Справа № 489/5683/17
провадження №1-в/489/185/17
УХВАЛА
іменем України
28 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю:
державного виконавця ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві подання старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Інгульський ВДВС) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа
встановив:
Державний виконавець звернулася із поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 1-84, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 07.11.2005, про стягнення солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на користь Державного ощадного банку України 15401,85 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
У обґрунтування подання вказано, що на виконанні в Інгульському ВДВС знаходиться вказаний виконавчий лист, виконавче провадження по якому відкрито постановою від 03.10.2016. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано. Будь-яких дій спрямованих на його виконання, в т.ч. в строк, який було встановлено для добровільного виконання, не здійснено. За результатами перевірки не встановлено майна на яке може бути звернуте стягнення. За місцем реєстрації боржник не проживає більше двох років, що було встановлено при виході за вказаною адресою. Між тим, за повідомленням Державної прикордонної служби України від 03.08.2017 ОСОБА_4 неодноразово перетинав державний кордон України.
Так як вказані обставини дають підстави вважати про ухилення боржника від виконання рішення державний виконавець звернулася до суду з вказаним поданням, яке в судовому засіданні просила задовольнити.
Суд, дослідивши матеріали подання і оцінивши зібрані в ньому докази, вважає подання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом на примусовому виконанні в Інгульському ВДВС знаходиться виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_4 .
Відкриття виконавчого провадження підтверджено постановою від 03.10.2016.
06.03.2017 державним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, але жінка, яка відмовилася себе представити, пояснила, що є квартиранткою і боржника більше двох років не бачила. Від підпису акту державного виконавця відмовилася.
Як пояснила державний виконавець вказаній жінці було надано вимогу від 06.03.2017 № 6680 для вручення боржнику. Про фактичне вручення вимоги боржнику державному виконавцю не відомо.
14.11.2017 за адресою реєстрації боржника направлено рекомендованою кореспонденцією повторну вимогу із зазначенням часу та місця прибуття до державного виконавця для вирішення питання щодо погашення боргу. Факт невручення якої підтверджується відстеженням через сервіс Укрпошти.
Реєстрація боржника за вказаною у виконавчому листі адресою підтверджена листом Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 10.05.2017 № 19.02.02.10./138/17, а наявність паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії та номеру НОМЕР_2 листом Управління міграційної служби України в Миколаївській області від 19.05.2017 № 8202.
Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації від 01.08.2017 № 0.64-24395/0/15-17, ОСОБА_7 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , перетинав кордон України 19.06.2015, 14.01.2016, 07.12.2016, 19.07.2017.
Інформаційними довідками з електронних баз даних державний виконавець підтвердила, що за боржником рухоме та нерухоме майно не зареєстровано, рахунки в банках не відкриті.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, кожна людина є вільної у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування, а по досягненню шістнадцяти років - право на вільний самостійний виїзд за межі України і може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Так, положеннями ст.6 цього Закону України встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Відповідно до ст.377-1 ЦПК України та п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.
При цьому, ст.377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб). За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, встановлених судовим рішенням.
Оскільки, відповідно до ч.2 ст. ст.377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Так як законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов`язань, а тільки за ухилення від їх виконання, то з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
При цьому слід зазначити, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.
Невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.
Встановлення названих обставин дає суду підстави для відмови у поданні державного виконавця.
В той же час, встановлення того, що боржник свідомо ухиляється від виконання - маючи змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, дає суду підстави для задоволення подання.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.
З огляду на наведені вимоги вказаних законодавчих актів, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази та приймаючи до уваги не одноразові, після видачі стягувачу судом виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження, виїзди боржника за межі кордону України, що вказує на наявність в нього коштів, суд приходить до висновку про ухилення боржника від виконання рішення суду, що є порушенням прав стягувача, захист яких гарантовано Основним Законом, та задоволення подання державного виконавця.
Керуючись статтею 377-1 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Подання старшого державного виконавця задовольнити.
Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 1-84, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 07.11.2005, про стягнення солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на користь Державного ощадного банку України 15401,85 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1