Справа № 367/750/18
Провадження № 1-кп/367/278/2018
У Х В А Л А
про повернення
15 березня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 17.07.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000398, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 17.07.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000398, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважала, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і його можливо призначити до судового розгляду.

Захисник та обвинувачений просили повернути прокурору обвинувальний акт, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, в тому числі не містить конкретизованого, зрозумілого обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи суд згідно ст. 348 КПК України зобов?язаний роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Зазначений вище обвинувальний акт не містить зрозумілого формулювання обвинувачення, оскільки, як при викладенні обставин, встановлених під час досудового розслідування, так і у формулюванні обвинувачення не вказано які саме дії вчинив чи яку саме допустив бездіяльність обвинувачений, порушуючи вимоги п.п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху. Натомість міститься цитування цих пунктів із вказівкою на те, які загальні вимоги ставляться перед водієм.

Не вказано також внаслідок чого або через що обвинувачений допустив зіткнення з автомобілем «Citroen Berlingo» і чому цей автомобіль здійснив наїзд на потерпілих.

Вказані недоліки позбавляють можливості обвинуваченому знати у чому його звинувачують, а суд роз?яснити йому це та вирішити справу в межах обвинувачення.

Тому суд повертає обвинувальний акт прокурору для виправлення вказаних недоліків.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченого.

Потерпілі підтримали клопотання прокурора.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора, заявила клопотання про зміну виду запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченого на його особисте зобов?язання. Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши клопотання та доводи учасників провадження, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а клопотання захисника може бути задоволено з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, дія якого закінчується 23.03.2018 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частинами 1-4 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В судовому засіданні прокурором не було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж домашній арешт для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, тому суд вважає за доцільне обрати більш м?який запобіжний захід відносно обвинуваченого.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Суд, враховуючи особу обвинуваченого, те, що він обвинувачується у скоєнні необережного злочину, раніше не судимий, має постійне місце проживання, усталені соціальні зв?язки, вважає за можливе застосувати до нього більш м?який запобіжний захід ніж домашній арешт, а саме особисте зобов?язання із покладенням на нього обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий вид запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначала в своєму клопотанні прокурор.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 177 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 17.07.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000398, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

Змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді домашнього арешту на особисте зобов?язання.

Зобов`язати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-прибувати за кожною вимогою до суду ;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що в разі невиконання зазначених зобов`язань, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала в частині запобіжного заходу діє до набрання законної сили рішення суду, яким закінчиться дане провадження.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 20.03.2018 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.
Суддя: ОСОБА_1