Справа № 308/8174/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянув у відкритому засіданні матеріали за апеляційною скаргою процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.08.2017 року.

Даною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУ НП в Закарпатській області про накладення арешту на автомобіль марки Мерседес Бенц НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та яким користується ОСОБА_7 .

Так, з матеріалів поданого клопотання вбачається, що 04.07.2017 близько 19:00 години ОСОБА_7 , знаходячись на проїжджій частині вулиці біля будинку №173 в с. Стужиця, Вилокоберезнянського району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх з метою вбивства, дістав з салону свого автомобілю марки Мерседес Бенц д. н. з. НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі дороги, пістолет невстановленого зразка, та, тримаючи пістолет в правій руці, здійснив один прицільний постріл в ОСОБА_9 , який йшов йому на зустріч, чим саме спричинив вогнепальне проникаюче поранення грудної клітки справа, гематоррекс, травматичний шок 2 ступеня потерпілому ОСОБА_9 . Однак, свій умисел на позбавлення життя до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілого ОСОБА_9 вчасно було доставлено до Великоберезнянської районної лікарні та надано медичну допомогу.

Слідчий суддя ухвалу мотивував тим, що протокол огляду від 19.08.2017 року не містить даних про те, що вищевказаний автомобіль містить на собі будь-які сліди злочину чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, необхідних для кримінального провадження. Крім того, у вказаного автомобіля відсутні інші ознаки речового доказу та не має даних про те, що він був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, був об`єктом кримінальних протиправних дій чи набутий кримінально протиправним шляхом. Вважає необґрунтованими посилання слідчого на необхідність накладення арешту на майно з метою відшкодування цивільного позову, так як ним не надано будь-яких даних про наявність цивільного позову та його розмір. Слідчий суддя вказав, що з часу вчинення кримінального правопорушення 04.07.2017 року до часу проведення огляду 19.08.2017 року ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, спрямованих на приховування, пошкодження, знищення чи інших подібних дій, надав добровільно згоду на проведення огляду автомобіля.

В апеляційній скарзі процесуальний керівник у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.08.2017 року, як незаконну та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на транспортний засіб. Вказує на те, що слідчий суддя дав неправомірну оцінку підставності винесення постанови про визнання автомобіля речовим доказом, хоча вона ніким не оскаржена та не скасована. Вважає, що слідчий суддя залишив поза увагою обставини та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки. Зазначає, що необхідність огляду транспортного засобу виникла у зв`язку з допитом ОСОБА_7 10.08.2017 року, під час якого останній повідомив інформацію щодо зберігання зброї у автомобілі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення захисника та підозрюваного , перевіривши матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що 05.07.2017 року до ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, особою, яку повідомлено про підозру вказано ОСОБА_7 .

Постановою слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Закарпатській області від 19.08.2017 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000229 автомобіль марки Мерседес Бенц НОМЕР_1 та поміщено його на штраф майданчик Великоберезнянського ВП ГУ НП в Закарпатській області.

Так, 19.08.2017 року ОСОБА_7 звернувся з заявою до старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_10 про надання дозволу на проведення огляду автомобіля марки Мерседес Бенц НОМЕР_1 , яким він користується.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 не створює перешкод для проведення досудового розслідування, добровільно надає дозвіл на огляд автомобіля, а тому не створює перепон для проведення інших необхідних слідчих дій.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При постановленні ухвали слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано.

Із змісту клопотання, матеріалів провадження, та доводів апеляційної скарги вбачається, що органом досудового слідства ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не доведено існування ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження автомобіля, яким користується ОСОБА_7 , хоча з часу вчинення кримінального правопорушення на час апеляційного розгляду минуло більше 2 місяців.

В долученому до клопотання протоколі огляду автомобіля від 19.08.2017 року не встановлено, які сліди злочину може містити зазначений автомобіль, а поданим клопотанням не доведено ймовірність встановлення інших відомостей, необхідних для встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, як правильно зазначено слідчим суддею матеріалами клопотання не підтверджено наявність існування цивільного позову, його розміру та не обгрунтовано необхідність накладення арешту на майно для забезпечення відшкодування завданої злочином шкоди, тобто не доведено мету накладення такого арешту.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Апеляційним судом порушень, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді не виявлено, а тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.08.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУ НП в Закарпатській області про накладення арешту на автомобіль марки Мерседес Бенц НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та яким користується ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: