А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.02.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
З ухвали вбачається, що клопотання слідчого заявлене в рамках кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, всупереч вимогам ст.17, ст.39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», погодили містобудівні умови та обмеження, а службові особи Управління ДАБІ у Закарпатській області зареєстрували декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція власного недобудованого житлового будинку під п`ятиповерховий комерційно-житловий комплекс з облаштуванням тераси під п`ятим поверхом за адресою АДРЕСА_1 » від 14.08.2014 року, однак даний об`єкт розміщений на земельній ділянці, цільове призначення якої не надавало права на початок будівельних робіт.
Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку і будівельну споруду, оскільки на його думку в даному клопотанні всупереч вимог ст.ст.170, 171 КПК України відсутнє обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту. При цьому, органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, не доведено, що майно про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні, підлягає конфіскації чи спеціальній конфіскації, а також, що в кримінальному провадженні заявлений цивільний позов. Крім того, клопотання та додані до нього матеріали не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в приватні інтереси особи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення представника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи слідчого ОСОБА_6 про необхідність накладення арешту на майно, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку - арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Зазначених вимог закону слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна дотримався в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого заявлене в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме за фактом підробки документів посадовими особами Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради та Управління ДАБІ у Закарпатській області, які, на думку органу слідства, неправомірно видали гр. ОСОБА_8 містобудівні умови та обмеження, а також зареєстрували декларацію про початок виконання будівельних робіт, всупереч тому, що цільове призначення земельної ділянки не давала для цього підстав.
Встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває понад п`ять місяців, проте, за вказаний період будь-кому з осіб підозра не вручена, доказів, які б підтверджували обставини кримінального правопорушення, про які вказував слідчий, не здобуто, жодних слідчих дій, спрямованих для висунення підозри, не проведено.
З матеріалів провадження вбачається, що у власності гр. ОСОБА_8 , житлове приміщення- квартира АДРЕСА_3 перебуває у власності з 21.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу № 3415, а земельна ділянка площею, 0366 га - на праві власності відповідно до Державного акту серія АК № 328977 - з 30.05.2012. У 30.07.2013 ОСОБА_8 отримав містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а 14.08.2014 зареєстрував в ДАБК у Закарпатській області декларацію про початок будівельних робіт, з чого слідує, що будівництво за вказаною вище адресою триває декілька років. Будь-яких даних, які б вказували на порушення під час проведення реконструкції по АДРЕСА_1 до чи після внесення відомостей про кримінальне правопорушення в рамках якого слідчим заявлено клопотання про арешт майна, у клопотанні не вказано та в апеляційному суді не встановлено.
Слід зауважити, що за місцем проведення реконструкції відповідна перевірка компетентними органами щодо виявлення порушень при проведенні реконструкції не проводилась, як і перевірка правомірності видачі дозвільної документації, а отже на даному етапі стороною обвинувачення не доведено, що власником земельної ділянки під час виконання будівельних робіт порушуються вимоги чинного законодавства України, оскільки такі роботи виконуються за наявності відповідної дозвільної документації, яка у встановленому законом порядку не скасовувалась.
Щодо посилання прокурора про необхідність накладення арешту на земельну ділянку з розташованими на ній спорудами з метою безперешкодного проведення експертиз, то таке не ґрунтується на вимогах закону. Більше того, вбачається, що з моменту винесення слідчим постанови про призначення експертиз минуло понад два місяці, на час апеляційного розгляду будь-яка інформація щодо неможливості їх проведення, відсутня.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим та прокурором не доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку з розташованою на ній спорудою, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання у якості речового доказу земельної ділянки та розташованій на ній квартири АДРЕСА_4 , яку має намір реконструювати власник.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає звернення з клопотанням про накладення арешту на майно необгрунтованим, а тому слідчий суддя правильно відмовив у його задоволенні.
За наявними матеріалами кримінального провадження апеляційний суд вважає що немає достатніх підстав вважати, що земельна ділянка та розташована на ній квартира по АДРЕСА_1 підпадає під поняття речового доказу у порушеному кримінальному провадженні за ознаками ч.1 ст. 366 КК України.
З наведених підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :