ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України,освіта середньо-спеціальна, неодруженого, дітей на утриманні не має, не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
-21.04.2015 р. Ленінським районним судом м.Кіровограда за ч.3 ст.407,ст.69 КК України до одного року позбавлення волі, звільнений 03.02.2016 року за ухвалою суду від 26.01.2016 року;
-22.06.2017 р. Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений з випробувальним терміном на 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою провину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні частково, пояснивши, що в липні 2017 року в обідній час він поїхав на Жданівський пляж, коли потерпілі пішли купатись, він забрав їх речі, на це ніхто не звертав уваги, та пішов з пляжу на ОСОБА_10 , він не обертався назад, та не чув щоб потерпілі кричали услід, та бігли за ним.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у скоєному, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, у судовому засіданні повністю доведена показаннями потерпілих, свідків, які не мають протиріччя, узгоджуються між собою, які суд вважає належними та допустимими.
Так, потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що в липні 2017 року її неповнолітній син ОСОБА_11 разом зі своїм другом ОСОБА_12 пішли на Жданівський пляж, зі слів сина біля них сів хлопець, вони домовились з ним, наглядати за їх речами, поки вони будуть купатися в річці, коли вийшли на берег, то не побачили ні своїх речей, ні того хлопця на кого залишили речі.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що один із днів в липні 2017 року він з ОСОБА_13 прийшли на Жданівський пляж, до них підійшов обвинувачений, вони спілкувались, потім пішли з ОСОБА_12 купатися, за речами пообіцяв подивитись обвинувачений. Коли вони відпливали назад, то побачили, що обвинувачений відходить швидким шагом з їх речами з пляжу. Вони вийшли на берег та почали бігти за ним, кричали щоб він зупинився, він в свою чергу наближаючись до ОСОБА_10 магістралі почав тікати. Наздогнати їм його не вдалося, вони викликали поліцію, та біля універмагу «Україна» пересуваючись на патрульному автомобілі побачили обвинуваченого, який був одягнутий в футболку, його капці, та тримав в руках рюкзак ОСОБА_12 , та його мобільний телефон.
Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, в липні 2017 року її неповнолітній син ОСОБА_12 разом зі своїм другом ОСОБА_11 пішли на Жданівський пляж, зі слів сина обвинувачений наглядав за їх речами, поки вони купались в Дніпрі, коли вийшли на берег, то не побачили ні своїх речей, ні того хлопця на кого залишили речі.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що влітку 2017 року він разом з ОСОБА_11 прийшли на Жданівський пляж, до них підсів обвинувачений, вони спілкувались, обвинувачений запропонував їм придивитись за їх речами, поки вони будуть купатися в Дніпрі. Коли вони почали підпливати до берегу, побачили що обвинувачений забирає їх речі, починає тікати. Вони почали гнатися за ним, кричати, однак обвинувачений не зупинявся, наздогнати його їм не вдалося. Вони викликали поліцію, та разом з поліцейськими знайшли обвинуваченого, у якого були викрадені їх речі.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду пояснили, що вони під час патрулювання приїздили на виклик на Жданівський пляж, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснювали, що залишили свої особисті речі, за якими погодився подивитись обвинувачений, вони знаходились в річці,обвинувачений взяв їх речі, та з речами втік. В подальшому вони разом з потерпілими затримали обвинуваченого на вул.Лермонтова в м.Запоріжжя з викраденими речами.
Судом також досліджені слідуючі письмові докази.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпілих від 25.07.2017 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 звернулися з заявами про викрадення у неповнолітнього ОСОБА_7 речей на суму 205 грн., у неповнолітнього ОСОБА_8 рюкзака з речами та мобільним телефоном Леново на суму 3300 грн.
Згідно з протоколом огляду місця події від 25.07.2017 року, та протоколом огляду предмету від 25.07.2017 року, у ОСОБА_5 , який знаходився по вул.Лермонтова біля будинку № 16 в м.Запоріжжя, було виявлено мобільний телефон Леново чорного кольору, з пошкодженим дисплеєм, ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 без сім-картки, рюкзак синього кольору, в якому знаходиться рушник бежевого кольору, кросівки сірого кольору, футболка салатового кольору, одна зв`язка ключів з ключем металевим та магнітним, друга зв`язка з ключем металевим та трьома магнітними, ніж розкладний. На затриманому була одягнута футболка сірого кольору та гумові капці.
Аналізуючи досліджені докази та пояснення ОСОБА_5 , про те, що він вчинив цей злочин таємно, оскільки його не бачили потерпілі, а потім він зник з місця вчинення злочину та не чув ніяких криків потерпілих, а був затриманий працівниками поліції на великій відстані від пляжу, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у злочинах проти власності» № 10 від 06.11.2009 року крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози, як грабіж чи розбій.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи «Жданівському пляжі», розпочав свої дії щодо заволодіння майном потерпілих таємно, коли неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_6 знаходились у річці, та став відходити від місця крадіжки, намагаючись як найшвидше покинути місце вчинення злочину. Однак його дії були викриті неповнолітніми свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які одразу після вчинення крадіжки, побачили ОСОБА_5 , який утримував при собі їх речі, вийшли з води , та стали кричати із вимогою повернути речі. При цьому у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зауважив, що коли вони вийшли з води, на їх крик ОСОБА_5 повернувся та почав бігти від них. Свідок ОСОБА_6 також стверджував про те, що ОСОБА_5 біг, повертався у їх бік, бачив що вони за ним гоняться. Викладені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 розумів, що його дії викриті свідками, але не припинив вчинення злочину, утримуючи майно при собі та намагаючись зникнути, що свідчить про те, що його таємні дії переросли у відкрите викрадення майна.
Також суд вважає, що ОСОБА_5 вчинив закінчений склад злочину, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він відбіг на значну відстань від місця вчинення злочину, не у весь час перебував у полі зору осіб, що його наздоганяли, тобто отримав змогу розпорядитися вилученим майном.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_5 не міг чути крики свідків, оскільки місцем вчинення кримінального правопорушення є людне шумне місце, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_7 про те, що коли вони вийшли з води, ОСОБА_5 був від них на відстані 50-60 м, на пляжі шуму не було, та він міг чути їх крики про те, щоб він зупинився. Крім того, як стверджував свідок ОСОБА_6 , вони доганяючи ОСОБА_5 приблизились до нього десь на 20 метрів.
Досліджені судом письмові докази також узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Суд при винесенні рішення керується ст.22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд розцінює процесуальну поведінку обвинуваченого, як бажання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, в якому він обвинувачується.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_16 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлені пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 обставини.
При призначенні покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь тяжкості суспільно небезпечних діянь, які закон відносить до тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, не працює, не одружений раніше засуджений. У звязку з цим суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів є покарання в умовах ізоляції його від суспільства, у вигляді позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слід залишити без змін, оскільки підстав для її зміни чи скасування судом не встановлено.
По кримінальному провадженню цивільний позов потерпілими не заявлений, оскільки викрадені речі повернуті під час досудового слідства.
Процесуальні витрати відсутні.
Вирішуючи питання про речові докази суд враховує вимоги ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання :
- за ст.186 ч. 2 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22.06.2017 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 25 липня 2017 року, тобто з моменту його затримання.
Речові докази: рюкзак блакитного кольору, мобільний телефон «Леново» в корпусі чорного кольору, футболку зеленого кольору, футболку сірого кольору з зеленим коміром, дві зв`язки ключів, гумові капці чорного кольору, рушник рожевого кольору, передані на відповідальне зберігання потерпілим, - залишити потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; розкладний ніж коричневого кольору, - переданий до камери зберігання речових доказів, - знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1