Номер провадження: 11-сс/785/1570/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

27.09.2018 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах захисту підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2018 року, якою було задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження,-

встановив:

Оскарженою ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 та продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000618 від 16.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до чотирьох місяців, тобто до 18.11.2018 року.

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, захисники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах захисту підозрюваної ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, просять її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає апеляційному розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує правового регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.
Що стосується викладених в апеляційній скарзі тверджень захисників щодо можливості оскарження в апеляційному суді ухвали слідчого судді районного суду, котра оскаржена фактично в аспекті положень ст. 55 Конституції України та ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, щодо гарантованого кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та на ефективний засіб юридичного захисту його порушеного права в національному органі, то слід зазначити наступне.

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

В рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп. 3.3 п. 3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України)».
Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Суддя-доповідач враховує наведені вище положення та вважає, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішенням Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст. 55 Конституції України та ст. 24 КПК України.
Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за апеляційною скаргою, суддя-доповідач також враховує рішення Верховного суду України від 03 березня 2016 року по справі №5-347кс15, в якому було зроблено висновок щодо застосування положень ст. 24 КПК України.

В пункті п`ятому зазначеного рішення Верховний суд України зробив висновок, що відповідно до положень статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Стаття 309 КПК України наводить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Зазначений перелік не містить ухвали слідчого судді про продовження строку досудового розслідування.

Натомість, ч. 3 ст. 309 КПК України передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, щодо забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржують ухвалу слідчого судді, якою було задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000618 від 16.07.2018 року, яка, у відповідності до вимог ст. 309 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

При цьому суддя-доповідач вважає безпідставними посилання апелянтів на Постанову Верховного Суду України від 12.10.2017 року, як на підставу, яка вказує на необхідність прийняття до розгляду апеляційним судом поданої ним апеляційної скарги, оскільки зазначеним рішенням визначена необхідність прийняття до розгляду апеляційних скарг у разі оскарження рішення суду першої інстанції, яке взагалі не передбачено нормами кримінального процесуального закону. Водночас, апелянтами оскаржується рішення слідчого судді, прийняття якого передбачено нормами кримінального процесуального закону, зокрема, параграфом 4 глави 24 КПК України, однак яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог ч. 4 та 5 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, якщо вона подана на судове рішення, яке не підлягає судовому оскарженню в апеляційному порядку та повертає апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що вказана ухвала слідчого судді не може бути предметом апеляційного оскарження, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити та повернути скаргу особам, які її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 309, 399 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інтересах захисту підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2018 року, якою було задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000618 від 16.07.2018 року у зв`язку з тим, що ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу повернути апелянтам - адвокатам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її прийняття.

Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2