АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2094/17 Номер провадження 11-кп/786/175/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року , -

у с т а н о в и л а:
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року спільне подання адміністрації державної установи « Крюковська виправна колонія (№ 29)» МЮ України та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про звільнення умовно-достроково від основного покарання задоволено , звільнено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новаки, Збаразького району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, освіта вища, працював у ТОВ «Тернотранс», раніше не судимого, за даною справою засуджений 24.12.2013 року Менським районним судом Чернігівської області за ст. 286 ч. 3 КК України до 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, зарахувавши в строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 09 вересня 2011 року по 07 травня 2012 року,

ухвалою Полтавського районного суду від 24.02.16 року в строк основного покарання зараховано термін попереднього ув`язнення із 09.09.2011 року по 07.05.2012 року відповідно до Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,-

умовно-достроково на 04 роки 05 місяців 15 днів від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 24.12.2013 року .

Приймаючи таке рішення місцевий суд послався на те, що за час відбування покарання засуджений характеризувався позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, працевлаштований, до роботи відноситься добросовісно, дотримується правомірних взаємовідносин, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу « Правова освіта », вину в скоєному злочині визнає та щиро розкаюється, а тому сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі.

Не погодившись з вказаним рішення суду , захисником адвокатом ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині звільнення умовно-достроково від відбування додаткового покарання змінити та умовно-достроково звільнити ОСОБА_8 , якого засуджено вироком Менського районного суду Чернігівської області від 24.12.2013 року за ч. 3 ст. 286 КК України , від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В обґрунтування поданої апеляції вказує, що всупереч положенням ч. 3 ст. 55 КК України суд дійшов помилкового висновку, що засуджений не відбував додаткового покарання.

Крім того , ним 30.08.17 року, перед початком судового засідання, подавалося окреме клопотання про звільнення умовно-достроково від відбування основного і додаткового покарання засудженого ОСОБА_8 , детально мотивуючи необхідність такого звільнення.

Зокрема адвокат вказує, що його підзахисний за час відбування покарання має вісім заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, у вигляді заохочувальної норми йому було дозволено проживати за межами установи з родиною, був працевлаштований, відповідно до трудової книжки посади, які він займав , пов`язані з керуванням транспортними засобами і тому після звільнення працевлаштуватися та утримувати родину матиме можливість тільки за наявності прав.

Крім того, під час скоєння ДТП, за яке він був засуджений, був у тверезому стані.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , який просив апеляцію задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора, який заперечував з приводу задоволення апеляції, перевіривши матеріали особової справи засудженого , обговоривши доводи апеляції , провівши судові дебати , колегія суддів апеляційного суду приходить до таких висновків:

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону , а тому доводи апеляції захисника є непереконливими.

Так колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_8 ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.08.2017 року звільнений умовно-достроково на 4 роки 5 місяців 15 днів від відбування основного покарання, призначеного 24.12.2013 Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.286 КК України у виді 9 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки (а.о.с.43-44).

Із змісту подання начальника ДУ «Крюківська виправна колонія (№29)» ОСОБА_9 , погодженого головою спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації ОСОБА_10 вбачається , що в поданні ставилось питання про звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування основного покарання із залишенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами . Тому суд , звільняючи ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування основного покарання, вказав про те, що оскільки письмових клопотань про звільнення від додаткового покарання до суду не подавалося, а у виправній колонії засуджений відбуває лише покарання у виді позбавлення волі, тому суд позбавлений можливості розглянути питання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання.

В ході апеляційного розгляду було також встановлено , що ухвалою Полтавського районного суду від 07 вересня 2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування як основного так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2017 року.

Отже , на момент розгляду апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду від 30.08.2017 року існують судові рішення з того самого питання і з тих же самих підстав , які набули законної сили і одне з них (колегії суддів апеляційного суду) є остаточним.

За таких умов варто зазначати , що фактично адвокатом у такий спосіб ставиться питання про ревізію рішення суду апеляційної інстанції шляхом оскарження знову ж таки в апеляційному порядку , що прямо суперечить вимогам КПК.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку , що апеляція задоволенню не підлягає , а ухвалу Полтавського районного суду від 30.08.2017 року слід залишити без змін.

Що стосується самих вимог апеляції про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами , колегія суддів вважає за можливе знову ж таки звернути увагу на таке.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

При цьому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що керування транспортним засобом і є іншою діяльністю, щодо якої суд може вирішити питання про позбавлення права, як додаткового покарання - є неправильним.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і крім цього, на строк встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Згідно роз`яснень п.10. вказаної вище Постанови коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

З огляду на вище вказане, враховуючи наявність судових рішень , які набули законної сили і одне з них (колегії суддів апеляційного суду) є остаточним та оскільки ОСОБА_8 не набув права на умовно-дострокове звільнення , апеляцію захисника слід залишити без задоволення , а ухвалу Полтавського районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення , а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_8 без змін;

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4