Дата документу Справа № 321/7/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/105/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/7/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ТОВ «Стандарт 2010» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2018 року накладено арешт на насіння соняшнику масою 127050 кілограм, яке було тимчасово вилучено під час обшуку 03.01.2018 року з території будівель та споруд виробничої бази, розташованих по АДРЕСА_1 , та яке поміщено до складської будівлі № 1 ТОВ «Стандарт 2010» по провулку Новоселів, 29 у смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, із забороною користуватися і розпоряджатися ним.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, мотивувавши клопотання тим, що 03.01.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення під № 0000013. Кваліфікація кримінального правопорушення ч. 5 ст. 185 КК України. Так, в період часу з 18 години 30 хвилин 03.01.2018 року по 03 годину 04.01.2018 року, на підставі ухвали Михайлівського районного суду Запорізької області було проведено обшук на території будівель та споруд виробничої бази, розташованих по АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за: ОСОБА_11 , 33/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 15.08.2006 року; ОСОБА_12 , 11/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 15.08.2006 року; ОСОБА_7 , 89/200 частки на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року № 1528; ОСОБА_13 , 23/200 частки на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року № 1531, з метою відшукання здобуте злочинним шляхом насіння соняшнику, яке було викрадене з території ТОВ «Стандарт 2010», під час якого було виявлено та тимчасово вилучено 127050 кілограм насіння соняшнику, яке було перевезено та поміщено до складської будівлі АДРЕСА_2 . На стадії досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на насіння соняшнику масою 127050 кілограмів, яке було тимчасово вилучено з території будівель та споруд виробничої бази, розташованих по АДРЕСА_1 , під час проведення санкціонованого обшуку та яке вірогідніше всього здобуте злочинним шляхом, з метою забезпечення схоронності та відшкодування завданих матеріальних збитків вчиненим кримінальним правопорушенням.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно, вилученого під час обшуку 03.01.2018 року, оскільки вказане майно необхідне для проведення на стадії досудового розслідування першочергових слідчих дій, так як воно є об`єктом кримінального правопорушення, та може призвести до неминучого знищення слідів вчинення злочину, які можуть бути використані у суді в якості речових доказів, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважає її незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та такою, що порушує конституційні права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності власника майна. Вказує, що він є власником половини території будівель та споруд виробничої бази, розташованих по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року № 1528, де здійснює свою діяльність по зберіганню зібраного врожаю. Тобто, він є власником насіння соняшнику масою 127050 кг, на який було накладено арешт. Також власником 23/200 вказаної території є ОСОБА_13 . Згідно матеріалів кримінального провадження, відображених у оскаржуваній ухвалі, з ТОВ «Стандарт 2010» 03.01.2018 року працівниками підприємства ОСОБА_14 та ОСОБА_15 була скоєна крадіжка насіння соняшнику у кількості 4180 кг, яке було звантажене окремою купою на нашій спільній території по АДРЕСА_1 , в адресу ОСОБА_13 . Дане насіння соняшнику було вилучено працівниками поліції разом із автомобілем порушників протоколом ОМП. Решта насіння, яке знаходилось окремо від насіння, придбаного ОСОБА_13 , належить йому і жодного відношення до нього ані ОСОБА_13 , ані ТОВ «Стандарт 2010» не має, так як воно зібране з належних йому паїв, воно не є предметом посягання громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Більш того, вилучене у нього та передане на зберігання ТОВ «Стандарт 2010» насіння соняшнику у своїй кількості значно перевищує викрадене в ТОВ «Стандарт 2010». Крім того, ще 03.01.2018 року ОСОБА_13 в повному обсязі відшкодував потерпілому суму усіх понесених ним матеріальних збитків, що підтверджується розпискою. Також звертає увагу, що слідчим до суду не надано підтверджень того, що він, як законний власник арештованого майна, може, або має бажання, приховати, пошкодити, зіпсувати, заховати, втратити, знищити, використовувати, перетворити, пересувати чи передати вилучене рухоме майно. Його, як власника майна, навіть не викликали до суду при розгляді питання про арешт належного йому майна. Задовольняючи клопотання слідчого про арешт рухомого майна, суд першої інстанції, не взяв до уваги вимоги п.п. 1, 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України. Слідчий, в порушення вимог КПК України, не приєднав до клопотання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати чи конкретні докази, що свідчать, що вилучене насіння соняшнику є предметом злочинного посягання, а не є іншим насінням, яке належить іншим особам, зокрема йому. Суд при розгляді клопотання також не впевнився у належності вилученого насіння соняшника фігурантам злочину, а не іншим законним володільцям майна. Вважає, що арештоване насіння соняшнику не відповідає критеріям до речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, оскільки не містить на собі якихось особливих прикмет, через що неможливо саме цю партію насіння, вилученого у нього вважати тотожною із викраденою у ТОВ «Стандарт 2010». Також зазначає, що він є фермером, має у власності та користуванні земельні ділянки, на яких вирощує масляничні культури. Неможливість здійснення ним законної діяльності щодо обробки земель у міжсезонний період через брак коштів, які він не може отримати через арешт його врожаю, ставить його разом з родиною у складну фінансову ситуацію, тобто несе негативні наслідки для нього, як третьої особи у даному кримінальному провадженні. Повідомляє, що він у вказаному провадженні не є підозрюваним, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану підозрюваним. Враховуючи, що заходи забезпечення, в тому числі арешт майна, застосовуються для досягнення дієвості кримінального провадження, вважає, що у слідчого судді при постановленні оскаржуваної ухвали не було підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Враховуючи викладене, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на насіння соняшнику масою 127050 кг.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; власника майна і його представника, представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу, з посиланням на норми закону.

Ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту клопотання випливало, що метою для накладення арешту на майно 127050 кг насіння соняшнику було відшкодування завданих матеріальних збитків.

Крім того, в клопотанні зазначалося також і про мету забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування вказаного кримінального провадження, проте ч. 2 ст. 170 КПК України, не передбачено такої мети.

Натомість, слідчий суддя, розглядаючи клопотання, вийшов за рамки питань, зазначених в ньому і вказав, що арешт майна має бути накладений з метою збереження речових доказів, тоді як про таку мету у клопотанні слідчого не зазначалося.

В матеріалах провадження міститься постанова про визнання та долучення речових доказів від 04.01.2018 року (а.п. 23), однак, на думку колегії суддів, вказана постанова належними чином не вмотивована, оскільки в ній лише перелічені обставини провадження, і не обґрунтована позиція, на підставі яких фактів орган досудового розслідування дійшов висновку, що вилучене під час обшуку майно (127050 кг насіння соняшнику) має відношення до вказаного кримінального провадження.

Слідчим не були надані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом за участю власника майна.

Положенням ч. 2 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання може бути розглянуто без повідомлення власника майна, але в тому випадку, якщо таке майно не було тимчасово вилучено і якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Насіння соняшнику масою 127050 кг було тимчасово вилученим майном, мета забезпечення арешту, на думку колегії суддів, також не була обґрунтована, відтак положення ч. 2 ст. 172 КПК України у вказаному випадку не могло бути застосовано.

Крім того, у клопотанні і доданих до нього матеріалів взагалі були відсутні відомості щодо власника цього насіння, відповідно, слідчим суддею не було вжито будь-яких заходів щодо повідомлення власника майна про розгляд клопотання слідчого, що потягло за собою порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України.

Через вказані процесуальні порушення слідчим суддею не були з`ясовані усі обставини, які були необхідні для прийняття правильного рішення.

Так, із матеріалів кримінального провадження випливало, що з ТОВ «Стандарт 2010» 03.01.2018 року працівниками підприємства ОСОБА_16 та ОСОБА_17 була скоєна крадіжка насіння соняшнику у кількості 4180 кг, яке було звантажене окремою купою на території по АДРЕСА_1 . Дане насіння соняшнику було вилучено працівниками поліції разом із автомобілем порушників протоколом огляду місця події від 03.01.2017 року. З показів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 випливало, що насіння викрадене з ТОВ «Стандарт 2010» в подальшому мало бути продане ОСОБА_18 .

Однак, слідчим суддею було залишено без уваги, що територія по АДРЕСА_1 не є особистою власністю тільки ОСОБА_11 , а є спільною власністю декількох осіб, серед яких є ОСОБА_7 .

В клопотанні (так само як і у постанові про визнання та долучення речових доказів) не зазначено, яке відношення вилучене під час обшуку майно (127050 кг насіння соняшнику) має до вказаного кримінального провадження (крадіжка 4180 кг насіння соняшнику), а є лише припущення, що вказане майно, вірогідніше всього здобуте злочинним шляхом, однак обґрунтування цієї «вірогідності» клопотання в собі не містило.

Апелянт стверджував, що насіння, яке було вилучено під час обшуку, належить особисто йому і жодного відношення до цього насіння а ні ОСОБА_13 , а ні ТОВ «Стандарт 2010» не має, так як воно зібране з належних йому паїв, воно не було предметом посягання громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вказані доводи ні прокурором в судовому засіданні, ні існуючими матеріалами провадження спростовані не були, а надані апелянтом документи (документи на земельні паї і договори зберігання насіння) свідчать на користь доводів апелянта.

Крім того, апелянт звертав увагу, що 03.01.2018 року ОСОБА_13 в повному обсязі відшкодував потерпілому суму усіх понесених ним матеріальних збитків, що підтверджувалось розпискою.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, представник потерпілого підтвердив вказані обставини і заявив, що ТОВ «Стандарт 2010» в рамках вказаного кримінального провадження не має претензій ні до ОСОБА_7 , ні до ОСОБА_13 (свідка, який частково відшкодував шкоду, невідшкодована шкода буде стягуватись з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), цивільного позову в рамках цього кримінального провадження щодо вищевказаних осіб ТОВ «Станларт 2010» не подавало і не планує подавати, тому вважав, що підстави для накладення арешту майна були відсутні. Також представником була подана заява аналогічного змісту за підписом директора ТОВ «Стандарт 2010».

На думку колегії суддів, причетність 127050 кг насіння соняшнику до фактичних обставини вказаного кримінального правопорушення не підтверджується існуючими доказами, а зазначені слідчим обставини, не давали підстав для накладення арешту на вказане майно, з огляду на те, що його мета не була належним чином мотивована, і слідчий не довів необхідність накладення такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2018 року, якою накладено арешт на насіння соняшнику масою 127050 кілограм, яке було тимчасово вилучено під час обшуку 03.01.2018 року з території будівель та споруд виробничої бази, розташованих по АДРЕСА_1 , та яке поміщено до складської будівлі № 1 ТОВ «Стандарт 2010» по провулку Новоселів, 29 у смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, із забороною користуватися і розпоряджатися ним скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про арешт насіння соняшнику масою 127050 кілограм.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4