Провадження №11-кп/772/17/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 1 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бригидівка Барського район, Вінницької області, громадянин України, українець, неодружений, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимий, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі;
на підставі ч.1 ст. 62 КК України покарання замінено на два роки тримання у дисциплінарному батальйоні,
в с т а н о в и в:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №26-РС від 21 червня 2016 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . З цього ж часу призначений на посаду гранатометника взводу охорони роти охорони батальйону забезпечення (захищеного КП) військової частини НОМЕР_1 та зарахований до списків особового складу частини і на всі види забезпечення. 21 червня 2016 року ОСОБА_7 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою у військовому званні солдат.
17 березня 2014 року Указом в. о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що проходить військову службу за контрактом під час особливого періоду, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 26 вересня 2016 року з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом під час особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу, а саме у військову частину НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , та в подальшому проводив час на власний розсуд, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , і лише 12 жовтня 2016 року повернувся до військової частини НОМЕР_1 , тобто був відсутній на службі 15 діб.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погодившись з рішенням суду, просить його змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, врахувавши те, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, зазначивши, що в його діях відсутня суспільна небезпека та тяжкі наслідки, він залишив місце служби з поважної причини допомогти престарілій матері по господарству та добровільно повернувся у військову частину.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок щодо нього залишити без змін, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що після самовільного залишення військової частини ОСОБА_7 не перебував вдома та не допомагав матері по господарству, а проводив час на власний розсуд, поза межами свого постійного місця проживання і хоча законодавством не визначено необхідність настання наслідків від вчиненого військовослужбовцем самовільного залишення частини, законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 посилено кримінальну відповідальність за військові правопорушення, у зв`язку з чим посилання обвинуваченого на відсутність тяжких наслідків вчиненого ним діяння є недоречним.

ОСОБА_7 , який виявив бажання брати участь у апеляційному розгляді кримінального провадження щодо нього, в судові засідання не з`являється, хоча завчасно та належним чином повідомляється про дату, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження.

З урахуванням такої поведінки обвинуваченого прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутність ОСОБА_7 , виходячи з положень ч.4 ст. 401 КПК України, якою передбачено обов`язковий виклик обвинуваченого в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища.

Колегія суддів вважає доводи клопотання прокурора обгрунтованими, у зв`язку з чим апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 можливо провести у його відсутність.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні докази, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 407 КК України є вірною.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд, на переконання колегії суддів, дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на його утриманні матері - інваліда третьої групи, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, тому вважати призначене покарання із застосуванням ст. 69, ч.1 ст. 62 КК України надто суворим, підстав немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 1 грудня 2016 року щодо нього без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом: