Постанова
Іменем України
11 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 279|2818|16-к
провадження № 51-2304км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 липня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000391 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13 липня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 вересня 2013 року у виді 6 місяців позбавлення волі, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Як установив суд, 12 березня 2016 року близько 17:00 ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті ревнощів умисно завдав ОСОБА_8 численних ударів кулаками та ногами в живіт, грудну клітину, обличчя і завдав два удари обухом сокири по спині, спричинивши потерпілому різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, захисник ОСОБА_6 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК(Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення і закрити кримінальне провадження. За твердженнями скаржника суд залишив поза увагою те, що висновок експерта було отримано з порушенням ст. 159 КПК. Вказує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що апеляційний суд необґрунтовано залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту й ухвалив рішення, яке не відповідає положенням статей 370, 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник підтримав подану касаційну скаргу, прокурор заперечила обґрунтованість заявлених касаційних вимог.

Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У поданій касаційній скарзі захисник, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо обставин подій; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду домоволодіння, слідчих експериментів, а також на підставі висновку експерта від 23 березня 2016 року, зміст яких відображено у вироку.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .
Порушень процесуального порядку збирання приписів ст 94 КПК під час касаційного розгляду не встановлено. Отже Суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_7 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 121 КК.

Касаційна скарга захисника не містить доводів, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
З огляду на те, що потерпілий ОСОБА_8 не заперечував щодо проведення судово-медичної експертизи та надання його медичної документації, твердження захисника про істотне порушення ст. 159 КПК та недопустимість експертного висновку не можна визнати прийнятними.
Призначене засудженому покарання є справедливим, відповідає положенням статей 50, 65 КК, доводів щодо несправедливості заходу примусу в касаційній скарзі не міститься.

Крім того, аналогічні за змістом доводи, викладені у касаційній скарзі сторони захисту, були предметом детальної перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, цей суд належним чином розглянув і, визнавши їх безпідставними, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування та підстави прийнятого рішення. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції не суперечить положенням статей 370, 419 КПК, а доводи захисника про протилежне, є неспроможними.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил Глави 31 КПК.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував захисник у своїй касаційній скарзі, Судом не встановлено.
За результатами касаційного розгляду не встановлено обставин, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року ), Суд

ухвалив:
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3