У Х В А Л А
31 жовтня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000156 за обвинуваченням ОСОБА_6 у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта від 25.08.2017 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у таємному викраденні чужого майна, поєднаному із проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і повторно.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 подав скаргу на дії слідчого Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 з наступними вимогами: визнати незаконною бездіяльність слідчого ОСОБА_4 щодо невизнання його цивільним позивачем у кримінальному провадженні; визнати незаконною дію слідчого ОСОБА_4 щодо недолучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову; визнати незаконною постанову слідчого ОСОБА_4 від 24.08.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову; визнати незаконним лист №03-02-625-17 від 26.04.2017 року начальника Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 щодо повернення тимчасово вилученого майна, на яке було накладено арешт, на зберігання обвинуваченим; зобов`язати начальника Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області виконати ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року; зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 повернути з відповідального зберігання під арешт Зміївського ВП ГУНП в Харківській області автомобіль "ВАЗ-21114", реєстраційний номер НОМЕР_1 , із майном згідно з описом на час передання; накласти арешт на автомобіль "ВАЗ-21012", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_7 , якості забезпечення цивільного позову з переданням автомобіля йому на зберігання.

В обґрунтування скарги вказав, що 19.08.2017 року ним було вручено слідчому Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 позовну заяву та клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль "ВАЗ-21012", реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також на автомобіль "ВАЗ-21114", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був затриманий у лютому 2017 року та перебуває на зберіганні у відділі поліції.

23.08.2017 року на електронну пошту слідчого ОСОБА_4 він передав уточнену позовну заяву.

В подальшому, 31.08.2017 року йому були відкриті матеріали кримінального провадження, в яких був відсутній цивільний позов, в тому числі і в уточненому вигляді, а також йому була вручена постанова про відмову в задоволенні його клопотання про забезпечення позову від 24.08.2017 року. Вважав вказані дії слідчого щодо невизнання його цивільним позивачем незаконними, як і незаконною постанову від 24.08.2017 року.

ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 15.02.2017 року вчинили таємне викрадення приватного майна із належного йому будинку на приватизованій земельній ділянці у садівничому товаристві "Олімпійське село".

Ним (потерпілим ОСОБА_5 ) був заявлений цивільний позов щодо стягнення з обвинувачених у солідарному порядку спричиненої йому матеріальної шкоди у розмірі 24440 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Автомобіль "ВАЗ-21114", реєстраційний номер НОМЕР_1 , став засобом вчинення злочину, а саме, на ньому вищевказані особи перевозили викрадене майно та на ньому були затримані 17.02.2017 року з майном, яке викрали у ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду обвинувального акту упродовж березня-червня 2017 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 приїздили з м. Харкова до м. Змієва на автомобілі "ВАЗ-21012", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який придбав вказаний автомобіль за генеральною довіреністю.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року було накладено арешт на автомобіль "ВАЗ-21114", реєстраційний номер НОМЕР_1 , проте вказана ухвала не була виконана.

Прокурор ОСОБА_3 зловживаючи своїм службовим становищем, листом від 26.04.2017 року №03-02-625-17 за власним підписом, зобов`язав орган досудового розслідування повернути під розписку арештоване майно.

При цьому його права як потерпілого грубо порушені.

Під час підготовчого судового засідання потерпілий ОСОБА_5 підтримав скаргу з підстав, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_4 проти скарги заперечували мотивуючи наступним.

Щодо тимчасового вилученого майна, щодо якого був застосований арешт на підставі ухвали слідчого судді від 20.02.2017 року, прокурор ОСОБА_3 зазначив, що це майно передано на зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки всі необхідні слідчі та розшукові дій щодо вилученого мана були здійснені і зберігання цього майна саме у Зміївському ВП не є необхідним. Вважав, що він діяв у межах наданих процесуальному керівникові повноважень, коли визнав за можливе повернути майно ОСОБА_8 , який зобов`язався зберігати майно, про що надав відповідну розписку.

Щодо позовної заяви зазначили, що потерпілий ОСОБА_5 дійсно подав позовну заяву, яка залучена до матеріалів кримінального провадження, однак вона не відповідає вимогам, що ставляться до позовних заяв. При цьому, вважали, що право потерпілого ОСОБА_5 на подання цивільного позову не було порушене.

Що стосується забезпечення цивільного позову, то вважали за неможливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що не належить обвинуваченим. до яких пред`явлено позов.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обґрунтованих заперечень проти скарги не мали.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленої скарги, суд дійшов наступного:

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду суд вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Згідно до положень ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно у підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , серед якого є автомобіль "ВАЗ-21114", реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, на якому підозрювані перевозили викрадене майно та знаряддя вчинення злочину.

Також, у резолютивній частині ухвали зазначено, що арештоване майно належить передати на зберігання до Зміївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим Зміївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_10 .

В подальшому, начальник Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області Макаренко у листі №03-02-625-17 від 26.04.2017 року на ім`я начальника Зміївського ВП ГУНП в Харківській області повідомив про можливість повернути майно та автомобіль "ВАЗ-21114", реєстраційний номер НОМЕР_1 , які перебувають на території Зміївського ВП ГУНП в Харківській області та які зазначені в ухвалі слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року під зберігальну розписку обвинуваченим.

Таким чином, на даний час майно, на яке накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року, передано на зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Зі змісту ухвали слідчого судді не вбачається, що були встановлені обставини для заборона або обмеження користування майном, на яке накладено арешт, що можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, ухвала не містить заборони, обмеження користуватися майном та вказівки на таке майно.

Також, зі змісту резолютивної частни ухвали слідчого судді не вбачається, що місцем зберігання майна, на яке накоалено арешт, має бути виключно приміщення чи територія Зміївського відділу поліції.

За умови, що арешт майна не скасований, обумовлені потребами досудового розслідування дії процесуального керівника щодо визначення можливості зберігання зазначеного майна обвинуваченим, який підтвердив факт прийняття майна на зберігання відповідною розпискою, не суперечать положенням статей 173, 174 КПК України.

Щодо невизнання потерпілого цивільним позивачем та неприйняття позовної заяви, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Оскільки на час подання цивільного позову потерпілий ОСОБА_5 користувався процесуальними правами потерпілого, про що йому була вручена відповідна пам`ятка, він не був обмежений у наданих йому КПК процесуальних правах. Позовна заява ОСОБА_5 залучена слідчим до матеріалів кримінального провадження і йому не поверталася.

На підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_5 не був обмежений у процесуальних правах пцивільного позивача вказує і той факт, що 18.08.2017 року від потерпілого ОСОБА_5 слідчим було прийнято клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі.

Факт відмови у задоволнні даного клопотання не вказує на обмеження прав ОСОБА_5 як цивільного позивача, оскільки по суті подане ним клопотання було розглянуто.

А з огляду на те, що підставою для відмови у забезпеченні позову стало те, що зазначені у клопотанні автомобілі не належать обвинуваченим, оскаржена постанова слідчого відповідає вимогам ч. 6 ст. 170 КПК України, де передбачено, що з метою забезпечення позову арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого. Крім того, накладення арешту на автомобілі не належить до повноважень слідчого.

За таких обставин, скарга потерпілого ОСОБА_5 не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 170-172, ч. 2 ст. 303, 314, 315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
1. Відмовити у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_5 на дії слідчого ОСОБА_4 та процесуального керівника ОСОБА_3 .

2. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: