Справа № 350/1218/16-к
Провадження № 11-кп/779/42/2018
Категорія ст.185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Рожнятівського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Рожнятівського районного суду від 06 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Івано-Франківськ та житель АДРЕСА_1 , українець, освіта середня, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, громадянин України,

звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000096 від 22.12.2012 року, на підставі п. 4 ч. 1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000096 від 22.12.2012 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України закрито.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за здійснення процедури екстрадиції у розмірі 50743 гривні 83 копійки.

Обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб з проникненням у інше приміщення, за наступних обставин.

Так, у ніч на 10 червня 2004 року приблизно о 24 годині ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з метою вчинення крадіжки чужого майна з крамниці «Телевізори», що знаходилася у приміщенні TOB «Побутовець» по вул. Січових Стрільців у смт. Рожнятові, на автомобілях марки «Ауді-80» та марки «ВАЗ 2109», приїхали в смт. Рожнятів. Залишивши автомобілі біля житлового будинку АДРЕСА_2 , вони підійшли до ТОВ «Побутовець» по вул. Січових Стрільців, 1. ОСОБА_15 зупинився біля заднього правого кута житлового будинку АДРЕСА_3 , праворуч від приміщення ТОВ «Побутовець», обвинувачений ОСОБА_8 зайняв місце біля заднього лівого кута житлового будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_16 став на сторожі біля проїзної частини автодороги із сторони Ощадного банку, а ОСОБА_14 біля заднього лівого кута крамниці «Телевізори». ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 з тильної сторони приміщення за допомогою заздалегідь заготовленого металевого лому, зламали навісні замки та через отвір між двома створами у нижній частині металічної решітки проникли до крамниці «Телевізори», що належала підприємцю ОСОБА_18 . Вони побачили сторожа ОСОБА_19 , стягнули його з дивана та стали наносити йому удари ногами та руками по голові і грудній клітці, потім зв`язали йому руки та ноги електропроводом і продовжували наносити удари ногами в життєво-важливі ділянки: по голові, тулубу, кінцівках, а ОСОБА_13 при цьому наносив удари потерпілому по тілу ломом, внаслідок чого заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення. Переконавшись, що сторож мертвий, ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 заволоділи майном приватного підприємця ОСОБА_18 , а саме дівідіплеєрами, відеоплеєрами, музичними центрами, мікрохвильовими печами, всього майном на загальну суму 13950 гривень.

Викрадену електроапартуру ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 передавали ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , які складали її на вулиці біля стіни магазину, а потім разом завантажили в автомобілі. Викрадені речі завезли в м. Івано-Франківськ, де збули невстановленим особам, а гроші розділили між собою та використали на власні потреби. При цьому ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та обвинуваченому ОСОБА_8 не було відомо про напад на сторожа ОСОБА_19 та його вбивство.

В своєму рішенні місцевий суд виходив з того, що обвинувачений подав клопотання, яке мотивоване тим, що з 2004 по 2016 рік він знаходився за кордоном і в цей період часу його у встановленому законом порядку не визнано підозрюваним або обвинуваченим, він не зобов`язувався з`являтись до правоохоронних органів за викликом, фактично він не знав, що стосовно нього проводились процесуальні дії з притягнення до кримінальної відповідальності. Вважає, що зупинення слідства у зв`язку з його розшуком, самі по собі не свідчать про ухилення від слідства.

У вересні 2004 року він виїхав у Росію з метою заробітків, а через деякий час виїхав у Англію, де перебував до екстрадиції в Україну до вересня цього року. На час виїзду за межі України йому не було відомо про порушення відносно нього кримінальної справи, не було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, і до кінця 2014 року йому нічого не було відомо про його розшук.

Свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України він визнав повністю. Строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності минув 10 червня 2014 року, тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ст. 185 ч. 3 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Таким чином, в своєму рішенні місцевий суд виходив з того, що відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину минуло 10 років, а як вбачається з матеріалів справи на час розгляду подання з часу вчинення злочину минуло понад 10 років.

Не погоджуючись із ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікації діяння обвинуваченого, вважає ухвалу суду незаконною. Зазначає, що органом досудового слідства було встановлено причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину у вересні 2004 року, а 15.10.2004 року винесено постанову про його притягнення в якості обвинуваченого, а 26.10.2004 року останнього оголошено в розшук, оскільки останній ухилявся від слідства та його місцезнаходження не було відоме. Вказує на те, що обвинувачений знав про затримання брата і тому виїхав за кордон, що свідчить про ухиляння ОСОБА_8 від слідства. На підтвердження факту ухилення від кримінальної відповідальності свідчить і той факт, що обвинувачений змінив місце свого проживання під іншим прізвищем.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_8 ухилявся від слідства з вересня 2004 року по травень 2016 року, а тому строки давності за вчинений обвинуваченим злочин не минули, а обвинувачений підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.185 КК України, а тому застосування ст.49 КК України до останнього є неправильним.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 зазначає, що згідно ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується його становище, а тому просить дослідити матеріали, які стосуються його екстрадиції та винести рішення, яким ухвалу суду від 06.12.2017 року відносно нього за ч.3 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити. Наголошує на тому, що його обвинувачено за ч.3 ст.185 КК України, а екстрадиція його здійснювалась за звинуваченням у вбивстві. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.576 КПК України видана в Україну особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок суду лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція). Таким чином, оскаржувана ухвала суду не є реабілітаційним рішенням щодо нього.

В засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий у суді першої інстанції, обвинувачений та його захисник заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, однак просили ухвалу суду скасувати з підстав зазначених у запереченнях та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вказаних вимог при винесенні ухвали місцевий суд не дотримався.

Суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям провадження у справі під час підготовчого судового засідання, під час розгляду справи по суті в загальному порядку судом першої інстанції; під час провадження в суді апеляційної інстанції; під час провадження у суді касаційної інстанції, керуючись статтями 12, 49 КК України, у порядку, визначеному статтями 284-286,288 КПК України, та іншими відповідними нормами КПК.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Свої покликання про незаконність рішення суду прокурор обґрунтовано підтвердив тим , що суд під час судового розгляду кримінального провадження, прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, не переконавшись, що діяння, яке поставлено йому за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і він винен в його вчиненні. Такий спрощений підхід не узгоджується зі змістом п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, де зазначено про те, що суд під час розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також умови та підстави звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Цих рекомендацій не дотримано, жодних даних про підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 в судовому рішенні не наведено. При цьому, даючи пояснення при апеляційному розгляді обвинувачений неоднозначно висловлював свою позицію про вчинений злочин. Фактично поставив під сумнів доведеність обвинувачення.

Крім цього, суд залишив без оцінки обставини, які можуть вказувати на умисні дії ОСОБА_8 , направлені на ухилення від кримінальної відповідальності та унеможливили проведення досудового слідства. Висновки суду з цього приводу не є належно обґрунтованими та є передчасними.

Крім цього, судове рішення у виді ухвали суду суперечить журналу судового засідання, де зазначено про те, що суд оголосив вирок (а.с. 227).

За таких помилок суду першої інстанції ухвала не може залишитися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, де слід врахувати наведене і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.405, 407, 408, 412, 415, 419 КПК України

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 06 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3