний, проявляв якості лідера, виявляв повагу до тренера, допомагав молодшим товаришам. За характером витриманий, працелюбний, відповідальний. До тренувань відносився відповідально, не пропускав без поважної причини, постійно підвищував свої спортивні навики та фізичні показники.

За медичними довідками, наданими Калинівською центральною районною лікарнею, ОСОБА_11 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає, є щире каяття. Так, щире каяття, згідно зі ст.66 КК України, визнається обставиною, що пом`якшує покарання, якщо воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Обвинувачений під час розгляду справи в суді визнав свою провину в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, та висловив жаль з приводу вчиненого. Також, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння встановленню істини по справі, часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілим.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказаний злочин, у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки, оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дане основне покарання у виді позбавлення волі, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Суд не погоджується з позицією прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та думкою потерпілих щодо більш суворого покарання, оскільки вказаними особами не враховано, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, щиро кається і визнав свою провину, активно сприяв встановленню істини по справі, частково відшкодував заподіяну шкоду, а також особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем спортивної діяльності, а також його молодий вік. Крім того, зазначеними особами залишено поза увагою і те, що відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При цьому на думку суду, звільнення обвинуваченого від відбування покарання, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та наслідки які настали, - не може застосовуватися до обвинуваченого, оскільки таке покарання не буде відповідати меті, що передбачена вимогами ст.50 КК України, зокрема запобіганню вчиненню злочинів іншими особами (загальна превенція).

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За частиною 5 статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заповнювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно частини 1 статті 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язаний заповідач шкоди відповідно до статті 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають.

Коментована стаття встановлює обов`язок особи, відповідальної за завдання шкоди смертю потерпілого, відшкодувати витрати на поховання такої особи та на спорудження надгробного пам`ятника. Поняття поховання надається Законом України «Про поховання та похоронну справу» (ст. 1). Оплату витрат на поховання (зокрема, оплату ритуальних послуг) можуть здійснювати не тільки особи, перелічені у ст. 1200 даного Кодексу, але і будь-які інші сторонні особи (фізичні або юридичні).

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», вимоги про відшкодування витрат на поховання можуть пред`являтися будь-якими особами, навіть сторонніми до потерпілого, які ці витрати фактично понесли. Коментована стаття говорить саме про необхідні витрати на поховання. ЦК не містить переліку необхідних витрат. У житті до необхідних витрат відносяться витрати на поховання, оплату вінків від близьких родичів, огорожу, пам`ятник тощо. Витрати на спорудження надгробного пам`ятника визначається виходячи із його фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників у даній місцевості (п. 24 постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Витрати на поховання не будуть покладатися на заповідача шкоди в разі, якщо відповідно до законодавства такі витрати відшкодовуються державою.

Згідно наданих доказів витрати на поховання становлять 12860грн., які складаються з наступного:

- труна, хрест, табличка, вінок, хустки, рушники, покривало та інші поховальні речі, всього на загальну суму 6350грн., що підтверджується Рахунком б/н від 11.11.2017р., виданим СПД-ФО ОСОБА_22 ;

- одяг для померлої, та інші поховальні речі, всього на загальну суму 6160грн., що підтверджується Товарним чеком б/н від 11.11.2017р., виданою магазином «Діана»;

- взуття для померлої на суму 350грн., що підтверджується Чеком № 100010999 від 11.11.2017р., виданим магазином «Каштан»;

Дана сума у розмірі 12860грн. і підлягає відшкодуванню.

Крім цього, відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», із подальшими змінами, вказано, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03 жовтня 2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року № 1040/15731, визначені граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам`ятників і огорож на території України.

В обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятнику, позивачі надали Рахунок б/н від 11.03.2018р., виданий СПД-ФО ОСОБА_22 на суму 66790грн., з яких сплачено авансом 36000грн.

Виходячи із того, що цивільними позивачами надано два рахунки, датовані одним і тим же числом, однак які містять різну інформацію щодо сплати вартості витрат на спорудження пам`ятника, зокрема згідно першого рахунку сума у розмірі 66790грн. сплачена у повному обсязі згідно проставленого штампу «сплачено», натомість згідно другого рахунку, з цієї суми сплачено лише авансовим платежем 36000грн, залишок склав 30690грн., які були дописані та не посвідчені відповідним написом чи проставлянням штампу про їх фактичну сплату, та враховуючи неможливість виклику СПД-ФО ОСОБА_22 в судове засідання у якості свідка, для підтвердження цього факту або його спростування, суд позбавлений можливості в рамках розгляду в кримінальному процесі даного цивільного позову, з`ясувати цю обставину.

