Справа № 567/267/18 .
У Х В А Л А
07.03.2018 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

ст.слідчого Острозького ВП ГУНП в Рівненській області - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5

розглянувши внесене у кримінальному провадженні №0000513 клопотання прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна
встановив:
07.03.2018р. після усунення недоліків, прокурор Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся в суд із клопотанням, про арешт майна, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000513 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Вказує, що 30.11.2017р. в чергову частину надійшов рапорт інспектора СРПП №2 ОСОБА_6 про те що ним 30.11.2017р. близько 17:00 год. було зупинено автомобіль марки "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , при перевірці документів на вказаний транспортний засіб зокрема свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , було встановлено, що у ньому наявні ознаки підробки.

В ході проведення огляду 30.11.2017 р. в м.Острог по вул.Бельмаж, автомобіль "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 за добровільною згодою ОСОБА_7 був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, що в м.Острог пр-т Незалежності,89 Рівненської області. Також в ході вищевказаного огляду було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В клопотанні зазначено, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний транспортний засіб, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що він може бути використаний як доказ під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, та з метою запобігання можливості його приховування, псування, зникнення, втрати, знищення та необхідності його збереження, на вилучений транспортний засіб слід накласти арешт.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з підстав викладених в клопотанні, просили його задовольнити. Додатково слідчий зазначила, що накладення арешту є неохідним для подальшого проведення експертиз та криміналістичного дослідження даного транспортного засобу.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що слідчим відділом Острозького ВП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 01.12.2017 р. за фактом підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2017р. в чергову частину надійшов рапорт інспектора СРПП №2 ОСОБА_6 про те, що ним 30.11.2017р. близько 17:00 год. було зупинено автомобіль марки "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , при перевірці документів на вказаний транспортний засіб, зокрема свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , було встановлено, що у ньому наявні ознаки підробки.

В ході проведення огляду 30.11.2017 р. в м.Острог вул.Бельмаж, автомобіль "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, що в м.Острог пр-т Незалежності,89 Рівненської області. Також в ході вищевказаного огляду було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

01.12.2017р. по даному факту внесено дані до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до положень ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною другою ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ч.7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно положень ст.104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Протокол складається з: вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

Зі змісту клопотання та протоколу огляду від 30.11.2017р. вбачається, що 30.11.2017 року, було проведено огляд в ході якого було вилучено автомобіль "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 01.12.2017 року автомобіль "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000513.

Отже, згідно положень ст. 237 КПК України вилучені в ході огляду автомобіль марки "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 вважаються тимчасово вилученим майном, а тому при вирішенні подальшої долі вказаного майна, слідчим та прокурором мали застосовуватись положення ч.5 ст.171 КПК України в частині обов`язку звернутись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Згідно ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Водночас, згідно з ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 , в якого був вилучений автомобіль "Chevrolet Niva" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який слідчий просить накласти арешт, є третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт, у розумінні положень ч.1, 2 ст.64-2 КПК України.

З наданих слідчим матеріалів, вбачається, що автомобіль, арешт на який просить накласти слідчий, вилучений у ОСОБА_7 , який на момент звернення слідчим із клопотанням до суду, не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а отже, в даному випадку, слідчий просить накласти арешт на майно третьої особи.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, у даному кримінальному провадженні, органу досудового розслідування необхідно було вирішити долю вилученого майна у відповідності до положень ч.5 ст.171 КПК України або вжити всіх передбачених законом заходів щодо повернення тимчасово вилученого майна законному власнику/володільцю.

Водночас, всупереч вказаним вимогам, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно лише 07.03.2018 року, тобто поза межами встановленого законом строку та по спливу трьох місяців з часу його вилучення 30.11.2017р., що тягне за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, та суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Та обставина, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000513, не дає законних підстав для задоволення клопотання, оскільки останнім пропущено строк для звернення з таким клопотанням, визначений ч.5 ст.171 КПК України, при цьому перед слідчим суддею не порушується питання про поновлення строку для звернення до суду.

Окрім того, слідчим та прокурором не зазначено об?єктивних підстав, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до суду з клопотання про накладення арешту та причин, що об?єктивно перешкодили вчасно звернутися до суду з даним клопотанням з урахуванням їх значної кількості та об?єму, які б вказували на необхідність поновлення строку для звернення з клопотанням до суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Пунктом 6 ч.2 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен врахувати наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, факт пропуску звернення з клопотанням до суду та не зазначення об`єктивних підстав, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до суду з клопотання про накладення арешту та причин, що об`єктивно перешкодили вчасно звернутися до суду з даним клопотанням, а також оцінюючи надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх недостатніми для накладення арешту на зазначений в клопотанні транспортний засіб, а тому суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 167, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:
в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000513 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1