Справа №484/3204/17 14.03.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/276/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002532, за апеляційною скаргою прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мурманськ Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, непрацюючого, неодруженого, такого що не має судимості, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 у частині звільнення останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, скасувати ухвали новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності вини ОСОБА_6 , вважає, що вирок суду в частині звільнення від відбування покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у виді неправильного звільнення від відбування покарання, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого.

Стверджує, що призначаючи обвинуваченому покарання та приймаючи рішення про можливість звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.
Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції та без відповідної оцінки залишено дані щодо особи обвинуваченого, який починаючи з 1998 року чотири рази притягувався до кримінальної, у тому числі за скоєння тяжких корисливих злочинів, злочинів проти життя та здоров`я, незаконного обігу наркотичних засобів та ін., неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також відбував покарання у виді позбавлення волі.
Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений не працює, не має офіційних джерел існування, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, характеризується негативно, під час розгляду даного кримінального провадженні вчинив 2 злочини проти здоров`я особи.

Стверджує, що судом першої інстанції не врахована позиція потерпілої ОСОБА_8 , яка в своїй заяві зауважила, що до обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі.
Посилаючись на положення п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року №12, а також на відсутність даних щодо висловлення обвинуваченим жалю щодо своєї поведінки, не вжиття ним жодних заходів до виправлення ситуації, вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 щире каяття останнього.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 7 вересня 2017 року в період часу з 12:27 до 12:55 год. обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи у торгівельному павільйоні «Роднічок», що розташований за адресою: вул. 40 років Перемоги, 4-а, м. Первомайськ Миколаївської області, переслідуючи корисливу мету, вирішив відкрито викрасти чуже майно. Знаючи, що за його діями спостерігає продавець павільйону потерпіла ОСОБА_8 , ОСОБА_6 взяв з прилавку три піци з ковбасою, вартістю по 5,75 грн. кожна, та дві сосиски в тісті, вартістю по 6,75 грн. кожна. Після чого, не розрахувавшись за товар, почав рухатись в бік виходу з павільйону. Потерпіла ОСОБА_8 зробила обвинуваченому зауваження та вимагала від нього розрахуватись за товар. На що ОСОБА_6 почав погрожувати останній нанесенням тілесних ушкоджень, демонструючи при цьому кулак правої руки, ображав потерпілу нецензурною лайкою. Погрози ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 сприйняла реально, для захисту свого життя та здоров`я вона відійшла до вхідних дверей павільйону та продовжувала наполягати, щоб ОСОБА_6 розрахувався за товар, або повернув його на прилавок, що останній робити не бажав. Обурившись на вимоги ОСОБА_8 та з метою залишення торгівельного павільйону, ОСОБА_6 наніс останній один удар двома руками в область грудної клітини та покинув територію павільйону. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, зокрема: дві піци з ковбасою та дві сосиски в тісті з`їв. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 30,75 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, суд у вироку врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину, щиро розкаявся, негативно характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, перебуває на диспансерному обліку з приводу алкоголізму з 6 грудня 2011 року, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у скоєному, та обставина, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Покарання за ч. 2 ст. 186 КК України призначено у межах санкції цієї частини, основне покарання - у мінімальній межі.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, посилання в апеляційній скарзі на недотримання судом першої інстанції положень ст. 50, 65 КК України та рекомендацій зазначених в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , є безпідставними.

Більше того, прокурор в апеляційній скарзі не просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш суворого покарання.

Суд апеляційної інстанції також погоджується і з рішенням суду першої інстанції щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Так, застосовуючи положення ст. 75 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, обставини його вчинення, вид та вартість майна, яким він заволодів, дані про особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості, висновок органу пробації по даному кримінальному провадженню, згідно з яким результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не показали високого ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а отже існує ймовірність виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства, тому з метою його виправлення у майбутньому доцільно застосовувати покарання альтернативне позбавленню волі.
Окрім того, як слідує з даних довідки Генічеського районного благодійного центру становлення особистості «ВІДРОДЖЕННЯ» від 5 березня 2018 року, наданої обвинуваченим під час апеляційного розгляду, ОСОБА_6 9 лютого 2018 року приїхав для проходження курсу становлення особистості у Генічеському районному ЦСО «ВІДРОДЖЕННЯ». Курс проходження становить 1 рік. Ці дані свідчать про зміну життєвих поглядів обвинуваченим ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбуття призначеного покарання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений визнав повністю вину, висловлював жаль з приводу вчиненого.

За такого, суд апеляційної інстанції вважає вірним визнання судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 щире каяття.

Доводи апелянта щодо судимостей обвинуваченого є безпідставними, так як ОСОБА_6 , враховуючи положення ст. 88 90 КПК України та дані матеріалів кримінального провадження, вважається таким, що не має судимостей.

Як свідчать матеріали провадження, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. Даних щодо інших кримінальних проваджень не розглянутих судом відносно ОСОБА_6 , матеріли провадження не містять.

За такого, і в цій частині твердження апелянта є безпідставними.

Дійсно обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, з 6 грудня 2011 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу алкоголізму, дійсно обвинувачений притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях, у з в`язку з чим мав негативні відгуки від сусідів та мешканців будинку.

Однак, як свідчать дані довідки Генічеського районного благодійного центру становлення особистості «ВІДРОДЖЕННЯ» від 5 березня 2018 року, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження, він намагається змінити власні життєві погляди, покращити свою поведінку та ставлення до близьких та оточуючих його людей.

Щодо позиції потерпілої ОСОБА_8 відносно покарання обвинуваченому, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності оцінки усіх обставин провадження в сукупності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування вироку, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора, не має.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

У Х В А Л И В :

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: