Справа № 690/81/17
Провадження № 1- кп/690/32/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2017 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду кримінальне провадження №1-кп/690/32/17, кримінальна справа №699/81/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування №0000667, внесеного 24.06.2016 р. до ЄРДР відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, який не працює, не одружений, зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого 16.11.2016 р. вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч.1 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк 80 годин, покарання відбуте повністю 07.04.2017 р., в силу ст.89 КК України судимість не погашена,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и в:
23.06.2016 р. близько 14.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля приміщення квартири АДРЕСА_2 , з метою викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом пошкодження врізного замка на вхідних дверях цього приміщення за допомогою металевої викрутки, отриманої завчасно у жителя цього ж будинку з квартири АДРЕСА_3 , незаконно проник до цього ж приміщення цієї квартири, звідки таємно викрав належне ОСОБА_6 майно, а саме мобільний телефон марки «Samsung» SGH-B 130, чорного кольору, вартістю 150 грн. із стартовим пакетом «Київстар», після чого з місця вчинення злочину зник, чим наніс потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 175 грн.

Він же, 23.06.2016 р. близько 14.00 год. після незаконного проникнення до приміщення квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи к кімнаті, поряд з телефоном побачив у кімнаті паспорт потерпілої ОСОБА_6 , після чого в нього виник умисел на його незаконне заволодіння, і реалізуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 таємно викрав належні ОСОБА_6 паспорт та інші важливі особисті документи: паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 11.03.2014 р. Звенигородським РСУДМС, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 12.02.2014 р. на ім`я ОСОБА_8 , та свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 12.02.2010 р. на ім`я ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 , свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнав повністю, визнав всі фактичні обставини його вчинення, як вони пред`явлені в обвинуваченні.

У показах обвинувачений пояснив, що вчинив зазначені злочин через ревнощі, оскільки з 2014 року спільно проживав з ОСОБА_6 в АДРЕСА_4 . Після повернення з роботи, а саме 23.06.2016 р. за місцем їх спільного проживання ОСОБА_6 не було, за словами сусідів вона переїхала до дядька, а його адреса була йому відома. Коли він підійшов до будинку АДРЕСА_5 , зайшов до сусідів на першому поверсі та попросив дати йому викрутку. Коли підійшов до квартири АДРЕСА_6 за цією ж адресою, подзвонив на телефон потерпілої, і почув дзвінок через двері, вона не відповідала. За допомогою металевої викрутки відкрив дверний замок і зайшов до приміщення квартири, де побачив мобільний телефон ОСОБА_6 та її паспорт, які поклав до кишені. Вийшов з квартири, повернув металеву викрутку сусіду, передивився телефонні дзвінки та контакти в телефоні потерпілої, та чекав на ОСОБА_6 у дворі. Коли вона прийшла о 16.00 год. повернув їй телефон, паспорт та вкладені в паспорт два свідоцтва про народження.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, просила застосувати до нього максимально сурову міру покарання.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів в кримінальному провадженні стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у крадіжці, поєднаній з проникненням у житло та незаконному заволодінні паспортом та іншими важливими особистими документами, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, склад яких передбачений положенням ч.3 ст.185, ч.3 ст. 357 КК України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, в тому числі межі санкції ч.3 ст.185, ч.3 ст. 357 КК України, що найтяжчий з них злочин відноситься до тяжких, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, особу обвинуваченого, який раніше судимий, проте призначене за вироком суду від 16.11.2016 р. покарання у виді 80 годин громадських робіт відбув повністю 07.04.2017 р., за місцем проживання негативна характеристика відсутня, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно повернувши потерпілій в той же день все викрадене, що свідчить про його намагання виправити свою поведінку.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_5 обставинами суд визнає щире каяття обвинуваченого, добровільне усунення заподіяної шкоди - повернення викрадених речей потерпілій, і вчинення цього злочину під впливом сильного душевного хвилювання (ревнощів), викликаного діями потерпілої (переїзд на інше місце проживання без повідомлення обвинуваченого), що передбачено ч.1 ст.66 КК України. Крім наведеного, суд вважає необхідним визнати додатковою пом`якшуючою обставиною відсутність будь-яких тяжких наслідків вчиненого злочину .

Обтяжуючі покарання ОСОБА_5 обставини, визначені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК. Застосування положень ст.69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Призначенню покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, не перешкоджає наявність у цій же санкції альтернативних, більш м`яких покарань.

Таким чином, суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Враховуючи фактичні обставини справи, у тому числі особу обвинуваченого, який визнав свою вину беззаперечно, бажає стати на шлях виправлення, вчинив злочини під впливом сильного душевного хвилювання через ревнощі, оскільки з потерпілою з 2014 року спільно проживали до червня 2016 року, одразу після незаконного викрадення речей в цей же день добровільно їх повернув потерпілій, тобто самостійно усунув заподіяну шкоду та відвернув негативні наслідки, щиро розкаявся у вчиненому, а також відсутність будь-яких тяжких наслідків вчинених ним злочинів, що дає суду підстави вважати про його наступне виправлення без реального засудження обвинуваченого, і з цих підстав суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України та призначенням іншого, більш м`якого виду покарання, ніж передбачений ч.3 ст.185 КК України, а саме у виді громадських робіт, а також покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України та призначенням іншого, більш м`якого виду покарання, ніж передбачений ч.3 ст. 357 КК України, у виді громадських робіт.

Відповідно до ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; а також, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 377, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання відповідно до ч.1 ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 140 (сто сорок) годин.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання відповідно до ч.1 ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 70 (сімдесят) годин.

Покарання за сукупністю злочинів призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 140 (сто сорок) годин громадських робіт.
Остаточне покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю злочинів призначити за правилами ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення відбутого покарання у виді 80 годин громадських робіт, призначеного вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.11.2016 р., у виді громадських робіт на строк 140 годин.
Скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, звільнивши ОСОБА_5 з-під варти в залі судових засідань.
Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» SGH-B 130, чорного кольору, стартовий пакет «Київстар» із написом НОМЕР_4 та номер № НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 11.03.2014 р. Звенигородським РСУДМС на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 12.02.2014 р. на ім`я ОСОБА_8 , та свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 12.02.2010 р. на ім`я ОСОБА_6 , які передані під розписку ОСОБА_6 , повернути останній за належністю.
Речовий доказ: металева викрутка, яка передана під розписку ОСОБА_9 , повернути останній за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1