Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/2378/18
Провадження № 1-кп/723/2898/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року Сторожинецький районний суд Чернiвецької областi

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець кримінальне провадження №0000550 від 05.09.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іспас, Вижницького району, Чернівецької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, інваліда 1 групи, раніше не судимого, щодо якого запобіжний захід не обирався,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 , -

встановив:
05.09.2017 року, приблизно о 06-00 год., під час ранкових сутінок, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21013», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в хворобливому стані за наявності захворювань у вигляді цукрового діабету важкого ступеня, діабетичної ретинопатії, метаболічної кардіоміопатії, серцевої недостатності ІІ А, артеріальної гіпертензії ІІІ ст., які згідно п.7, п.24, п.25, п.28 Наказу МОЗ України №299 від 24.12.1999 року «Про затвердження Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами» належать до захворювань, при яких особі забороняється керувати транспортним засобом, достовірно знаючи про можливі наслідки вказаних хвороб, маючи можливість передбачити настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухався по автодорозі Р-62 сполученням «Криворівня - Усть-Путила - Старі Кути - Вижниця - Сторожинець - Чернівці» зі сторони с. Панка в напрямку м. Сторожинець.
Наближаючись до будинку АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, своєчасно не виявив небезпеку для руху, а саме велосипедиста ОСОБА_8 , який виїхав на проїзну частину дороги з правого узбіччя та маючи реальну можливість спостерігати його у своєму полі зору, скоїв наїзд на останнього в межах проїзної частини дороги.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_8 , 1950 року народження, у відповідності до висновку СМЕ № 663 від 05.10.2017, спричинено смерть, яка настала від спінального шоку, як наслідок закритого зламу 2-го шийного хребця з повним розривом спинного мозку на даному рівні.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду обвинувачений ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (б), 12.3, встановлених Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
- п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п.2.9. Водієві забороняється:
б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;
- п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого і його дії за цією статтею кваліфіковані правильно.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину визнав повністю, погодився давати суду показання.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту, допиту потерпілого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, дослідження матеріалів щодо речових доказів та процесуальних витрат, пояснивши, що фактичні обставини обвинувачення йому зрозумілі і їх не заперечує, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_8 не заперечував проти скороченого порядку судового розгляду, вказавши, що обставини кримінального правопорушення ним не оспорюються, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого та представник потерпілого не заперечували проти скороченого розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 дав показання про те, що 05.09.2017 року о шостій годині ранку, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21013, їхав в м.Сторожинець в напрямку м.Чернівці. В автомобілі також буди дружина і донька, вони керуванню не заважали і не втручалися. Дорожнє покриття було сухе, був світанок, він застосовував ближнє світло. Дорогу перед собою бачив приблизно на 70 метрів. Ділянка дороги є прямою, має по одній смузі руху в кожному напрямку. Він їхав за 0.5 метра від розмежувальної полоси, по своїй смузі руху. Перешкод бачити велосипедиста не було. Попереду не було інших транспортних засобів, один автомобіль їхав по зустрічній полосі, з ним розминувся за 100 м. від місця ДТП, даний автомобіль не завадив слідкувати за дорожньою обстановкою. Він рухався зі швидкістю 60 км/год. Побачив, як перед машиною виїхав велосипедист з другорядної дороги справа, останній виїхав на половину дороги. Він загальмував і стався удар. Наїзд відбувся на проїжджій частині на смузі руху його транспортного засобу. Він не може сказати, як рухався велосипедист: в попутному напрямку, чи в поперек дороги. В його транспортному засобі пошкоджена права сторона, у велосипеда задня частина. Визнає, що в момент виїзду велосипедиста був н а достатній відстані, щоб загальмувати і уникнути зіткнення. Після ДТП він відразу викликав швидку допомогу, а медики в подальшому повідомили працівників поліції. Посвідчення водія він отримав в 1995 році, після цього медичний огляд як водій не проходив. Він дійсно має захворювання, зазначені в обвинуваченні, керував автомобілем, бо почувався добре, алкоголь не вживав. Шкоду потерпілому не відшкодовував, претензій до нього не заявляли. Він один раз був у дружини потерпілого, просив пробачення, обіцяв допомогати, але ще нічого не зробив. Стаж керування в нього 10 років, раніше не був учасником ДТП. У вчиненому кається.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками судового розгляду не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання про те, що свідком ДТП не був, приїхав на місце приблизно о 8-10 год. коли дізнався про те, що трапилося з батьком. Побачив, що батько лежав на узбіччі дороги, велосипед лежав перед автомобілем марки ВАЗ, заднє колесо було зігнуте. Претензії до обвинуваченого буде заявляти в порядку цивільного судочинства. На даний час шкода не відшкодована. Обвинувачений двічі дзвонив, говорив про зустріч, яка так і не відбулася. В червні місяці обвинувачений приїжджав до матері, але він не був свідком їхньої розмови. Не бажав висловитися з приводу того, чи пробачив обвинуваченого. Покарання обвинуваченому призначити на розсуд суду.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, вчинений з необережності.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він є особою раніше не судимою, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, є інвалідом 1 групи, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має трьох дітей, одна з яких неповнолітня.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищенаведені обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тяжкість злочину, який вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність інвалідності 1 групи, визнання ним вини, а також приймаючи до уваги наявність у потерпілого претензій, що з часу події кримінального правопорушення, маючи реальну можливість, обвинувачений не намагався будь-яким способом відшкодувати спричинену шкоду, суд вважає, шо підлягає призначенню покарання в межах санкції статті за ч.2 ст.286 КК України, без застосування положень ст.ст.69,75 КК України.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні подав клопотання про застосування до ОСОБА_3 . Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від покарання на тій підставі, що в нього є неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої він не позбавлений батьківських прав, що підтверджується копією свідоцтва про народження та листом Служби у справах дітей від 18.06.2018 року №71-04, а крім того ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання захисника підтримав, просив застосувати до нього Закон України "Про аміністію у 2016 році" та звільнити від покарання.

Прокурор вважає, що наявні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілий та його представник не заперечували щодо звільнення обвинуваченого від покарання за амністією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаний з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні, зокрема необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, що не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років (пункт «в»); яких на день набрання чинності цим законом в установленому законом порядку визнано, зокрема, інвалідами першої групи (пункт «г»).

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року і він на підставі п.»в» статті 1 цього закону підлягає звільненню від відбування покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з тим, що він вчинив необережний тяжкий злочин, який не є особливо тяжким, на день набрання чинності цим Законом, має доньку, якій не виповнилося 18 років і відносно якої не позбавлений батьківських прав.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368-370, 373,374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази у кримінальному провадженні:

автомобіль марки «ВАЗ-21013», номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_3 залишити йому як законному володільцю(а.с.42,75,76);

-пошкоджений велосипед, який зберігається в Сторожинецькому ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути потерпілому ОСОБА_5 (а.с.35).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 4507,27 грн. (чотири тисячі п`ятсот сім грн. 27 коп).

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ: