ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4151/18
Провадження № 1-кс/210/1532/18

"26" липня 2018 р. м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровсьокї області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001144 від 25.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:
25.07.2018 до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання слідчого слідчого відділення Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль марки СПВ, в кузові типу спеціалізований вантажний фургон малолітражний В, номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору, д.н. НОМЕР_2 , який перебуває на стоянці тимчасового зберігання, яка розташована на території Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Стрєльникова, будинок № 2 та визначити його місце знаходження на вищевказаній території з метою тимчасової заборони розповсюдження даним автомобілем для запобігання випадків, які можуть призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному правопорушенню.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 24.07.2018 року о 13 годині 47 хвилин до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що по вулиці Шиферна, неподалік ВК № 80 на автомобіля перевозять дрова. На підставі ч. ч. 1,4 ст. 214 ЦПК України за вказаним фактом були внесенні відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
З метою розкриття вказаного кримінального правопорушення по гарячих слідах , в результаті проведення оперативно-розшукових заходів на відстані 600 метрів від ВП № 80 по вулиці Шиферна в Металургійному районі міста Кривого Рогу був виявлений автомобіль марки СПВ, в кузові типу спеціалізований вантажний фургон малолітражний В, номер шасі НОМЕР_1 , білого кольору, д.н. НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва належить ОСОБА_5 , яки знаходився під керування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою перевірки інформації, щодо вчинення вказаними особи протиправного діяння, був здійснений огляд транспортного засобу, в ході якого в кузові було виявлено бензопилу марки STIHL MS 260, бензопилу марки БелМотор 520М та фрагмент спилу дерев в кількості від 50 д 100 штук довжиною від 50 до 100 сантиметрів.
Опитаний на місці ОСОБА_6 , пояснив, що він разом з товаришами 24.07.2018 року приїхав на вищевказаному автомобілі в лісосмугу неподалік ВК № 80 на території Металургійного району м. Кривого Рогу для спилу дерев
Суд дослідивши дане клопотання, долучені до нього матеріали, кримінальне провадження за № 0001144 від 25.07.2018, слідчий суддя дійшов висновку що у задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно п. 1 ч. 2. ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як вбачається з клопотання слідчого, підставою для накладення арешту на майно стало те, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст. 98, 167 КПК України.
Ст. 98 КПК України визначено критерії речових доказів. Проте органом досудового розслідування не додано до клопотання про накладення арешту на майно будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним для речових доказів.
Накладаючи арешт на майно слідчий суддя посилався на положення ч. 11 ст. 170 КПК України, згідно яких заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Проте ані саме клопотання, ані додані до нього органом досудового розслідування документи не містять таких відомостей.
В порушення вимог Закону в клопотанні про накладення арешту на майно не зазначено ні які саме копії матеріалів кримінального провадження, якими обґрунтовуються доводи, зазначені у клопотанні, додаються до клопотання, ні кількість аркушів цих матеріалів, також не зазначено дату погодження цього клопотання прокурором.
Ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні клопотання слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої злочином, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
В рішенні ЄСПЛ по справі «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008 р. Судом наголошується, що при вирішенні питання про арешт майна необхідно дотримуватися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що вилучене майна може бути пошкоджено або знищено, окрім того слідчим взагалі не обґрунтовано необхідність накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, зокрема, не встановленого потерпілого та суми завданих збитків.
Крім того, до клопотання не долучено відповідні докази, які б підтвердили обставини, зазначені у клопотанні, зокрема копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на який необхідно накласти арешт.
Згідно ст. 16 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
В ст. 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, що містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016 року, котрий набрав чинності 28.02.2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
За встановлених обставин клопотання слідчого про арешт майна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170, 172-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про накладення арешту у кримінальному провадженні за № 0001144 від 25.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1