АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 664/2184/16-к
Номер провадження : 11-кп/791/777/17 Головуючий в І-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року листопада місяця 13 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5 ОСОБА_6

З участю прокурора: ОСОБА_7

Обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Потерпілого: ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора з доповненнями, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Црупинськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, навчається у Херсонській державній морській академії 4 рівня акредитації, проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.09.2016 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.186 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

за ч.2 ст.187 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Црупинськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, навчається у Херсонській державній морській академії 4 рівня акредитації, проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ч.2 ст.187 КК України
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу, з конфіскацією всього особистого майна, що належить ОСОБА_8 .
На підставі ч.4 ст.70 КК України покарання за даним вироком та вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.09.2016 року за ч.1 ст.186 КК України відносно ОСОБА_8 виконувати самостійно.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обраний у вигляді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.
Строк відбування покарання відраховується з моменту затримання - з 03.07.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3555,15 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення судових експертиз.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу, з конфіскацією всього особистого майна, що належить ОСОБА_9 .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили обраний у вигляді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.
Строк відбування покарання відраховується з моменту затримання - з 03.07.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 3555,15 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення судових експертиз.
Речові докази: сім карта «МТС» - серійний номер НОМЕР_1 ; сім карта «Life» - серійний номер НОМЕР_2 ; сім карта «Київстар» серійний номер НОМЕР_3 ; обрізана сім карта «МТС», елемент сім карти з серійним номером НОМЕР_4 ; дві запальнички «Cricret» - червоного кольору, одна запальнички «Cricret» - фіолетового кольору, дві запальнички «Cricret» - зеленого кольору, одна запальнички «Bic» - червоного кольору, одна запальнички чорного кольору; чоловічі джинси зі слідом речовини бурого кольору, чоловіче взуття - знищено(а.с.49 т.1). Водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_12 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Toyota вважається повернутим. Марлеві тампони зі змивами та диски з відеозаписами зберігаються в матеріалах справи.
Вироком суду їх визнано винними і засуджено за те, що ОСОБА_8 , 09.01.2016 року близько 05:10 години перебуваючи за приміщенням магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , 1994 р.н., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, керуючись корисливим мотивом скоїв напад із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке виразилось в нанесенні ударів ногами та руками в область обличчя та тулубу потерпілого внаслідок чого останній отримав, згідно висновку експерта № 47/180 від 15.02.2016 року виданого Херсонським обласним бюро: судово - медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проксимального метаепіфіза правої променевої кістки, яке відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я, струсу головного мозку, забитих ран обличчя, синців обличчя, крововиливу в білкову оболонку правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у ході чого заволоділи майном ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном марки "Nokia" моделі «206» вартість якого згідно висновку експерта № 1467 від 01.03.2016 року наданого Херсонським НДЄКЦ, становить 540 гривень, флеш картою накопичення об`ємом на 2 Гб вартість якого,згідно довідки ПП «Малига» становить 100 гривень, сім - картою «МТС» вартість якого згідно довідки ПП «Малига» становить 10 гривень, сумкою, в якій знаходились водійське посвідчення на ім`я потерпілого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Lite FCE», дві зв`язки ключів, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у загальному розмірі 650 гривень.
В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого внаслідок м`якості що згідно з п. 2 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
В обґрунтування свої доводів вказує, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 (із змінами від 12.06.2009) Про практику призначення судами кримінального покарання та ст. 65 КК України суд при призначенні покарання у кожному конкретному випадку повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Злочин, передбачений ч.2 ст. 187 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким. Крім того, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 своїми діями посягали не лише на майно потерплого, а й на його здоров`я, в той час, як ст. 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказане свідчить про значну суспільну небезпечність скоєного злочину.
Таким чином, призначаючи мінімально можливе покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд хоч і вказав на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, фактично при вирішенні питання щодо обрання виду та міри покарання це не врахував, чим грубо порушив вимоги п.2 Постанову пленуму Верховного суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якого суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таким чином, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості відповідно до ч.2 ст. 409, ст. 414 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку. При призначенні покарання судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування положень ч.4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання ОСОБА_8 .
Так, відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Разом з тим, у вироку не зазначено остаточне покарання з урахуванням покарання, призначеного вироком від 29.09.2016, що призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку.
Просить вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та штрафу у розмірі 850 гривень, призначеного вироком Цюрупинського районного суду від 29.09.2016, який на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно.
ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 187 КК України та у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального провадження. Також вважає, що в діях ОСОБА_8 можуть вбачатися тільки дії передбачені ст. 122 ч.1 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, згідно висновку судовомедичної експертизи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, суд у своєму рішенні посилається на покази таємного свідка ОСОБА_13 і невідомо чому покази цього свідка з`явилися тільки 16.02.2016 року, тобто через 2 місяці після подій. Чому він став таємним свідком. В ході його допиту у судовому засіданні він повідомив, що не може впізнати хлопців, хто саме наносив удари повідомити також не може. Навіть приблизну відстань до місця події від того з якого він спостерігав назвати не може, хоча спостерігав зі своєї квартири, тобто буває там кожен день. Сам не бачив чи хто що не будь брав. На досудовому слідстві він надавав інші покази. Також пояснював, що раніше знав хлопців. Суд цим обставинам оцінку не надав і не виніс ніякого рішення про надання свідком завідомо неправдивих показань. ОСОБА_8 с самого початку давав стабільні послідовні покази. Аналогічні покази надавав його брат. В ході обшуку по місцю проживання ніяких речей потерпілого знайдено не було. Потерпілий повідомив, що свої речі він знайшов через деякий час поруч з місцем де на нього був скоєний напад. Тобто цими речами ОСОБА_8 не розпоряджався. Підзахисний розкаюється у вчиненому, неодноразово просив пробачення у потерпілого, з`являється на всі виклики суду, не намагається на когось вплинути, а тим паче сховатися. Крім того потерпілий визнав свою позицію щодо покарання обвинувачених і сказав, що не наполягає на позбавленні волі аби не псувати їх майбутнє життя
Просить змінити вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року відносно ОСОБА_8 , перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 122 КК України та обрати покарання у межах санкції статті.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 вважає, що вирок підлягає скасуванню оскільки провина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Висновки суду вказані у вироку не відповідають фактичним обставинам справи і порушують вимоги кримінального провадження.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що в суді не доведено що засекречений свідок ОСОБА_13 09.01.2016 року він був вдома та виходив на балкон о 05:10. Також викликають сумнів покази ОСОБА_13 про те, що при поганому освітленні з відстані 110 120 метрів міг побачити, що на голові одного з хлопців була синя шапка. ОСОБА_9 раніше до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, від слідства та суду не переховувався. Ніякого впливу на свідка і потерпілого не робив і не збирався. Вважає, що вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і значним порушенням вимог кримінального провадження.
Просить вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року відносно ОСОБА_9 скасувати , а справу закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 вважає, що вирок занадто суворий, оскільки призначене покарання не відповідає тяжкості правопорушення, особи обвинувачених та іншим обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що після пригоди під впливом працівників поліції він дав покази проти обвинувачених проте знаходився в такому стані, що якщо б йому сказали, що його били чотири людини він би і з цим погодився. Під час судового слідства дав правдиві докази, а саме що бив один з братів , а інший його відтягував і подав письмову заяву до суду, де просив суворо їх не карати і не позбавляти волі. Захисники клопотали змінити кваліфікацію на менш тяжку з чим він повністю погоджується. Після перегляду відтворення прокурор прямо погрожувала йому за дачу завідомо неправдивих показів і що хтось повинен відповідати тобто здійснювала моральний тиск. Таємний свідок плутався в своїх показах та не давав правдиві покази. Речові докази він знайшов самостійно вранці. Але суд не взяв це до уваги і не врахував його позицію.
Просить змінити вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року оскільки він незаконний і необґрунтований. Змінити кваліфікацію злочину і застосувати більш м`яке покарання, а саме ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, а ОСОБА_9 виправдати.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що в ході досудового слідства вину не визнав і дав свідчення про обставини з його участю. Зазначає, що випадково опинився поряд з місцем правопорушення. Його брат під впливом психологічного стану кинувся на потерпілого ОСОБА_12 . Він не міг залишитися осторонь і підбіг відтягнути брата. В його діях не було планування чіткого умислу. Вказує, що кримінальне провадження сфабриковане, оскільки до певного часу він проходив як невідомий, при обшуку речей потерпілого у нього знайдено не було, плям крові потерпілого на його речах не було знайдено. Невідомий свідок на нього не вказує. Речові докази запальнички різних кольорів, сім карти з усіма номерами ніякого відношення до справи не мають, оскільки не належать потерпілому. Документи, дві зв`язки ключів потерпілий ОСОБА_12 знайшов самостійно, він не знайшов телефон який міг підібрати хто завгодно, коли на вулиці посвітлішало. Відтворення подій з ним не проводилось. Крім того на судовому слідстві прокурор прямо погрожувала потерпілому, коли він почав плутатись у показах, підказувала йому неправдиві зручні для обвинувачення відповіді. Суд не звернув увагу на чітку позицію потерпілого, а саме, що під час бійки бив лише один хлопець, а другий відтягував і ніхто його не грабував. Вважає вирок необґрунтованим, занадто суворим, який порушує норми кримінального і кримінально-процесуального закону.
Просить змінити вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року як незаконний, змінити кваліфікацію злочину і застосувати ОСОБА_8 більш м`яке покарання, а його виправдати.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що він характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, у вчиненому розкаюється. Вважає, що суд при винесенні рішення вказав вищезазначені пом`якшуючи обставини, але при призначенні покарання це не врахував. Вчинений злочин носить випадковий характер, і не мав умислу. Він не спростовує своєї вини у вчинені потерпілому тілесних ушкоджень, про що свідчить протокол допиту в якості обвинуваченого, відтворенні обставин, аналогічні доводи ним дані в судовому засіданні. Він попросив пробачення у потерпілого. Дані обставини не були враховані судом першої інстанції. Вважає що, має можливість виправлення без відбування реального покарання, щиро розкаюється.
