А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.10.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/407/2017 щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 (зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 ), обвинуваченого в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2017, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 повернуто прокуророві, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що приблизно о 21:30 02.05.2016 у будинку АДРЕСА_1 під час сварки з ОСОБА_9 наніс їй два удари кулаками в область правого і лівого передпліччя, спричинивши легкі тілесні ушкодження, які не потягли розладу здоров`я чи втрати працездатності.
В обґрунтування свого рішення про повернення обвинувального акту прокуророві суд послався на те, що формулювання обвинувачення в ньому не містить короткого опису кримінального правопорушення, збігається з викладом його фактичних обставин, який, в свою чергу, не дає можливості зрозуміти, які саме і якої тяжкості тілесні ушкодження отримала потерпіла від протиправних дій обвинуваченого, обставини їх утворення, визначитись у питанні про відповідність обвинувачення правовій кваліфікації діяння, в якому, до того ж, не вказано необхідних ознак кримінального правопорушення та його кваліфікуючих ознак. Суд вважав, що такі вади обвинувального акту обмежують обвинуваченого у праві знати в чому він обвинувачуються і є перешкодою для призначення на його підставі судового розгляду.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Зазначає, що в ньому вже є ухвала іншого судді Ужгородського міськрайонного суду від 23.12.2016 про призначення судового розгляду, отже проведення нового підготовчого засідання було незаконним. Окрім цього, на його думку, вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт відповідає, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в ньому викладено в повному обсязі, а думка суду про помилковість кваліфікації дій обвинуваченого є невірною, свідчить про неповагу до закону і викликає у нього сумніви щодо неупередженості судді.
На апеляційну скаргу захисник адвокат ОСОБА_7 і потерпіла ОСОБА_9 подали заперечення з проханням залишити її без задоволення, а ухвалу без змін.
Захисник стверджує, що розбіжності між показаннями потерпілої і висновком судово-медичної експертизи щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які органи досудового розслідування не вважали за потрібне усунути, відбились на викладі фактичних обставин і на формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті, який, у свою чергу, в такому вигляді унеможливлює захист, позбавляє обвинуваченого права на захист і перешкоджає ухваленню законного і обґрунтованого судового рішення.
Потерпіла ОСОБА_9 вказує, що попереднє підготовче судове засідання відбулось з порушенням вимог ст. 314 КПК України, зокрема за відсутності захисника, на участі якого наполягав обвинувачений, і ця обставина перешкодила подальшому судовому розгляду кримінального провадження. Під час нового підготовчого судового засідання, проведеного іншим суддею, ця прогалина усунута. Звертає увагу на те, що у кримінальному провадженні з порушенням вимог ст. 110 КПК України призначено і проведено повторну судово-медичну експертизу для з`ясування ступеня тяжкості кожного синця на її тілі при відвертому виключенні з числа питань тих, які стосуються механізму нанесення тілесних ушкоджень, у тому числі розсіченої рани голови. А на підставі її висновків, які не відрізняються від висновків первісної судово-медичної експертизи в цій частині, змінено повідомлення про підозру, яке лягло в основу обвинувального акту. Вважає, що такі дії органу досудового розслідування мали на меті затягнути час, приховати факт спричинення їй розсіченої рани голови і у такий спосіб штучно зменшити ступінь тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень. Вбачає, що позиція прокурора суперечить вимогам кримінального процесуального закону, свідчить про його упередженість і намір заплутати учасників кримінального провадження.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, промову прокурора на підтримання апеляційних вимог, пояснення захисника і обвинуваченого, які заперечили проти вимог прокурора, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи прокурора, захисника, обвинуваченого, потерпілої, суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі, і вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Довід прокурора про незаконність нового підготовчого судового засідання ґрунтується на тому, що статтями розділу IV КПК України, які регулюють судове провадження у першій інстанції, проведення нового підготовчого судового засідання в разі передачі справи на розгляд іншому судді (складу суду), не передбачено. Більше того, у ч. 1 статті 319 цього Кодексу визначено, що після заміни судді, за загальним правилом, яке поширюється і на даний випадок, розпочинається спочатку судовий розгляд, до складу якого підготовче судове провадження не входить.
Апеляційний суд з цим доводом не погоджується.
Приписи параграфу 1 глави 28 КПК України, до якого входить і стаття 319, регулюють загальні положення судового розгляду, який має сенс за умови, що відповідна правова процедура на попередніх стадіях кримінального провадження здійснена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, завершена, а отже забезпечує можливість подальшого судового провадження та ухвалення в справі законного і обґрунтованого судового рішення. Якщо ж вона здійснена з порушенням вимог кримінального процесуального закону і забезпечити можливість подальшого судового провадження та ухвалення в справі законного і обґрунтованого судового рішення неспроможна, необхідність усунення цих порушень є очевидною.