При цьому, суд вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам`ятників і огорож, визначених в зазначеній Постанові для Вінницької області.

Згідно з даною Постановою вартість стандартних пам`ятників і огорож у Вінницькій області складає 2 600грн.

Виходячи з наведеного, з цивільного відповідача на користь цивільних позивачів у відповідності до вимог статті 1201 ЦК України, належить стягнути витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 2 600грн.

Отже, загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з цивільного відповідача на користь цивільних позивачів складає 15460грн. (12860грн./витрати на поховання + 2 600грн./витрати на спорудження надгробного пам`ятника).

При цьому слід звернути увагу, що вимогу про стягнення додаткових витрат понесених потерпілою стороною на спорудження надгробного пам`ятника, у разі їх підтвердження належними та допустимими доказами, може бути заявлено в порядку, передбаченому ЦПК України.

Крім цього, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог стосовно витрат пов`язаних з поминальним обідом згідно Товарного чеку від 12.11.2017р., виданого кафе «Вікторія» на суму 18000грн., та Товарного чеку від 20.12.2017р., виданого кафе «Вікторія» на суму 7800грн., а всього на загальну суму 25800грн., необхідно відмовити, виходячи з вимог статті 1201 ЦК України, оскільки виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання (у тому числі поминальні обіди на 9 днів, 40 днів та роковини), не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язаний заподіювач шкоди відповідно до статті 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають.

Щодо вимог потерпілих про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_11 , судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивачі вказують на те, що моральна шкода, кожного з них, складає 250 000 грн., які вони просять стягнути з цивільного відповідача/обвинуваченого.

У той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно позовної заяви, моральна шкода полягає в тому, що обвинувачений в результаті своїх злочинних дій перекреслив всі їх життєві плани, забрав життя їх єдиної доньки, яка в майбутньому могла бути надійною опорою та допомогою для них, позбавив спокою, здоров`я, частину їхнього життя, залишив на все життя глибоку рану в серцях. Вони пережили нервовий стрес, який привів до тривалого втрати сну, апетиту, втрати душевної рівноваги, моральних страждань. Їм завдана непоправна психологічна травма, після смерті доньки їх життя втратило будь-який сенс, стало емоційно-напруженим та психологічно-схвильованим, в їхній оселі назавжди поселився смуток і горе, вона стали замкнутими, втратили цікавість до роботи, у них змінились відносини з оточуючими і родиною, вони вже не можуть радіти життю, всі свята для них перетворились на дні смутку. Їх не залишає постійний сум, жаль та стривоженість по втраті єдиної доньки, яку замінити ніхто не зможе. Такі неймовірні страждання приносять їм найбільші душевні муки та біль. А найгірше, що вони вже ніколи не побачать своєї дитини, як вона здобуде освіту, створить сім`ю, народить онуків.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілих, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав кожен позивач, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає дійсним розмір моральної шкоди позивачів на рівні 150000грн. на кожного з них, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих моральну шкоду у зазначеному розмірі.

Згідно ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором несе відповідно потерпілий, цивільний позивач.

Між тим, суд приймає до уваги також положення ч.1 ст. 124 КПК України, в силу якої, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним та документально підтверджені процесуальні витрати, а також положення ст. 125 цього ж Кодексу, відповідно до яких суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

На підставі п.1 ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат, а частиною 5 статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо ж процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на користь потерпілих, що пов`язані з наданням їм правової допомоги, нормам кримінального процесуального закону в цілому не суперечать, хоч і прямої постановки щодо врегулювання вказаного питання - кримінальний процесуальний закон не містить.

Судом встановлено, що потерпілими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було сплачено адвокату ОСОБА_23 1500грн., що стверджується Актом виконаних робіт від 28.03.2018р. та квитанцією б/н від 28.03.2018р.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим, що передбачено п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України.