Просить змінити вирок Цюрупинського районного суду від 03 липня 2017 року як незаконний, необґрунтований та застосувати покарання з застосуванням ст. 69 КК України і можливо ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, потерпілого, обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої скарги, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинувачених, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованість вироку виходить із його відповідності фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 4 ст. 370 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_8 у вчиненні правопорушень, за якими їх засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації їх дій за ч.2 ст.187 КК України обґрунтовано доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в суді.
Колегія суддів, вивчивши матеріалів кримінального провадження зазначає що хоча в судовому засіданні обвинувачені свою вину не визнали пояснивши, що ОСОБА_8 за грубу відповідь ОСОБА_12 почав того бити, оскільки перебував у поганому настрої а ОСОБА_9 почав його відтягувати від ОСОБА_12 . Сумку потерпілого викинули, нічого звідти не брали їх вина підтверджується доказами наведеними у вироку.
Апеляційні доводи сторони захисту та потерпілого про невинуватість та непричетність ОСОБА_9 до завдання потерпілому тілесних ушкоджень та обох обвинувачених щодо вчинення розбійного нападу, колегія суддів вважає непереконливими які спростовуються показами потерпілого ОСОБА_12 під час слідчого експерименту з відеозаписом від 17.02.2017 року(а.п. 112 т.1), де він детально послідовно в присутності свідків показав, що точно запам`ятав, що його били двоє осіб і нападники були один в темному взутті, а другий в світлому взутті. Особи які його били дістали з правої кишені ключі і зірвали сумку. Пояснював що в сумці був телефон. Після побиття вони побігли в бік вул. Східна.
Потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 09.01.2017 року він йшов до гаражу по АДРЕСА_4 . Почув удар позаду, впав та втратив свідомість. Прийшовши до тями, його продовжували бити і він отримав удар в голову. Під час побиття він запам`ятав обох, оскільки місце події було освітлене ліхтарями. Частину деталей подій 09.01.2016 року він не пам`ятає.
При цьому суд обґрунтовано критично оцінив покази потерпілого в судовому засіданні, де він змінив покази виправдовуючи обвинувачених. З цих же підстав суд апеляційної інстанції критично ставиться до пояснень потерпілого у ході апеляційного розгляду.
За відеозаписом з камер спостереження магазину АТБ, з яких видно що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дійсно мали відповідний колір взуття.
Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок « ОСОБА_13 » суду показав, що 09.01.2016 року він вийшов покурити на балкон, та побачив біля магазина "Мебель" на вул. Житлоселище, як дві людини б`ють іншу. Обидва були одягнені в темний одяг. Особа, яку били лежала на землі та кричала. Деталі розгледіти не міг, але точно пам`ятає, що людину било двоє осіб при світлі ліхтарів. Після побиття вони пішли в бік вул. Східної. Тобто, свідок вказав про побиття потерпілого ОСОБА_12 саме обвинуваченими.
Також, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтверджується:
протоколом огляду місця події від 09.01.2016 року де виявлено плями речовини бурого кольору, що схожа на кров. Плями виявлено на асфальтно-бетонному покритті та на стінках магазину " Мебель" в м.Олешки по вул.Житлоселище, 2Б,
протоколом перегляду відеозапису від 05.02.2016 року з камер спостереження магазина АТБ в м.Олешки, де потерпілий ОСОБА_12 вказав на хлопців, які наявні на відеозаписі та які скоїли розбійний напад на нього 09.01.2016 року.(а.с.117)
висновком експерта №90 від 05.02.2016 року (висновок 4,5) Генетичні ознаки крові та клітин на джинсових брюках, лівому та правому черевиках(вилучених під час обшуку в АДРЕСА_5 ) збігаються між собою, збігаються з генетичними зразками крові потерпілого ОСОБА_12 (а.с.138)
Покази ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині невизнання їх вини суд не бере до уваги, оскільки їх покази спростовуються сукупністю всіх зібраних по справі доказів, які узгоджуються між собою та повністю підтверджують вину обвинувачених у скоєнні інкримінованого злочину, отже, їх доводи є обраним способом захисту від пред`явленого їм обвинувачення, що переслідує мету уникнути покарання за скоєне.
Посилання прокурора в апеляції на те що при призначенні покарання судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування положень ч.4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання ОСОБА_8 не підлягають задоволенню оскільки, відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Разом з тим, у вироку вказано що покарання у виді штрафу, за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
У вироку зазначено остаточне покарання з урахуванням покарання, призначеного вироком від 29.09.2016 року.
Крім того, за квитанцією №42 від 28 жовтня 2016 року покарання у виді штрафу за вироком від 29.09.2016року ОСОБА_8 сплачено на користь держави, тобто виконано.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання, суд врахував ряд обставин, зокрема й ті, на які посилаються в апеляційній скарзі прокурор: а саме: характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, де вчинили тяжкий злочин особи обвинувачених, які за місцем проживання характеризується посередньо, думку потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку призначивши ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі.
На думку колегії суддів, саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченим покарання є несправедливим через його суворість чи м`якість не вбачається.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора з доповненнями, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2