АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/53/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0005460 щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва

зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого 15 серпня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та першого заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року постановлено виконувати самостійно.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 15 квітня 2016 року приблизно о 19 годині, перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Ашан», за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2-Т, діючи умисно, взяв зі стелажів з солодощами цукерки на загальну суму 2 076 грн. 44 коп., та не маючи наміру за них розраховуватись, зайшов між стелажів і переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переклав їх до рюкзака та направився до виходу з магазину, де пройшов повз каси, не розрахувавшись за товар і був затриманий працівниками охорони гіпермаркету, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, ОСОБА_6 09 вересня 2016 року приблизно о 12 год. 50 хв., перебуваючи в торгівельній залі супермаркету «Новус», за адресою: м. Київ, просп. Броварський, 17, діючи умисно, повторно, взяв зі стелажів 15 плиток шоколаду, палку ковбаси на загальну суму 452 грн. 41 коп., і не маючи наміру за них розраховуватись, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переклав їх до рюкзака і направився до виходу з магазину, де пройшовши повз каси, не розрахувавшись за товар, був затриманий працівниками охорони супермаркету, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, ОСОБА_6 15 вересня 2016 року приблизно о 10 год., перебуваючи в торгівельній залі супермаркету «Фуршет», за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 22, діючи умисно, повторно, взяв зі стелажів 4 плитки шоколаду, 2 пляшки шампуню та упаковку кави на загальну суму 392 грн. 31 коп., і не маючи наміру за них розраховуватись, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переклав їх до рюкзака і направився до виходу з магазину, де пройшовши повз каси не розрахувавшись за товар, був затриманий працівниками охорони супермаркету, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, який призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 71 КК України, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 України виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ( ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України) та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, який призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, із звільненням від відбування цього покарання з іспитовим строком на 2 роки, та штрафу у розмірі 850 грн., які виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів їх не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчинений повторно, є правильною.
Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічне кримінальне правопорушення, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, і правильно призначив йому покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив від його відбування з випробуванням, з яким колегія суддів погоджується і підстав для призначення більш суворого покарання, як про те йдеться в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 не вбачає.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 71 КК України.

Так, перший епізод кримінального правопорушення за даним вироком ОСОБА_6 вчинив 15 квітня 2016 року, тобто до постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, а тому суд правильно постановив на підставі ч.3 ст. 72 КК України виконувати його самостійно.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 та першого

заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк, з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4