УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7853/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
представника
власника майна: ОСОБА_7 ,
захисників підозрюваного: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 09 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 09 жовтня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_12 про накладення арешту на майно та накладено арешт саме квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час належить ОСОБА_10 на праві приватної власності.
В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, а саме квартиру, скасувати. Посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_10 не було повідомлено про судовий розгляд клопотання сторони обвинувачення, таким чином ухвала про накладення арешту на майно була без належного мотивування постановлена за відсутності власника майна, що перешкодило слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Розгляд клопотання слідчого без виклику осіб, порушило право власника майна - ОСОБА_10 , та її неповнолітньої доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на судовий захист. Квартира, на яку накладено арешт належить ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 10.07.2017, який укладений був задовго до пред`явлення підозри ОСОБА_11 . Вона не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не притягнута до відповідальності шляхом оголошення про підозру. Кримінальне провадження, за злочин передбачений ч. 3 ст. 149, ч.4 ст. 301 КК України, який вчинив нібито ОСОБА_11 , не має ніякого відношення до ОСОБА_10 - власника майна, на яке накладено арешт. старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області у клопотанні про накладення арешту на квартиру, не обґрунтував жодної з підстав для накладення арешту. Слідчий суддя дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення. Слідчим суддею не були враховані наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на квартиру скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Стверджує, що оскаржувана ухвала винесена унаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, без участі власника майна ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_11 , що перешкодило слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. На майно третьої особи, якою є ОСОБА_10 , яка не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою, яка не несе відповідальність за ОСОБА_11 , арешт з метою забезпечення позову не накладається. саме квартира є власністю дружини ОСОБА_10 , підставою набуття права власності є договір дарування, який укладений був задовго до пред`явлення підозри ОСОБА_11 . На підставі ст.57 СК України на праві особистої приватної власності одному з подружжя належить майно, набуте за час шлюбу, за договором дарування, а тому вказана квартира не є об`єктом спільної сумісної або часткової власності, не відноситься до переліку майна, яке підлягає конфіскації, та не підлягає конфіскації.
Заслухавши доповідь судді, представника власника майна ОСОБА_7 , захисників підозрюваного ОСОБА_11 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи подання слідчого, слідчий суддя прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту
В кримінальному провадженні до ОСОБА_11 потерпілою ОСОБА_15 заявлено цивільний позов.
Згідно матеріалів кримінального провадження, а саме інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , належила ОСОБА_11 на праві приватної власності, яке було зареєстроване за ним 07.10.2013 року.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до іншої наявної в матеріалах кримінального провадження інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно кв. АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_10 , дружині ОСОБА_11 на праві приватної власності, яке зареєстроване за нею 10.07.2017 року. При цьому, підставою виникнення у неї права власності на квартиру є договір дарування. Тобто на момент розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на майно зазначену квартиру, підозрюваний ОСОБА_11 вже не був власником вказаного майна. Його дружина ОСОБА_10 не є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного ОСОБА_11 . Також ОСОБА_10 не має жодного відношення до даного кримінального правопорушення. А на підставі положень ст. 57 СК України вказана квартира, набута одним з подружжя за час шлюбу,тобто ОСОБА_10 , на підставі договору дарування, є її особистою приватною власністю.
Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, квартира АДРЕСА_1 не визнана в кримінальному провадженні речовим доказом, оскільки не відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги не зміг довести обгрунтованість клопотання про накладання арешту на дану квартиру. Його посилання на те, що вказана квартира можливо придбана на кошти, здобуті ОСОБА_11 злочинним шляхом, є тільки припущенням та не можуть бути підставою для арешту вказаної квартири, тим більш враховуючи вищенаведені обставини.
Враховуючи вищенаведене, накладення арешту на квартиру, належну ОСОБА_10 на праві особистої власності, в рамках кримінального провадження за ч.3 ст.149, ч.4 ст.301 КК України щодо ОСОБА_11 враховуючи положення ст.ст.98, 170 КПК України є необґрунтованим.
Разом з тим, доводи апеляційних скарг представника власника майна ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 про те, що під час розгляду клопотання слідчого були грубо порушені норми кримінального процесуального права зокрема те, що клопотання слідчого розглядалося за відсутності його власника, не можуть бути самі по собі у відповідності до положень ст. 407 КПК України підставою для скасування ухвали слідчого судді. Крім того, реалізацію своїх процесуальних прав власник арештованого майна зміг здійснити шляхом звернення до суду з даною апеляційною скаргою та шляхом участі в судовому засіданні при її розгляді.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 задовольнити .
Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 09 жовтня 2017 року про накладення арешту на майно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_12 про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10 на праві приватної власності.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: