Справа № 488/4301/17
Провадження № 1-м/488/4/17
У Х В А Л А

19.12.2017 року Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,

в с т а н о в и в :
22 листопада 2017 року до Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до чинного законодавства України вироку Ленінського районного суду міста Астрахані Російської Федерації від 07 жовтня 2016 року для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_4 на території України відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.

Як слідує з клопотання, вироком Ленінського районного суду м.Астрахані Російської Федерації від 07 жовтня 2016 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації) до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, без штрафу, із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Судом постановлено обраховувати строк покарання ОСОБА_4 з 07 жовтня 2016 року, в строк відбування покарання зарахувати період тримання під вартою з 10 березня до 07 жовтня 2016 року включно. 21 жовтня 2016 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. ОСОБА_4 відбуває покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія №6» Управління Федеральної служби виконання покарань Росії в Астраханській області; кінець строку відбування покарання 09 березня 2025 року.

27 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання, і Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття останнього в Україну для подальшого відбування покарання, призначеного вироком суду РФ.

Заслухавши думку прокурора, яка вважала за можливе задовольнити клопотання, дослідивши додані до нього письмові матеріали, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання у відповідності до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ст.9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року № 337/95-ВР встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями ст.10; або: б) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11.

При цьому суд відмічає, що на даний час РФ не ратифікувала зазначену Конвенцію.

За правилами ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».

Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.

Так, судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надано всі необхідні документи, вказані у ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч.2 ст.610 КПК України, а саме: копія вироку Ленінського районного суду м.Астрахані Російської Федерації від 07 жовтня 2016 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, за якими засуджений ОСОБА_4 ; письмова заява засудженого ОСОБА_4 від 27 червня 2017 року про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про відбуту та невідбуту частини строку покарання; інформація про стан здоров?я і поведінку засудженого, характеристика; довідка про заборгованість за послуги захисників, копія листа ДМС України від 25 квітня 2017 року про наявність у засудженого ОСОБА_4 громадянства України, копія паспорта громадянина України на ім?я ОСОБА_4 .

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, тобто за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, не доведений до кінця з незалежних від цієї особи обставин, що також є караним діянням за законодавством України про кримінальну відповідальність та відповідає ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Покарання ОСОБА_4 призначено із застосуванням ч.1 ст.62, ч.3 ст.66 КК Російської Федерації, що відповідає ст.69-1, ч.3 ст.68 КК України.

Санкція ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п?ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого або довічне позбавлення волі.

Санкція ч.3 ст.307 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев?яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

З урахуванням вимог ч.3 ст.68, ст.69-1 КК України, максимальний строк позбавлення волі, який може бути призначений за ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України становить 2/3 від максимального строку покарання, тобто 2/3 від 12 років, що складає вісім років позбавлення волі.

В той же час, як зазначалося вище, мінімальна межа відповідної санкції складає 9 років позбавлення волі, яка також визначена і вироком суду РФ; відтак, суд застосовуватиме саме цю межу покарання.

Оскільки санкцією ч.5 ст.228.1 КК РФ не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, суд не застосовує його при визначенні покарання в Україні.

Згідно з п.1 ч.4 ст.603 КПК України за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

За ч.6 ст.610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Оскільки процесуальні витрати стягнуті із засудженого на користь Федерального бюджету Російської Федерації, вирок суду РФ в цій частині частково виконаний, а засуджений ОСОБА_4 у своїй заяві від 27 червня 2017 року зобов?язався у добровільному порядку сплатити залишок у сумі 1 662, 50 російських рублів, суд залишає дане питання без розгляду як безспірне.

Крім того, на підставі ст.72 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, якби він був вчинений в Україні) строк відбування покарання слід обраховувати з часу затримання з 07 жовтня 2016 року, а строк тримання під вартою в період з 10 березня 2016 року до 07 жовтня 2016 року включно зарахувати у строк покарання із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.609, ст.610 КПК України, суд

у х в а л и в :
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду міста Астрахані Російської Федерації від 07 жовтня 2016 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві, останнє відоме місце проживання та реєстрації в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та засуджений до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, без штрафу, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обрахуванням строку покарання з 07 жовтня 2016 року та зарахуванням в строк покарання строку перебування під вартою з 10 березня до 07 жовтня 2016 року включно.

Визначити, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачена ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Ленінського районного суду міста Астрахані Російської Федерації від 07 жовтня 2016 року, за ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк дев?ять років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з дня ухвалення вироку Ленінським районним судом міста Астрахані Російської Федерації, а саме з 07 жовтня 2016 року.

На підставі ст.72 Кримінального кодексу України в строк відбування ОСОБА_4 покарання зарахувати строк його перебування під вартою з 10 березня 2016 року до 07 жовтня 2016 року включно із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Питання про виконання вироку Ленінського районного суду міста Астрахані Російської Федерації від 07 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1