Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання засудженого (у режимі відеоконференції захисника потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурораОСОБА_8 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0006557 за спільною касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року,
в с т а н о в и в:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_5 було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК України (у редакції, що діяла на час ухвалення вироку).
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
10 травня 2016 року близько 23.30 год. працівники Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , виконуючи свої службові обов`язки щодо охорони громадського порядку у Дніпровському районі м. Києва, на території парку культури і відпочинку «Перемога», розташованого на б-рі Перова, 2 у м. Києві, виявили ОСОБА_5 , котрий викликав у них підозру в причетності до протиправних дій. Підійшовши до останнього, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 представилися працівниками поліції, запропонували пред`явити документи, що посвідчують особу, та пройти з ними до службового автомобіля для проведення поверхневого огляду.
На таку пропозицію ОСОБА_5 відреагував агресивно, намагався провокувати працівників поліції на конфлікт, а в подальшому близько 23.44 год. дістав із сумки предмет, схожий на пістолет, і умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків тричі вистрілив у ОСОБА_7 . У результаті таких дій потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді непроникаючих вогнепальних поранень живота й лівої гомілки. Після цього ОСОБА_5 намагався втекти з місця події, а при спробах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 переслідувати його здійснив ще приблизно 4 постріли в їх напрямку, однак не влучив. Невдовзі близько 00.20 год. засудженого було затримано іншими працівниками патрульної поліції на Дарницькому бульварі, 8 у м. Києві.
Суд апеляційної інстанції вирок місцевого суду скасував у частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України і своїм вироком ухвалив вважати його засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У спільній касаційній скарзі засуджений та захисник, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і суворість обраного покарання, порушують питання про зміну вироку апеляційного суду та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за ч. 2 ст. 345 КК України, на підставі статей 75, 76 цього Кодексу з іспитовим строком тривалістю 3 роки. На обґрунтування своїх вимог зазначають, що при визначенні порядку реалізації кримінальної відповідальності апеляційний суд не дав належної оцінки тим обставинам, що засуджений до кримінальної відповідальності притягується вперше, займається суспільно корисною працею, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на диспансерних наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, у вчиненому повністю визнав вину, щиро розкаявся й активно сприяв розкриттю злочину. Крім цього, як на порушення права ОСОБА_5 на захист засуджений та захисник звертають увагу на те, що у резолютивній частині вироку апеляційний суд ухвалив вважати його засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за злочин, який йому не інкримінувався відповідно до висунутого обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційної скарги, думку потерпілого, котрий просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, прокурора, котрий вважав за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу, скасувати вирок апеляційного суду на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону недотримання меж судового розгляду у зв`язку з засудженням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Вимоги ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення включають у себе ухвалення його з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Однією з таких імперативних вимог є дотримання встановлених законом меж судового розгляду. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Аналогічні процесуальні обмеження поширюються і на суд апеляційної інстанції, який згідно з ч. 4 ст. 404 КПК України не вправі розглядати обвинувачення, що не було висунуте у суді першої інстанції.
Всупереч цим вимогам апеляційний суд у резолютивній частині свого вироку ухвалив вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за вчинення злочину, обвинувачення в якому не було предметом судового розгляду в межах даного кримінального провадження.
Водночас у мотивувальній частині прийнятого рішення суд апеляційної інстанції навів аргументи щодо призначення засудженому покарання за ч. 2 ст. 345 цього Кодексу за заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.
Цим самим апеляційний суд вийшов за межі висунутого обвинувачення і допустив у вироку суттєві протиріччя щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження.
За таких обставин вирок апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, а допущені цим судом порушення у силу положень ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними.
Водночас оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, є більш тяжким порівняно з передбаченим ч. 2 ст. 185 цього Кодексу, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені ст. 437 КПК України обмеження позбавлений процесуальних повноважень виправити вказану помилку шляхом прийняття власного остаточного рішення про зміну кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_5 .
З огляду на викладене вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно усунути порушення, вказані в цій ухвалі, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Викладені у касаційній скарзі доводи щодо вирішення питань про призначення засудженому покарання та обрання порядку його відбування підлягають перевірці судом під час нового апеляційного розгляду.
З огляду на зазначене спільну касаційну скаргу засудженого та захисника слід задовольнити частково.
Оскільки оскаржуваний вирок апеляційного суду до виконання не звертався, а засуджений тримається під вартою у межах іншого кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003594 від 22 липня 2017 року за ч. 1 ст. 263 КК України, підстав для зміни йому запобіжного заходу та звільнення з-під варти колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3