ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/148/18
№1-кс/201/1465/2018
У Х В А Л А

іменем України

12 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000884 від 20.07.2017,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 05.01.2018 року звернулася зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на її переконання, ця постанова винесена без належної перевірки обставин справи та оцінки здобутих доказів, а тому просила це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

У скарзі посилається на те, що 03.01.2018 року поштовим зв`язком отримала постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000884 від 20.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Заявник вважає вказану постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з оглядом на те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 (справа №201/14253/17, провадження №1-кс/201/9056/2017) від 29.09.2017 року було скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_4 від 07 вересня 2017 року про закриття цього ж кримінального провадження №0000884 від 20.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. У своїй ухвалі суддя зазначала, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9,91,110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин, викладених у заяві, та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності. Зокрема, в порушення вимог кримінального закону щодо об`єктивності та повноти дослідження всіх обставин у кримінальному провадженні, слідчим не було досліджено обставини наявності ухвали слідчого судді АНД районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 09.06.2016 року у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська. При допиті свідка ОСОБА_7 не з`ясовувалися дані щодо того, чи нею було здійснено напис та чи її підпис міститься в ухвалі слідчого судді, а також не усунуто протиріччя у її показаннях, не проведено техніко-криміналістичну експертизу підписів та печатки, які містяться в ухвалі 09.06.2016 року, не надано оцінки відповіді на адвокатський запит голови АНД районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 від 11.05.2017 року (вих. №5/3124/17), що свідчить про неповноту досудового розслідування.

Заявник звертає увагу суду на те, що приймаючи рішення у вигляді постанови про закриття кримінального провадження від 06.12.2017 року, слідчий знову допустив порушення вимог кримінального процесуального закону щодо об`єктивності та повноти дослідження всіх обставин у кримінальному провадженні, на які вказував слідчий суддя в ухвалі від 29.09.2017 року та під час досудового розслідування не провів всі необхідні слідчі дії для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, прийняття остаточного процесуального рішення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, в тому числі не провів слідчі дії, на необхідність проведення яких було вказано слідчим суддею.

Заявник у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила справу розглянути за її відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, на підставі обґрунтування, зазначеного у ній, що з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України, дозволяє слідчому судді застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу та додані до неї матеріали, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_4 здійснювалось розслідування кримінального провадження №0000884 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу працівниками Дніпропетровської місцевої прокуратури №1.

Прокуратурою не надано в розпорядження слідчого судді вказане кримінальне провадження, тому перевірити згадані твердження заявника не виявилося можливим.

Водночас, слід звернути увагу на наступне.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В той же час, зазначеним вище обставинам, які наводить у своїй скарзі заявник, орган досудового розслідування належної оцінки не надав, що дає підстави для висновку про те, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Оскільки постанова про закриття провадження була отримана заявником 03.01.2018 року, а оскаржена 05.01.2018 року, то 10 денний строк звернення до суду зі скаргою на постанову не порушено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000884 від 20.07.2017 року задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000884 від 20.07.2017 року скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1