УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
встановив:
До Смілянського міськрайонного суду з Смілянської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.
В зв`язку із недоставкою обвинуваченого ОСОБА_5 через перебування його на стаціонарному лікуванні у КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» ЧОР в підготовче судове засідання 14 вересня 2017 року о 13 год. 30 хв. та з врахуванням думки учасників процесу, прокурора та захисника обвинуваченого згідно ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року вирішено проводити судовий розгляд кримінального провадження в режимі відеоконференції з Черкаським СІЗО. Підготовче судове засідання відкладено на 15 вересня 2017 року, 12 год.30 хв.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 336 КПК України підготовче судове засідання 15 вересня 2017 року о 12 год. 30 хв. по даному кримінальному провадженню проводилося в режимі відеоконференції з Черкаським СІЗО. Однак, до Черкаського СІЗО обвинувачений з лікувального закладу не був доставлений. Як повідомив лікар, що був присутнім під час проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції по стану здоров`я обвинувачений може приймати участь у судових засіданнях, однак виділяючи бактерії наявні у нього при відкритій формі туберкульозу створить небезпеку для здоров`я інших учасників процесу.
У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України на обговорення учасників процесу головуючим поставлено питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки такий закінчується 17 вересня 2017 року.
Прокурор просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК продовжують існувати. Зазначив, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, перебуваючи на волі може негативно впливати на потерпілих та свідків, продовжити злочинну діяльність оскільки раніше по іншому кримінальному провадженню порушив внесену заставу та скоїв сім нових кримінальних правопорушень, окрім того, ОСОБА_5 обвинувачується у двох насильницьких злочинах, які відносяться до категорії тяжких. Однак зауважив, що обвинувачений дійсно тяжко хворий, але наполягав на продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що належне лікування останній зможе отримувати і в подальшому у КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» ЧОР, де він в теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні.
Захисник обвинуваченого поклався на вирішення питання доцільності продовження строку тримання під вартою на розсуд суду.
Обвинувачений надіслав до суду заяву про відмову брати участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в зв`язку з тяжким станом здоров`я.
Заслухавши пояснення учасників процесу, прокурора та захисника обвинуваченого суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З матеріалів кримінального провадження, а саме з ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2017 року вбачається, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою спливає 17 вересня 2017 року.
Статею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, знищувати, ховати або спотворювати речі чи документи, вчиняти інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, окрім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема враховувати стан здоров`я обвинуваченого.
Вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченого строку тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під ватою, а саме:
- тримання під вартою до вирішення питання про винуватість особи не має бути «загальним правилом» і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;
- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді з листопада 2015 року, тобто, обвинувачений утримується під вартою майже 2 роки.
Окрім того, 1 вересня 2017 року, 8 вересня 2017 року та 12 вересня 2017 року на адресу суду надійшло повідомлення від в.о. начальника СІЗО начальника арештного дому державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» про те, що ув`язнений ОСОБА_5 , в зв`язку з наявністю у нього тяжких захворювань, потребує стаціонарного довготривалого лікування в умовах спеціалізованого лікувального закладу МОЗ України під посиленим контролем спеціалістів, а умови та можливості медичної установи ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» не забезпечать обвинуваченому належного лікування. Подальше перебування ув`язненого ОСОБА_5 в умовах слідчого ізолятора може призвести до значного погіршення здоров`я та тяжких наслідків з загрозою для його життя.
Відповідно до довідки №743 від 6 вересня 2017 року КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» ЧОР ОСОБА_5 , 1981 року народження, за станом здоров`я потребує тривалого стаціонарного лікування терміном 20 місяців.
Згідно медичної довідки начальника медичної частини ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» від 13 вересня 2017 року, ОСОБА_5 , 1981 року народження, з 28 серпня 2017 року знаходиться на стаціонарному лікуванні в Черкаському обласному протитуберкульозному диспансері з діагнозом ВІЛ інфекція, клінічна стадія 4. Кандидоз стравоходу. Хронічний гепатит В і С. Рецидивуючий кандидоз слизової ротової порожнини. Виражена Імуносупресія. РІФТБ обох легень, фаза інфільтрації та розпаду.
Відповідно до ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.
Згідно з ст. 27 Конституції України ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого та його стан здоров`я суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні підозрюваного запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьоюстатті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме: тримання ОСОБА_5 під вартою більше 12 місяців, недоведеність прокурором неможливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який, згідно наданих довідок є тяжким, а також те, що обвинувачений потребує довготривалого стаціонарного лікування в умовах спеціалізованого лікувального закладу МОЗ України під контролем спеціалістів, а не прийняття зазначеного до уваги може призвести до тяжких наслідків, та оскільки умови та можливості медичної частини СІЗО не сприяють забезпеченню необхідного лікування, подальше перебування ОСОБА_5 в умовах СІЗО може призвести до загрози його життю, тому суд вважає за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід, як особисте зобовязання, забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження та надасть обвинуваченому можливість продовжити лікування у спеціалізованому медичному закладі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 27, 29 Конституції України, ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 202, 331, 372 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , -
ухвалив:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Біла Церква Київської області запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Зобов`язати ОСОБА_5 :
- повідомляти суд про зміну місця проживання.
- не відлучатися за межі м. Сміла Черкаської області без дозволу прокурора або суду за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги.
- прибувати до суду за першою вимогою.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Строк дії ухвали з 15 вересня 2017 року по 15 листопада 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1