Номер провадження: 11-сс/785/170/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
26.01.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 про накладення арешту, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0005658 від 03.11.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час обшуку 27.12.2017 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 11.12.2017 року та уточненої ухвалою від 18.12.2017 року, а саме на автомобіль марки «Mercedes-Benz», номер кузову: НОМЕР_1 , н/з НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі скаргу представник ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить вищезазначену ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, посилаючись не те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та винесена з істотними порушення вимог кримінального процесуального закону, так як слідчий суддя при накладенні арешту не врахував, що арештований автомобіль не може бути речовим, так як не належить ОСОБА_8 , арештоване майно не відповідає критеріям визначених ст. 98 КПК України, а також не врахував те, що накладення арешту на автомобіль порушує права власника майна.

Слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що воно подано з пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, так як майно було тимчасово вилучено 28.12.2017 року, а в матеріалах провадження відсутні відомості, що клопотання подано протягом 48 годин після вилучення майна.

Слідчий суддя не повідомив власника майна про час та місце розгляду клопотання.

Заслухавши доповідача, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 170 арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та спів розумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ст. 171 КПК України, в клопотанні слідчого зазначено підстави та мету, передбачені ст. 170 КПК України, а також обґрунтування необхідності арешту майна.

Зокрема, в клопотанні слідчого зазначено, що до ЄРДР за №0005658 від 03.11.2017 року внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 190 КК України, за фактами шахрайського заволодіння організованою групою невстановлених слідством осіб під приводом проведення «Акції» з надання бонусів у мережі супермаркетів грошовими коштами ОСОБА_9 у розмірі 59 000 гривень, а також ОСОБА_10 в сумі 13 000 гривень, що було вчинено 13 листопада 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , а також відкритого викрадення за попередньою змовою групою осіб грошових коштів ОСОБА_11 у розмірі 4 000 доларів США, що було вчинено 03 листопада 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 27 грудня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року, уточненої ухвалою від 18 грудня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_3 , проведено санкціонований обшук, під час якого виявлено та вилучено належний ОСОБА_12 автомобіль марки «Mercedes-Benz», номер кузову: НОМЕР_1 , н/з НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 ..

У ході проведення обшуку, встановлено, що номер кузову автомобіля за фактом ( НОМЕР_3 ) та номер, який вказан у документах НОМЕР_1 не співпадає, в зв`язку з чим даний автомобіль був вилучений.

Постановою прокурора від 28 грудня 2017 року зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом в провадженні, у зв`язку із чим прокурор просить накласти на нього арешт.

В клопотанні слідчого зазначено, що метою та підставою арешту майна є збереження речового доказу, оскільки воно є доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, в клопотанні обґрунтовано зазначено, що зібрані матеріали досудового розслідування вказують на те, що вилучене в ході огляду майно може мати доказове значення по вказаному кримінальному провадженню, так як вилучений автомобіль використовувався злочинною групою, згідно рапорту оперуповноваженого ВБОЗ УКР ГУНП в Одеської області ОСОБА_13 .

На підставі наведеного, відповідно до вимог ст. 173 ч. 2 КПК України, в оскаржуваній ухвалі слідчого судді зроблений обґрунтований висновок про те, що 27.12.2017 року обшук проведений відповідно до вимог законодавства, на підставі слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року, уточненої ухвалою від 18 грудня 2017 року, при наявності правових підстав, що виправдовують ступінь втручання в права власників майна.

Також в ухвалі слідчого судді встановлена можливість використання вилученого майна, як речового доказу в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за ознаками ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 190 КК України.

Апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно може бути речовим доказом кримінального правопорушення. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді була обґрунтовано зазначена наявність правових підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 ч.ч.1-4 КПК України.

Крім того, є необхідність у перевірки номерного знаку кузову вилученого вищезазначеного автомобіля, так як під час його огляду було виявлено, що номерний знак кузову не співпадає з номерним знаком кузову вказаного у документах на вищезазначений автомобіль.

З наведених підстав доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на автомобіль є незаконним, не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи захисника про те, що клопотання прокурора про арешт майна подано в порушення строку, передбаченого ст. 171 ч.5 КПК України, підтвердження не знайшли, так як з клопотанням прокурор звернувся до слідчого судді 29.12.2017 року, протягом 48 годин після вилучення майна, здійсненого під час обшуку 27.12.2017 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді 11 грудня 2017 року, уточненої ухвалою від 18 грудня 2017 року.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ч.ч. 2,3 ст. 173 КПК України, а саме порушення прав власника майна при вилученні та арешті майна, оскільки при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя врахував обставини інкримінованого кримінального правопорушення, доведеність правових підстав для арешту майна, у тому числі, що виправдовують ступінь втручання в права власників майна.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив права власника майна, оскільки клопотання розглянув у його відсутність, апеляційний суд не приймає до уваги, так як власник майна, зокрема ОСОБА_12 , з цих підстав судове рішення не оскаржував.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2,404,405,419,422 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0005658 від 03.11.2017 року, про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz», номер кузову: НОМЕР_1 , н/з НОМЕР_2 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 31.01.2017 року, о 16:00 год. в приміщення апеляційного суду Одеської області.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2