Згідно наданого Акту виконаних робіт, сплачена адвокату сума в розмірі 1500грн. враховує наступний перелік юридичних послуг, наданих відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 23.03.2018р, а саме консультація клієнтів, узгодження правової позиції, збір доказів, вивчення документів, підготовка та складання позовної заяви.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що процесуальні витрати на правову допомогу, понесені потерпілими у розмірі 1500грн., є обгрунтованими і такими, що стверджуються належними та допустими доказами відповідно до вимог, установлених процесуальним законом, а відтак позовні вимоги про стягнення процесуальних витрат підлягають до задоволення.

На підставі аналізу наведених обставин та наявних доказів на підтвердження заподіяної матеріальної та моральної шкоди, до відшкодування підлягає матеріальна шкода в загальному розмірі 15460грн., тобто по 7730грн. на кожного, моральна шкода в загальному розмірі 300000грн, тобто по 150000грн. на кожного, а також процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 1500грн, тобто по 750грн. на кожного.

Як слідує з розписок датованих 06.04.2018р. та 11.04.2018р., потерпілий ОСОБА_15 отримав від обвинуваченого ОСОБА_24 в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди в розмірі відповідно 20000грн. та 19000грн., загальною сумою 39000грн.

Оскільки зазначена сума отримана чоловіком потерпілої ОСОБА_16 , то вона фактично призначалась і останній.

Оскільки зазначена сума в розмірі 39000грн., повністю перекриває визначену судом суму матеріальної шкоди в розмірі 16960 (15460грн./матеріальна шкода + 1500грн./витрати на правову допомогу), то підстав для стягнення матеріальної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу за цим вироком не має, а відтак у задоволення цих вимог позивачам необхідно відмовити в повному обсязі.

Залишок добровільно сплачених грошових коштів, не може бути зарахований на покриття моральної шкоди, оскільки із розписок чітко встановлено, що грошові кошти передаються в рахунок часткового відшкодування саме матеріальної шкоди.

За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню лише в частині моральної шкоди, а з обвинуваченого на користь потерпілих підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 150000грн. на кожного.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме автомобіль марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого ВРЗ СТ СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_25 від 11.11.2017р., знаходиться на зберіганні на території майданчику для тримання тимчасово-затриманих транспортних засобів Вінницької філії ДП МВС України «Вінниця-Інформ-Ресурси», після набуття вироком законної сили, повернути власнику.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме чохол з керма марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого ВРЗ СТ СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_25 від 11.11.2017р., знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_26 від 15.11.2017р., клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ; ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_25 про арешт майна задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , що перебуває на території майданчику для тримання тимчасово-затриманих транспортних засобів Вінницької філії ДП МВС України «Вінниця-Інформ-Ресурси».

У зв`язку з тим, що за вироком до ОСОБА_11 не застосовується спеціальна конфіскація та йому не призначено покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_26 від 15.11.2017р.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 29.12.2017р. № 894а у розмірі 790,96грн. та висновку експертизи від 02.01.2018р. у розмірі 790,96грн., а всього на загальну суму 1581,92грн., підлягають стягненню з ОСОБА_11 на користь держави.

До набрання вироком законної сили, ОСОБА_11 залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька УВП (№ 1)» до вступу вироку в законну силу залишити без змін, після чого виконати вирок.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_11 обчислювати з 11 листопада 2017 року, тобто з моменту затримання згідно протоколу про його затримання.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 29.12.2017р. № 894а у розмірі 790,96грн. та висновку експертизи від 02.01.2018р. у розмірі 790,96грн., а всього на загальну суму 1581,92грн.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме автомобіль марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого ВРЗ СТ СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_25 від 11.11.2017р., знаходиться на зберіганні на території майданчику для тримання тимчасово-затриманих транспортних засобів Вінницької філії ДП МВС України «Вінниця-Інформ-Ресурси», після набуття вироком законної сили, повернути власнику.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме чохол з керма марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого ВРЗ СТ СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_25 від 11.11.2017р., знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику.

Скасувати арешт автомобіля марки «BMW 318i», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , накладений слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_26 від 15.11.2017р.

Цивільний позов ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 150 000 (сто п`ятдесят тисяч)грн. на кожного.

У задоволенні позову в частині матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: