Справа № 491/743/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2017 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження :
прокурора - ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника обвинувачених ОСОБА_7
В підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою вину визнали частково та зазначили, що з наслідками затвердження угоди не згодні. Крім того дана угода є наслідком обіцянок потерпілого, тому просять не затверджувати вказану угоду.
В підготовчому судовому засіданні захисник підозрюваних пояснив, що оскільки обвинувачені визнали свою лише частково, при цьому не погоджуються з наслідками укладення вказаної угоди про визнання винуватості, при цьому угода була наслідком обіцянок, тому слід відмовити в затвердженні угоди.
Представник потерпілого суду пояснила, що претензій до обвинувачених не має, вважає за можливе затвердити вказану угоду про визнання винуватості.
Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області в підготовчому судовому засіданні пояснив, що за таких обставин, а саме часткове не визнання обвинуваченими своєї вини, зазначення того, що вони не згодні з наслідками укладення угоди, в затвердженні угоди слід відмовити, а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про примирення, суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до положень ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Згідно ч.6 ст.474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до п.4 ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди: якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.
Так, суд, дослідивши зміст та умови угоди про визнання винуватості від 30 червня 2017 року, приходить до висновку, що вони не відповідають вимогам ч.7 ст.474 КПК України, оскільки укладення угоди не було добровільним, а було наслідком обіцянок та інших обставин, про що в підготовчому судовому засіданні було зазначено обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Вказане свідчить, що угода у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України, що зумовлює рішення про відмову в затвердженні угоди від 30 червня 2017 року про визнання винуватості на підставі п.4 ч.7 ст.474 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст.314, 369, 370, 372, 376, 469, 471, 474 КПК України, суд -
Ухвала оскарженню не підлягає, повторне звернення з угодою у цьому кримінальному провадженні не допускається.
Суддя: ОСОБА_8