Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/162/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника установи виконання
покарань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в режимі відеоконференцзв`язку між Гусятинським районним судом Тернопільської області та Державною установою «Копичинська виправна колонія № 112» справу про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.
Засудженого: 19.07.2013 року Рожищенським районним судом Волинської області за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна що є його власністю. Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з 11.03.2013 року по 15.04.2013 рік.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 05.04.2016 року зараховано в строк відбування покарання за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 19.07.2013 року, строк попереднього ув`язнення з 19.07.2013 року по 01.10.2013 року, у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заяву та пояснив, що вважає себе таким, що довів своє виправлення.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 вважав заяву засудженого безпідставою, оскільки засуджений є злісним порушником режиму утримання та не довів своє виправлення.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Суд, заслухавши пояснення засудженого, представника установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, прийшов до наступного.
Відповідно до висновку, викладеному в характеристиці, який відповідає матеріалам дослідженої в судовому засіданні особової справи засудженого, ОСОБА_5 відбуває покарання з 19.07.2013 року.
Із матеріалів справи вбачаються, що засуджений ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 22.07.2013 року. За час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив 4 (чотири) порушення режиму утримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення достроково не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Міру призначеного судом строку покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)» відбуває з 16.11.2013 року. На виробництві установи не працевлаштований.
За період відбування покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)» характеризується негативно, допустив 21 (двадцять одне) порушення, за які притягувався до дисциплінарні відповідальності. Стягнення достроково не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Адміністрацією установи не заохочувався.
За час перебування на лікуванні у багатопрофільній лікарні при державній установі «Покровска виправна колонія (№17)» з 27.11.2014 року по 27.03.2015 року та з 27.09.2015 року по 27.10.2016 рік характеризувався негативно, допустив 18 (вісімнадцять) порушень встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення достроково не зняті та не погашені у встановленому законом порядку . Адміністрацією установи не заохочувався.
07.04.2015 року прямуючи транзитом через Дніпропетровський слідчий ізолятор допустив 1 (одне) порушення режиму утримання, за яке притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення достроково не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується.
Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до членоушкодження. Являється злісним порушником установленого порядку відбування покарання.
Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає.
Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Позову на виконанні за виконавчими листами не має. Вину у скоєному злочині визнає частково.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, підлягав після відбуття 1/3 частин призначеного судом строку покарання 03.08.2015 року. Постійно-діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії (№112)» не розглядався.
Відповідно до протоколу № 24 від 24.10.2016 року, за статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання - 03.10.2016 року. Постійно діючою комісією державної установи «ІІокровська виправна колонія (№17)» засудженому відмовлено в застосуванні даної заохочувальної норми як такому, що не став на шлях виправлення.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання - 03.12.2017 року. Постійно-діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№1 12)» засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону як такому, що не довів свого виправлення, згідно протоколу № 29 від 1 5.12.2017 року.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і саме цей фактор є головною підставою для умовно-дострокового звільнення особи.
З огляду на роз`яснення, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Крім того, розглядаючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засуджених, суди повинні враховувати поведінку засудженого під час всього строку відбування покарання, а також приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що засуджений не надав суду конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Судом не встановлено, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, ст. 154 КВК України, -
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання, відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, засуджений вправі подати апеляції до апеляційного суду Тернопільської області.
Суддя підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1