Провадження № 1кп-200-77-17
УХВАЛА

Іменем УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

з участю: прокурора: ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.4 ст.190 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Дніпропетровська, яка мешкає в АДРЕСА_2 , зареєстрованав АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Дніпропетровська, яка мешкає в АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки суд продовжуючи з власної ініціативи тримання під вартою став на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади. Таким чином, продовження тримання його під вартою з ініціативи суду є самодостатньою підставою для скасування відповідних ухвал. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, про що він неодноразово зазначає у своїх заявах. Однак суд прямо зазначає в своїх ухвалах про відмову вирішувати питання обгрунтованості підозри, що вказує на або професійну невідповідність або свідому неправосудність рішень. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини після спливу певного проміжку часу існування лише обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою. На підставі викладеного просить змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтримав своє клопотання та доповнив, що він просить його задовольнити, оскільки він тривалий час тримається під вартою, прокурором не подаються клопотання про продовження застосування запобіжного заходу за три години до судового засідання, в обвинувальному акті його дії кваліфікуються за ознакою особливо великого розміру, який не підтверджено висновком експерта, допитані в суді свідки не підтвердили, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знали, що він живий. Просить суд врахувати, стан його здоров`я, наявність двох неповнолітніх дітей, що він працює приватним підприємцем, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має позитивну репутацію. Крім цього, вважає, що наявність в матеріалах кримінального провадження постанов про закриття кримінальних проваджень щодо ОСОБА_10 за ч.2 ст.384, ч.2 ст.383 КК України, щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.3 ст.358 КК Українитакож є підставою для зміни йому запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Вислухав думку учасників процесу, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволені даного клопотання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, положення якої передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити чи приховати документи і речі, які мають доказове значення у справі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення і при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищезазначених ризиків суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; данні щодо особистості міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я, вік, наявність постійного місця роботи, репутацію, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа та інші відомості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом, ОСОБА_9 під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому продовжувався та визначалася сума застави у розмірі 9 880 000 гривень, у разі внесення якої на ОСОБА_9 покладалися певні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. При цьому судом при обранні та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховувались ризики, передбачені ст.177 КПК України, - що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити чи приховати документи і речі, які мають доказове значення у справі. Вказані ризики, а саме ризик можливості переховування обвинуваченого від суду та ризик впливу на свідків на час розгляду у суді кримінального провадження не відпали та продовжують існувати з наступних підстав. Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, а саме в організації заволодіння грошовими коштами в сумі 9 880 000 гривень шляхом шахрайства, групою осіб зв`язаною родинними зв`язками з використанням зникнення його з місця свого постійного проживання у м.Дніпро на тривалий час. Суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, та серйозність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду. Крім того, свідки по справі не допитані, докази судом не досліджені, що не зменшує ризику того, що ОСОБА_9 може впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. ОСОБА_9 не має міцних соціальних зв`язків, оскільки не одружений, не мешкає спільно зі своєю неповнолітньою дитиною, проживає разом з матір`ю, яка також є обвинуваченою по цій справі.

Твердження обвинуваченого та захисту, що суд продовжуючи з власної ініціативи тримання під вартою став на сторону обвинувачення і продовження тримання його під вартою є самодостатньою підставою для скасування відповідних ухвал, суд не може вважати підставою для зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу, оскільки порядок розгляду питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час підготовчого судового засідання було розглянуто Конституційним Судом України лише 23 листопада 2017 року і суд зберігаючи неупередженність та об`єктивність під час підготовчого судового провадження в даному кримінальному провадженні з`ясовував питання доцільності продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою дотримання практики Європейського суду з прав людини, відповідно якої тримання під вартою без відповідного судового рішення суперечить вимогам статті 5 Конвенції.

Твердження обвинуваченого, що суд повинен досліджувати докази для вирішення питання обґрунтованості підозри при розгляді питання дії запобіжного заходу, суд вважає необґрунтованими оскільки діючим кримінально - процесуальним законодавством України на даній стадії процесу передбачено дослідження доказів, наданих сторонами, в обґрунтування обвинувачення або спростування його. В той же час статті 331 та 350 КПК України не передбачають здійснення допиту свідків, дослідження матеріалів та доказів, їх витребування при вирішенні питань про зміну запобіжного заходу обраного обвинуваченому. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають буди достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа « Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.2994, справа «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990), що має місце і в даному кримінальному провадженні. Враховуючи стадію кримінального провадження, учасники процесу надають суду докази доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення, які суд оцінює в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що він тривалий час тримається під вартою, прокурором не подаються клопотання про продовження застосування запобіжного заходу за три години до судового засідання, в обвинувальному акті його дії кваліфікуються за ознакою особливо великого розміру, який не підтверджено висновком експерта, допитані в суді свідки не підтвердили, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знали, що він живий, суд не може вважати як на підставу зміни йому запобіжного заходу, оскількиклопотання учасників процесу під час судового розгляду розглядаються в порядку ст.350 КПК України, а питання доведеності вини обвинуваченого, оцінку доказів по справі суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

Посилання обвинуваченого на стан його здоров`я, наявність двох неповнолітніх дітей, що він працює приватним підприємцем, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має позитивну репутацію не свідчать про наявність у ОСОБА_9 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду.

Наявність в матеріалах кримінального провадження постанов про закриття кримінальних проваджень щодо ОСОБА_10 за ч.2 ст.384, за ч.2 ст.383 КК України, щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.3 ст.358 КК України суд не може розцінювати як підставу зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки як вбачається з обвинувального акту орган досудового розслідування виклав дії ОСОБА_10 щодо надання слідчому завідомо неправдивих показань щодо зникнення ОСОБА_9 у жовтні 2013 року, його загибелі та впізнання його трупу для подальшої імітації факту смерті останнього та отримання співучасниками злочину виплат ПрАТ «Метлайф» у розмірі 9 880140 грн., щодо звернення ОСОБА_10 до Жовтневого РВ з завідомо неправдивим повідомленням про вчинення злочину, щодо дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по складанню завідомо неправдивих документів щодо смерті ОСОБА_9 , які надали ПрАТ «Метлайф» як спосіб вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України та не кваліфікував дії обвинувачених за ч.2 ст.384, ч.2 ст.383, ч.3 ст.358 КК України. При цьому, відповідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а правильність кваліфікації та доведеність вини обвинувачених суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

А тому з урахуванням вищевикладеного, стадії судового провадження, коли свідки не допитані, а також особистості та поведінки обвинуваченого, підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання не вбачається.

Керуючись ст.ст.177-178, 183, 201, 331, 350 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання залишити без задоволення.
Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3