Справа № 495/4168/17
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
24.10.2017 м. Білгород - Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої - однособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області та розглянувши клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 186 ч.1, 187 ч.1 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 186 ч.1, 187 ч.1 КК України.

Строк дії ухвали, якою обрано запобіжний захід, спливає 02.11.2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на період не більше ніж на шістдесят днів.

Захисник ОСОБА_4 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню Також заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у відношенні його підзахисного та просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 міру запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт. Оскільки, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України та не доведена обґрунтована підозри обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч.4 ст.176 КПК України запобіжний захід застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особи про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані якої обвинувачується особа.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, може незаконно вливати на потерпілих та свідків, громадянин Молдови, суд вважає, за необхідне обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Стосовно клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до наступного:

ОСОБА_5 обвинувачується у грабежі та розбою, тобто у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.1 ст. 187 Кримінального кодексу України.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Крім того, обрання стосовно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. … Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».

Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На теперішній час по зазначеному кримінальному провадженню не допитані усі учасники судового процесу, а тому є усі підстави вважати, що ризики, які були встановлені у ході досудового розслідування та передбачені п. п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зникли та не зменшились, а саме, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років позбавлення волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному проваджені з метою викривлення їх показань.

Крім того, також є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може знову вчинити інше тяжке кримінальне правопорушення.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв тяжке кримінальне правопорушення, з метою запобігання ризиків, зазначених у клопотанні, у тому числі скоєння ним інших кримінальних правопорушень, вказане вище свідчить про неможливість запобігання вищезазначених ризиків, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, - суд -
УХВАЛИВ:
Задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі м. Ізмаїл строком на 60 днів, тобто по 23.12.2017 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1