Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/3809/17

Справа № 711/11305/17

21 грудня 2017 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на постанову слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження №0006560 від 13.08.2017р.,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили зобов`язати слідчого вилучити медичну документацію в порядку ст.ст.160-161 КПК України, а саме: звернутись з клопотанням, погодженим з прокурором, до суду про надання тимчасового доступу до медичної картки хворого ОСОБА_7 та виписки з історії хвороби (історія хвороби № 14126), а також всіх протоколів медичних обстежень потерпілого ОСОБА_7 та призначити судово-медичну експертизу за медичною документацією ОСОБА_7 ..

В обґрунтування скарги зазначено, що під час досудового розслідування слідчим було проведено дві судово-медичні експертизи, які, на думку сторони захисту, були проведені в порушення вимог кримінального процесуального законодавства та є недопустимими доказами по справі. Тому стороною захисту було направлено клопотання від 27.11.2017р. про призначення повторної судово-медичної експертизи, проте слідчий незаконно відмовив в задоволення даного клопотання, що обумовило їх звернення до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали вимоги скарги і просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Пояснив, що ніяких порушень в процедурі вилучення документації, яка надавалась експерту для проведення експертного дослідження не було. Висновки експертизи містять конкретні і логічні відповіді на питання, які були поставлені перед експертом при призначенні експертизи. Будь-яких додаткових вихідних даних, які можна було надати експерту, на теперішній час відсутні. Вважає, що постанова слідчого є законною і обґрунтованою, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників досудового провадження, дослідивши надані письмові документи, вважаю що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання.

Згідно ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0006560 здійснюється за фактом нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що мало місце 12.08.2017р..

28.08.2017р. до слідчого надійшла заява від ОСОБА_7 в якій зазначено, що останній просить визнати його потерпілим по даному кримінальному провадженню та долучити його історії хвороби № 14126 для проведення судово-медичних експертиз в межах даного кримінального провадження.

Під час здійснення досудового розслідування на підставі вищезазначеної медичної документації проводились судово-медичні експертизи (основна та додаткова) в результаті яких складений висновок експерта № 02-01/1571 від 17.08.2017.

Заперечуючи допустимість такого доказу сторона захисту звернулась до слідчого із клопотанням про проведення повторної судово-медичної експертизи, але зазначене клопотання залишилось без задоволення.

Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу, що відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист осіб, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Натомість частиною третьою статті 93 КПК України передбачено право сторони захисту на самостійне збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок, здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

За таких обставин доводи сторони захисту, що внаслідок відмови у задоволенні їх клопотання про проведення слідчих дій, сторона обвинувачення позбавляє їх права на захист є необґрунтованими. В цьому контексті слід враховувати, що кримінальне провадження ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та забезпеченні доведеності вини. Відповідно до зазначеного принципу ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ст.17 КПК України).

Натомість відмова у проведенні ініційованої стороною захисту процесуальної дії, внаслідок якої можуть бути отримані докази на спростування вини підозрюваного, не допускається, оскільки в такому випадку порушуються вимоги ч.2 ст.9 КПК України. Отже вирішальним моментом для визначення необхідності проведення певної слідчої дії є не припущення можливості отримання певних доказів на підтвердження або спростування обставин, які підлягають доказування, а належна обґрунтованість можливості досягнення такого результату і обґрунтування необхідності участі слідчого в такій дії.

За доводами сторони захисту необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи обумовлена порушенням порядку її призначення і не відповідністю висновку експерта ознакам допустимості доказів.

В цьому контексті слід звернути увагу, що експертний висновок є одним з видів доказів, який підлягає оцінці відповідним суб`єктом кримінального провадження на різних його стадіях за наслідками якої такий суб`єкт приймає відповідне процесуальне рішення. Оцінка обставин, викладених в експертних висновках є правом сторін кримінального провадження і здійснюється відповідно до ст.94 КПК України.

У разі складання обвинувального акту та його розгляду судом, оцінку змісту експертного висновку з точки зору його належності, допустимості та достовірності здійснюватиме суд і сторона захисту матиме можливість висловити свої заперечення щодо значення такого експертного висновку. Якщо за наслідками дослідження такого доказу суд прийде до висновку, що такий доказ отриманий з порушенням процедури, передбаченої законом, то це може бути підставою для визнання такого доказу недопустимим, внаслідок чого такий доказ не може бути використаний для доведення обставин кримінального провадження і на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже доводи сторони захисту про порушення стороною обвинувачення процедури збирання доказів, як обставина, що свідчить про порушення права на захист, є необґрунтованими.

Будь-яких обставин, які свідчать про наявність відомостей, які мають значення для проведення експертизи, але не були враховані експертом під час проведення експертного дослідження, судом не встановлено.

Отже, висновок слідчого про недоцільність та відсутність необхідності у проведенні допиту експертів на даній стадії кримінального провадження відповідає засадам правомірності.

За таких обставин, вважаю постанову слідчого від 29.11.2017р. про відмову у задоволенні клопотання захисника такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням положень засад кримінального провадження, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Окремо звертаю увагу, що відповідно до ст.22, 93 КПК України сторона захисту має право самостійно збирати докази в обґрунтування своєї позиції до відкриття матеріалів іншій стороні, але не зобов`язана доводити невинуватість підозрюваних. Необхідно враховувати, що оцінка доказів здійснюється учасниками кримінального провадження за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 26 грудня 2017 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1