АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва в режимі відеоконференцзв`язку з Львівським СІЗО кримінальне провадження №0009671 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Також цим вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 7 000,00 гривень в рахунок __________________________
Справа: 11-кп/796/30/2017

Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1

відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Як встановив суд, ОСОБА_6 02.07.2015 року приблизно о 9 год. 25 хв., перебував біля будинку № 12 по вул. Бойченка в м. Києві, де у нього виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи за вищевказаною адресою, користуючись відсутністю сторонніх осіб, підійшов до ОСОБА_8 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, правою рукою вдарив останню в обличчя, після чого, шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок, тим самим відкрито заволодів вищевказаним золотим ланцюжком вагою 8,98 г, вартістю 2020,00 гривень.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що тримає при собі вищевказаний золотий ланцюжок, який належить потерпілій ОСОБА_8 , намагався втекти з місця вчинення кримінального правопорушення, але був затриманий чоловіком потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Свої вимоги аргументує тим, що при призначенні покарання, судом першої інстанції було порушено вимоги статті 68 КК України, яка регулює порядок призначення покарання за незакінчений злочин, відповідно до якої, строк або розмір покарання за вчинення замаху на злочин не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш сурового виду покарання, тобто покарання, призначене ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, не може бути більше ніж 4 (чотири) роки позбавлення волі. Також вказує, що суд, при призначенні покарання, не врахував особу обвинуваченого, суспільну небезпеку скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, ту обставину, що будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, обвинувачений знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, а тому суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання та вирішуючи питання про його звільнення від відбування покарання, дійшов помилкового висновку, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0009671 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з журналу судового засідання, під час розгляду даного кримінального провадження, фактичні обставини справи учасниками процесу не заперечувались і стосовно них відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувались, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст 15, ч. 2 ст. 186 КК України учасниками кримінального провадження не оспорюються, то відповідно до положень ч. 1 статті 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також з урахуванням його щирого каяття, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке за своїм видом відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, який всупереч вимогам ч.3 ст. 68 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог цієї норми закону, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України.

Оскільки санкція ч.2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, то строк призначеного ОСОБА_6 покарання а ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України не може перевищувати 4-х років позбавлення волі, а тому апеляційні доводи прокурора в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім цього, колегія суддів також вважає слушними і апеляційні доводи прокурора щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. cт. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Проте, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не дотримався загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, без належних для того умов і підстав, на які, в такому випадку, слід посилатися у рішенні, без врахування тієї обставини, що ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, знову вчинив умисний тяжкий злочин, не відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, дійшов необгрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання та безпідставно звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, шляхом застосування вимог ст. 75 КК України.

Таким чином, вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням положень ст. 75 КК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку апеляційним судом, як те установлюють приписи п.3 ч.1 ст. 407 КПК України.

За наведених обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого, конкретні обставини його вчинення, позицію потерпілої, яка під час розгляду справи в суді першої інстанції наполягала на призначенні обвинуваченому реального терміну покарання, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у скоєному, що є обставиною, яка пом`якшує покарання та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив замах на злочин, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 68 КК України, вважає призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням - скасувати.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , з урахуванням вимог ст. 68 КК України, покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 21 листопада 2017 року та на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 02.07.2015 року по 28.09.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3