Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/622/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0002040 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 червня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не має, з професійно-технічною освітою, не маючого реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.12.1993 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 140, ст. 14 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна та лікуванням від наркоманії. Звільнився умовно-достроково 15.03.1996 року на 8 місяців 18 днів;
- 21.10.1998 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ст. 208, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з конфіскацією майна. 16.07.1999 року на підставі п. "а" ст. 9 Закону України «Про амністію» невідбуту частину покарання скорочено на 1/2. Звільнився умовно-достроково 27.05.2000 року на підставі постанови Солом`янського районного суду Дніпропетровської області від 25.05.2000 року, невідбутий строк покарання складає 10 місяців 16 днів;
- 28.04.2001 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 215-3, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 10 місяців 16 днів з конфіскацією 1/2 майна;
- 18.07.2007 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
- 13.03.2008 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 9 місяців;
- 09.10.2012 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 277, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;
- 17.09.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців 23 днів Звільнився 24.06.2016 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2016 року умовно-достроково на 1 рік 24 дні,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 ( шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2013 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13 серпня 2016 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у тому, що скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за наступних обставин.
12 серпня 2016 року близько 10.35 години ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 141 по вул. Шевченка в м. Олександрія Кіровоградської області, діючи повторно, умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майном, а саме золотим ланцюжком 585 проби вагою 5 грамів вартістю 5 541 грн. 55 копійок та золотим кулончином 585 проби вагою 1 грам вартістю 1 108 грн. 31 коп., підійшов до ОСОБА_9 та правою рукою з шиї останньої шляхом ривку відкрито викрав фрагмент золотого ланцюжка вагою 1.014 грама вартістю 1 123.82 грн. З викраденим майном з місця пригоди зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6 649 грн 86 коп.
Крім цього, 13 серпня 2016 року близько 10.30 години ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майном, а саме золотим ланцюжком 585 проби вагою 5 грамів вартістю 5 541 грн 55 коп., підійшов до ОСОБА_10 та шляхом ривку відкрито викрав з шиї останньої фрагмент золотого ланцюжка вагою 1.08 грама вартістю 1 196.97грн. З викраденим майном з місця пригоди зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5541.55 грн.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити більш м`яке покарання.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано те, що він потребує лікування від захворювання, отриманого в установі виконання покарань та дана установа не може забезпечити йому належний догляд.
Також апелянт не погоджується з твердженням суду, зазначеному в вироку, про те, що потерпіла ОСОБА_9 просила суворо покарати обвинуваченого, адже відповідно до журналу судового засідання потерпіла при з`ясуванні її позиції щодо покарання, яке необхідно йому призначат, жодної думки з цього приводу не висловила, при цьому цивільний позов останньою також не заявлявся, що свідчить про те, що вона жодних претензій майнового та немайного характеру до нього немає.
-захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2013 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України за своїм розміром є надто суворим, та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував не всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, активне сприятття у розкритті злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, а також те, що потерпілі не наполягали на суворій мірі покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом жодним учасником судового розгляду не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

На підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 в зазначеному кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості, колегія суддів вважає безпідставними, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що вливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені судимості за вчинення злочинів, вчинив кримінальне правопорушення у період умовно-дострокового звільнення, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також, міськрайонним судом була прийнята до уваги думка потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні ОСОБА_6 суворої міри покарання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, визначивши остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком не відбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2013 року.

Твердження обвинуваченого про те, що відповідно до журналу судового засідання потерпіла ОСОБА_9 при вирішенні питання щодо міри покарання, яке необхідно йому призначати, жодної думки з приводу призначення йому суворого покарання не висловлювалася, не знайшли свого підтвердження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження (журналу судового засідання від 18 квітня 2017 року, а також відповідно до аудіозапису) під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, потерпіла ОСОБА_9 просила призначити ОСОБА_6 суворе покарання за вчинене кримінальне правопорушення, при цьому потерпілі ОСОБА_10 віднесла питання щодо міри покарання на розсуд суду.

Таким чином, з огляду на викладене, повністю спростовуються і доводи захисту про те, що потерпілі по даному кримінальному провадженні не наполягали на суворій мірі покарання.

Що стосується посилання обвинуваченого про те, що при призначенні покарання судом не було враховано тієї обставини, що він потребує лікування у зв`язку з захворюванням, отриманим в УВП, то колегія суддів їх не приймає до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної обставини ОСОБА_6 не подано до апеляційного суду.

Доводи сторони захисту про те, що при призначенні покарання її підзахисному судом не взято до уваги пом`якшуючу покарання обставину - активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

В ході розгляду кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що в наданому до суду прокурором обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002040 від 13 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_6 відомості про вказану обставину, що пом`якшує покарання органом досудового розслідування не зазначено, що свідчить, про відсутність в діях обвинуваченого такої пом`якшуючої покарання обставини.

Водночас, колегія суддів вважає, що наведені у доводах апеляційної скарги інші обставини, що, на думку сторони захисту, пом`якшують призначене ОСОБА_6 покарання, не містять якісних характеристик, які б зменшували ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та давали б підстави для пом`якшення призначеного покарання і крім того, були вже враховані судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України. Підстав вважати покарання призначене ОСОБА_6 несправедливим внаслідок суворості, а також підстав для його пом`якшення, як про те просять особи, які подали апеляційні скарги, колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , а вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 червня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4