Справа № 730/533/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1125/2017
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смяч, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 27 червня 2017 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року і призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2017 року та за даним вироком, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення за попереднім вироком з 25 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та час перебування під вартою з 21 червня 2017 року по 04 жовтня 2017 року з розрахунку день за день.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з часу його фактичного затримання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 198,00 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судово-товарознавчої експертизи.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 25 лютого 2017 року у вечірній час, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні житлового будинку мешканки АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу таємно, повторно, викрав належний їй мобільний телефон марки «Nomi і177» вартістю 351,90 грн, чим заподіяв останній матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Не погоджуючись з вироком обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять змінити вирок місцевого суду в частині зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з моменту затримання обвинуваченого до вступу вироку у законну силу, а також пом`якшити призначене покарання, також захисник просить визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити його у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Та визначити початок відбування строку покарання ОСОБА_6 з 25.04.2017 року.

В обґрунтування своєї позиції вказують, що судом призначено занадто суворе покарання, при цьому захисник зазначає, що в ході судового розгляду між потерпілою і обвинуваченим було досягнуто угоду про примирення, в затвердженні якої судом було відмовлено із формальних підстав, а призначаючи покарання, суд призначив його більш суворе ніж було досягнуто сторонами угоди, внаслідок чого, на його переконання, воно має бути зменшене.

Також вказує на необхідність зазначити, що початок строку відбування покарання має рахуватися саме з 25 квітня 2017 року, а не з моменту фактичного затримання, як зазначено у вироку.

Обвинувачений же вважає, що йому має бути зарахований увесь час перебування під вартою із розрахунку день за два з 25.04.2017 року по день набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них підстав, думку прокурора, який заперечив проти їх задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг як обвинуваченого так і його захисника в частині його суворості не знаходять свого підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, виходячи із тяжкості вчиненого, наявності пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, вартості викраденого майна, позиції потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання у виді арешту в межах санкції частини статті, інкримінованого злочину та призначенні остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, внаслідок чого цілком обґрунтовано дійшов висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також наявність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин та цілком обґрунтовано призначив покарання у межах, близьких до мінімальної санкції частини статті, за якою останній визнаний винуватим та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України обґрунтовано призначив покарання шляхом частково складання покарань, яке, на переконання колегії суддів, є достатнім та справедливим.

А посилання захисника обвинуваченого на неврахування судом міри покарання, визначеної сторонами в угоді про примирення, у затвердженні якої в ході судового розгляду було відмовлено, не ґрунтується на вимогах закону.

Як і вимога обвинуваченого щодо необхідності застосування зворотної дії у часі закону про зарахування строку попереднього ув`язнення із розрахунку день за два, не є слушними.

Як убачається з вироку, судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом з тим, на момент ухвалення вироку суду редакція застосованого судом закону з 21 червня 2017 року втратила свою чинність та не може бути застосована до обвинуваченого.

Також, є необґрунтованими доводи захисника про необхідність визначення строку відбуття покарання не з моменту фактичного затримання, а з 25 квітня 2017 року. Так, обвинувачений був затриманий за попереднім вироком, а тому суд першої інстанції при винесенні даного вироку вірно вказав, що строк відбуття покарання слід рахувати з моменту фактичного затримання і при цьому зарахував час відбуття покарання за попереднім вироком.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту отримання ним копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4