Справа № 202/2303/18
Провадження № 1-кс/202/1308/2018
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

11 травня 2018 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській областіперебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 27.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

11 травня 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183.

Дане клопотання, згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді, було передано слідчому судді 11 травня 2018 року.

Згідно з матеріалами клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою підробили свідоцтво про право власності видане 12.01.2001 року Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Згідно підробленого свідоцтва гр. ОСОБА_5 безпідставно набув право власності на нежиле приміщення площею 128,3 м? розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали фіктивний договір купівлі-продажу зазначеного приміщення з метою легалізувати його та внести в державний реєстр речових прав на нерухоме майно з метою подальшого перепродажу добросовісному набувачу.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що 19.05.2017 приватним нотаріусом ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1074, виданий цим же нотаріусом 19.05.2017 зареєстровано право власності на приміщення 110 за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Згідно з вищевказаним договором, приміщення 110 за адресою: АДРЕСА_2 належало ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.01.2001 виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, згідно з наказом від 14.05.1993р. №68 та зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР в реєстровій кризі за реєстровим № 86. Разом з цим, встановлено, що свідоцтво про право власності від 12.01.2001 виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на ім`я ОСОБА_5 не видавалось.

Встановлено, що вищевказані особи шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів заволоділи правом на нежиле приміщення площею 128,3 м?, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили майнову шкоду в великому розмірі.

У своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна приміщення № 110 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки останнє є об`єктом кримінально-протиправних дій, а незастосування заборони розпорядження, відчуження, користування приміщенням може призвести до передачі майна, пошкодження, знищення майна, у зв`язку з чим, просив заборонити здійснення будь-яких операцій, пов`язаних із відчуженням, користуванням, розпорядженням вказаного майна.
Просив клопотання розглядати без участі власника майна.
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив клопотання розглядати без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без виклику власника майна.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.05.2018 року за № 122708857, право власності на приміщення 110 по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 .

Виходячи з інформації, викладеної у клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведено необхідність накладення арешту на приміщення № 110 за адресою: АДРЕСА_2 ,у зв`язку з тим, що вказане нерухоме майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, а незастосування заборони відчуження, розпорядження приміщенням може призвести до переходу права власності на приміщення.
Разом з цим, слідчий суддя вважає посилання прокурора про необхідність накласти заборону на користування нерухомим майном необґрунтованими та недоведеними.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони здійснення будь-яких операцій, пов`язаних із відчуженням, розпорядженням на об`єкт нерухомого майна приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Надіслати копію ухвали власнику майна не пізніше наступного дня після постановлення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1