Це судження знаходить своє логічне продовження у ч.1 ст. 314 КПК України згідно з якою після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, на яке викликає учасників судового провадження. І будь-яких винятків, наприклад, залежно від стадії, на якій виникли обставини, що зумовили передачу кримінального провадження на розгляд іншого судді, вона не містить.
Це ж підтверджено приписом ч. 6 ст. 34 КПК України про те, що суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, що зумовили передачу кримінального провадження на розгляд іншого суду.
З розпорядження керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду № 191 від 20.02.2017 видно, що дане кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строку повноважень судді було передано на повторний розподіл. В порядку, передбаченому ст. 35 КПК України, воно надійшло на розгляд судді ОСОБА_10 , який прийняв його до свого провадження і у точній відповідності до припису ч.1 ст. 314 цього Кодексу призначив підготовче судове засідання (а.к.п.40,41,53).
Зауважень з приводу процедури підготовчого судового засідання в апеляційній скарзі немає.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Частина перша статті 125 КК України визначає злочинним умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Пунктами а),b) частини 3 статті 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Приписам частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає: виклад у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення (їх тексти повністю збігаються), включають масштабні витяги з висновку судово-медичної експертизи, насичені припущеннями, неодноразовими посиланнями без потреби на один і той самий нормативний акт, іншим зайвим текстом, через перевантаженість яким в решті унеможливлює сприйняття самого змісту обвинувачення, з`ясування узгодженості з ними правової кваліфікації діяння.
Так, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення (і формулюванні обвинувачення) зазначено, що ОСОБА_5 «…діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, …у ході сварки, яка розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з громадянкою ОСОБА_9 , наніс останній два удари (по одному) руками, зажитими у кулак в область правого та лівого передпліччя по передній частині, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності».
При тому, що про будь-які інші дії підозрюваного в обвинувальному акті не вказано, подальший виклад фактичних обставин (і формулювання обвинувачення) такий.
«Згідно висновку судово-медичної експертизи № 887 від 01.09.2016 на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах верхньої повіки правого ока, тильної поверхні правої та лівої кисті, нижньої третини правого та лівого передпліччя по передній поверхні, середньої третини правого плеча по передній поверхні, синця спини зліва в області лопатки, на фоні якого розташоване садно; ушитої рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва. Згідно даних медичної довідки з нейротравмпункту ОКЦНН у неї виявлено : «Забійна рана потиличної ділянки голови. Забій м`яких тканин спини.
Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії (синці обличчя та верхніх кінцівок), якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини з послідуючим ударянням задньою поверхнею тіла (ушитої рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, синця спини зліва в області лопатки, на фоні якого розташоване садно) об тупі тверді предмети (бетонна стіна) в результаті падіння, після надання тілу прискорення, при цьому їй було нанесено не менше шести локальних ударів в обличчя та верхніх кінцівках.
По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 02.05.2016 і не суперечать обставинам справи».
Далі викладено висновки судово-медичної експертизи щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, розмежованих на шість груп з яких: 1) «вищеописані» синці і синець спини кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; 2) забійна рана голови як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; 3) синці на шкірних покривах верхньої повіки правого ока - як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; 4) синець на шкірних покривах тильної поверхні правої та синець лівої кисті, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; 5) синець на шкірних покривах нижньої третини правого та лівого передпліччя по передній частині, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; і 6) синець на шкірних покривах середньої третини правого плеча по передній поверхні також, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.»
Правова кваліфікація кримінального правопорушення має наступний зміст.
«Таким чином ОСОБА_5 …обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.»
Такий виклад обвинувачення, фактичних обставин кримінального правопорушення і його правової кваліфікації не можна вважати узгодженим і зрозумілим. Він не відповідає і вимогам, зазначеним у пунктах а),b) частини 3 статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, оскільки замість детального викладу характеру і причин обвинувачення містить витяги з судово-медичної експертизи, що, як видно з заперечень захисника і потерпілої на апеляційну скаргу, робить його малозрозумілим не тільки для обвинуваченого, але і для інших учасників кримінального провадження, істотно обмежує обвинуваченого у його праві знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується він і чому, унеможливлює підготовку захисту, перешкоджаєвизначитись у питаннях про те, чиї і які конкретно протиправні дії потягли за собою наслідки, що настали.
В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягають невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, недоліки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, формулюванні обвинувачення, вказав на суперечності між ним і правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, належним чином вмотивував чому за таких обставин судовий розгляд на його підставі призначений бути не може.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, наданих в інформаційному листі «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України: зокрема якщо він містить положення, що суперечать одне одному.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2017, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді: