АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/797/512/2017 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0013042 відносно обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівська

Одеської області, громадянина України, з середньою освітою,

неодруженого, не працюючого, зареєстрованого в

АДРЕСА_1 ,

проживаючого в АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

- 12.06.2007 Довгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ст. ст. 15

ч.2, 186 ч.2, 263 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 29.08.2012 Деснянським районним судом м. Києва за ст. ст. 185 ч.2, 15 ч.2, 185 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 27.09.2012 Дніпровським районним судом м. Києва за ст. ст. 185 ч.3, 185 ч.2, 70 ч.4 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 06.11.2015 Деснянським районним судом м. Києва за ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 75, 76 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції вказав на відсутність доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому йому висунуто обвинувачення. Зокрема, протокол огляду місця події від 10.12.2015 суд визнав недопустимим доказом через порушення ст. 104 КПК України, у зв`язку з чим відкинув, як доказ обвинувачення, і визнані постановою слідчого від 10.12.2015 речовим доказом у кримінальному провадженні 11 пар чоловічих шкарпеток вартістю 217 грн. 79 коп., вилучені під час вищевказаного огляду.

Крім того, як вбачається з відеозапису камер спостереження за 10.12.2015, ОСОБА_9 поклав до кишені свого одягу не 11 пар шкарпеток і при цьому частину він повернув на полицю, а після зупинення ОСОБА_5 працівником магазину, з кишені свого одягу ОСОБА_9 витягнув декілька пар шкарпеток, і ніяк не 11 пар.

Також, суд вказав, що належність вказаного майна та його вартість не підтверджені належним чином.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 10.12.2015 приблизно о 19 год. 40 хв., знаходячись в торговому залі магазину «Півціни за все», розташованому по вул. Мурманській, 8 в м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, підійшов до полиць з товаром, звідки взяв та сховав до кишені своєї куртки 11 пар чоловічих шкарпеток загальною вартістю 217 грн. 79 коп., після чого пройшов касову зону, не розрахувавшись за вказаний товар, і тим самим намагався повторно таємно викрасти чуже майно, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки останній був затриманий при виході з касової зони працівниками охорони магазину.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, яке втім суд визнав недоведеним, оскільки сторона обвинувачення в ході судового розгляду не довела винуватість ОСОБА_5 поза розумним сумнівом і не надала суду переконливих, належних і допустимих доказів вини ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2015 і остаточно призначити покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Просить повторно допитати представника потерпілого ОСОБА_11 та дослідити письмові матеріали кримінального провадження.

Вказує, що суд при визнанні ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, достатньою мірою не врахував обставини справи, докази сторони обвинувачення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та всіляко намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Вважає вину ОСОБА_5 доведеною повністю, а висновки суду у виправдувальному вироку такими, що не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що суд при мотивуванні вироку надав неправильну оцінку показанням представника потерпілого і безпідставно визнав недопустимим протокол прийняття заяви про злочин, оскільки в ньому не зазначена назва шкарпеток, а лише вказано про викрадення товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 217 грн. 79 коп.; не врахував протокол огляду від 10.12.2015, яким виявлено та вилучено 11 пар шкарпеток у ОСОБА_5 , який проводився за участю понятих, без зауважень останніх.

Крім того, суд не врахував відеозапис з камери магазину, з якого чітко вбачається, як обвинувачений ОСОБА_9 викрадає 11 пар шкарпеток, ховає їх до кишень свого одягу, а в подальшому на касі не розраховується за них, після чого його зупиняють працівники магазину та вилучають у нього викрадене.

Заслухавши доповідь судді, сторін кримінального провадження, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні. провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням даних вимог кримінального процесуального законодавства, суд, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого, повинен чітко вказати підстави його виправдання та навести у вироку докази відсутності складу злочину або обґрунтувати рішення про відсутність доказів або визнання їх недопустимими.

Згідно вимог діючого законодавства, вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.

Ці вимоги закону дотримані судом першої інстанції у повній мірі.

Так, перевіривши висновки суду першої інстанції про визнання невинуватим ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення, колегія суддів апеляційного суду переконалася в їх обґрунтованості і вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 104 КПК України, результат проведення процесуальної дії фіксується в протоколі, в якому зазначаються всі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії, які підписують протокол.

Однак, як вбачається з протоколу огляду місця події від 10.12.2015, огляд приміщення кладової в магазині «Півціни за все» по вул. Мурманській, 8 в м. Києві проводився за участю підозрюваного ОСОБА_9 , втім він не внесений до протоколу огляду місця події як учасник, який брав участь у проведенні процесуальної дії та протокол не був ним підписаний, у зв`язку з чим ОСОБА_9 був позбавлений права ознайомитись з текстом протоколу, внести свої зауваження та доповнення, що він підтвердив в суді апеляційної інстанції..

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний доказ зібраний з порушенням вимог КПК України, а саме ст. 104 КПК України, та є недопустимим, і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

Також, як вбачається з переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису камер спостереження за 10.12.2015, ОСОБА_9 поклав до кишені свого одягу певну кількість шкарпеток, однак не 11 пар, а потім частину з них поклав назад. Після зупинення ОСОБА_5 працівником магазину, з кишені свого одягу він витягнув шкарпетки, втім добре видно, що їх кількість ніяк не 11 пар.

Ці дані підтверджуються і показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він узяв, а потім поклав до своєї кишені декілька пар шкарпеток і після зупинки його працівником охорони магазину, він витягнув саме ці шкарпетки і інших не мав, однак коли його привели до кімнати охорони, то там на столі лежали й інші шкарпетки, яких він не брав.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що з переглянутого відеозапису чітко вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 викрадає 11 пар шкарпеток не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Про невідповідність кількості та цін викрадених ОСОБА_12 шкарпеток свідчить також довідка магазину (а.с.66) та зазначені у протоколі місця події назви виробників шкарпеток (а.с.64).

Предметом кримінального правопорушення за ст. 185 КК України може бути майно, яке має вартість і перебуває у чужій для винної особи власності, а безпосереднім об`єктом є право власності на майно. Втім у даному випадку належність та вартість вказаного майна, яке є предметом злочину, не підтверджена належним доказом, оскільки довідка магазину «Півціни за все» без номеру та дати, в якій зазначені дані щодо артикулу та назви товару, в тому числі 10 пар чоловічих шкарпеток, виробника товару, кількості товару, ціни з ПДВ та без ПДВ, не містить будь-яких даних, з яких вбачається про відношення зазначених в ній даних до даного обвинувачення, про що правильно вказано у вироку.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 51 КУпАП, згідно якої викрадення вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що станом на 10.12.2015 складало 121,80 грн., та за відсутності належного доказу щодо вартості предмету злочину, а також за відсутності доказу щодо належності предмету злочину, прийшов до правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом в ході судового розгляду об`єкт те предмет злочину, що є елементом складу кримінального правопорушення, і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, має бути залишене без зміни, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3