№ 336/654/18
пр. № 1-кс/336/159/2018
УХВАЛА
Іменем України
07 лютого 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000542 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000542 за ст. 121 ч. 1 КК України про арешт майна: горловини з-під скляної пляшки, поміщеної до паперового конверту, з метою виявлення і фіксації слідів злочину, знаряддя вчинення кримінального правопорушення, майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення,які можуть мати доказове значення для встановлення обставин вчиненого злочину, та, які можуть мати доказове значення для встановлення усіх обставин вчиненого злочину.

Клопотання направлено на адресу суду поштою 06.02.2018 року, слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, оскільки бажання брати у ньому участь не виявили, направивши клопотання до суду поштою.

За відсутності відомостей про власника майна, про арешт якого заявлено клопотання, вказана особа в судове засідання не запрошувалась.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Як вказує ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Відповідно до ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

Водночас до клопотання не надано документів на підтвердження того, що слідчий, яким складено та подане клопотання, та прокурор, яким таке клопотання затверджено, у відповідності до положень ст. 37, 39 КПК України уповноважені на проведення досудового розслідування та здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні.

Тож лише це вже є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Водночас при досліджені доданих до клопотання копій документів слідчим суддею встановлено наступне.

03.02.2018 року до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 звернувся з заявою наступного змісту (далі мовою оригіналу дослівно): «Прошу органы полиции разобраться в ситуации, которая со мной произошла 02.02.2018 примерно в 23.30 в кафе «Дежавю» по адресу: г. Запорожье, ул. Магистральная, 86-Б».

За умови уважного вивчення сутності вказаної заяви будь-якого повідомлення про вчинений злочин така заява не містить, тож не зрозуміло з яких взагалі підстав відомості за вказаною заявою внесені до ЄРДР.

За заявою ОСОБА_5 взагалі не уявляється можливим зрозуміти з якою фабулою можна було внести відомості про «ситуацію, що сталась з особою» до ЄРДР з попередньою кваліфікацією за ст. 121 ч. 1 КК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 8,9 КПК України до основних з засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Натомість при вивченні клопотання слідчим суддею встановлено, що воно не відповідає вимогам, які встановлені КПК України для такого клопотання.

Так, клопотання не містить зазначення конкретних підстави та мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

Не зрозуміло в який саме спосіб та якою саме особою може бути здійснено приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження горловини з-під скляної пляшки, щодо якої заявлено клопотання.

Речові докази у справі у відповідності до положень ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, зберігається у цієї сторони кримінального провадження.

Заходи ж забезпечення, до яких КПК України віднесений арешт майна, застосовуються у ому випадку, коли є ризик втрати, псування, знищення, використання, перетворення, відчуження, тощо відносно предмету, про арешт якого заявлено клопотання.

Натомість не зрозуміло навіщо накладати арешт на предмет, який не має матеріальної цінності, належність якого будь-якій особі не встановлена, та ризик його втрати, псування, пошкодження чи знищення залежить виключно від належного виконання стороною обвинувачення покладених на неї обов`язків щодо збереження доказів у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, не обґрунтоване, подане до суду слідчим та погоджено прокурором, повноваження яких у кримінальному провадженні належним чином не підтверджені, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст. 170-173, 309, 310 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000542 про арешт майна, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1