АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1956/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/106/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - примусові заходи медичного характеру
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника - ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області 16 травня 2018 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2018 р., якою задоволено клопотання слідчого СВ Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 погоджене начальником Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 про застосування відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, примусових заходів медичного характеру та застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Задовольняючи клопотання слідчого, суд першої інстанції, врахувавши всі обставини даного кримінального провадження, в тому числі висновок судово-психіатричної експертизи №568 від 16 листопада 2017 року ТОККПНЛ, згідно якого ОСОБА_6 в період інкримінованого йому кримінального правопорушення тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки аномалії розвитку у вигляді легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю, в даному випадку вказаний діагноз досягає рівня вираженого недоумства, а тому він не міг давати звіт своїм діям та керувати ними, прийшов до висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, є доведеною і відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, оскільки на момент вчинення суспільно-небезпечних діянь ОСОБА_6 був неосудним і не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні даних діянь, просить змінити ухвалу місцевого суду, застосувавши відносно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вказує, що ОСОБА_6 хоча раніше і не визнавав своєї вини, на сьогоднішній день щиро кається, повністю визнає свою вину у вчиненому суспільно-небезпечному діянні та змінив свою поведінку на краще, що підтверджує довідка-характеристика Копичинецької міської ради від 16 березня 2018 року №594, згідно якої ОСОБА_6 характеризується з позитивної сторони, скарг на нього не поступало та зі сторони міської ради зауважень до нього немає.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просять задовольнити апеляційну скаргу захисника, застосувавши відносно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, законного представника, який також підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, міркування прокурора, який просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно частин 1, 2 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно-небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з ухвали суду ОСОБА_6 26.08.2017 року, перебуваючи по вул.22 Січня в м. Копичинці Гусятинського району Тернопільської області, побачив металеві труби, які були вкопані в землю та до яких кріпилися дорожні попереджувальні знаки. В цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення крадіжки чужого майна з метою збагачення, тобто на викрадення вказаних металевих труб.

Попередньо обдумавши та спланувавши свої злочинні дії, 27.08.2017 року близько 02:00 год. ОСОБА_6 , вживши всіх заходів для того, щоб бути непоміченим, таємно, умисно, з метою збагачення викрав п`ять металевих труб довжиною чотири метри та діаметром 57 мм. кожна, які належать TOB «Тернопіль Мостобуд», а дорожні знаки, які кріпились до даних труб, він відокремив за допомогою ключа і залишив на місці вчинення злочину.

Викрадені металеві труби загальною вартістю 2 191,66 грн. ОСОБА_6 відніс та заховав в своєму домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 та планував в подальшому продати крадене з метою отримання грошових коштів.

Крім цього, 28.08.2017 року у ОСОБА_6 знову виник злочинний умисел на крадіжку двох металевих труб, які були вкопані в землю та до яких кріпилися дорожні попереджувальні знаки.

Попередньо обдумавши та спланувавши свої злочинні дії 28.08.2017 року близько 20:00 год. ОСОБА_6 , вживши всіх заходів для того, щоб бути непоміченим, таємно, умисно, повторно, та з метою збагачення намагався викрасти дві металеві труби довжиною 4 метри діаметром 57 мм. кожна загальною вартістю 876.66 грн., які належать TOB «Тернопіль Мостобуд» та знаходилися в м. Копичинці по вул. 22 Січня, проте був помічений місцевими жителями та з причин, що не залежали від його волі, не зміг довести крадіжку до кінця.

Висновки суду першої інстанції про те, що суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185КК України, підозрюваний ОСОБА_6 вчинив у стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними унаслідок психічного захворювання, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, які суд належним чином дослідив та надав їм вірної оцінки і які ніхто не оскаржує.

Визнавши доведеним, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечні діяння у стані неосудності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.

За правилами ст.ст. 92-94 КК України (у редакції Закону України №222-VII (222-18) від 18 квітня 2013 року) примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно-небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно-небезпечні діяння; які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Згідно даних висновку судово-психіатричного експерта №568 від 16 листопада 2017 року ОСОБА_6 в період інкримінованого йому кримінального правопорушення тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки аномалії розвитку у вигляді легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю, в даному випадку вказаний діагноз досягає рівня вираженого недоумства, тому він не міг давати звіт своїм діям та керувати ними. За теперішнього часу ОСОБА_6 виявляє ознаки аномалії розвитку у вигляді легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю, в даному випадку вказаний діагноз досягає рівня вираженого недоумства, тому він не може давати звіт своїм діям та керувати ними та потребує застосування до нього примусового лікування у психіатричній лікарні загального типу (Буданівська ПЛ).

Як убачається із мотивувальної частини ухвали, суд першої інстанції, встановивши наявність у ОСОБА_6 ознак психічного захворювання, врахувавши обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування ухвали, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2018 р. відносно ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2