В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.02.2018 Справа №607/861/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000707 від 01 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого:

- 20 вересня 2007 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.289, ст. ст. 69, 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 15 днів;

- 06 травня 2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186, ст. 69 КК У країни до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців;

- 21 вересня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців;

- 09 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.302, ч. 2 ст. 76, ч. 3 ст. 76, ч. 4 ст. 76 КК України, засуджено до обмеження волі строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік. Звільнений 03 січня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області по закінченню строку відбування покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

та захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Влітку 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу території домогосподарства АДРЕСА_1 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, та що його дії є непомітними для сторонніх осіб, відкрив вхідні двері воріт, після чого зайшов на огороджену територію вказаного домогосподарства. У подальшому обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, шляхом розбиття навісного замка вхідних дверей проник в складське приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , звідки умисно та таємно викрав бензотример марки «CG430B 1.1 KW» вартістю 1449.70 гривень, дитячий самокат марки «Scooter» вартістю 182,50 гривень та резинові чоботи, які для потерпілого ОСОБА_5 матеріальної цінності не становлять.

З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину та направився додому. Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1632,2 гривні.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

12 січня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробування з встановленням іспитового строку 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Ч.4 вказаної статті також передбачає, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_5 27 грудня 2017 року надав письмову згоду прокурору Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на укладення між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості. Також потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що немає претензій до обвинуваченого майнового характеру, викрадені речі йому повернуті.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року, суд вважає слід скасувати.

Також, суд вважає, що речові докази: бензотример марки «CG430B 1.1 KW», дитячий самокат марки «Scooter», слід повернути потерпілому ОСОБА_5 , після вступу вироку в законну силу.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз від 28.12.2017 року № 6-867/17 в сумі 395, 48 грн, № 6-868/17 в сумі 395, 48 грн, а всього 790, 96 грн, які суд вважає слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави, оскільки такі витрати виникли при проведенні експертиз речових доказів у межах даного кримінального провадження.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Затвердити укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року - скасувати.

Речові докази: бензотример марки «CG430B 1.1 KW», дитячий самокат марки «Scooter» - повернути потерпілому ОСОБА_5 , після вступу вироку в законну силу.

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз від 28.12.2017 року № 6-867/17 в сумі 395, 48 грн, № 6-868/17 в сумі 395, 48 грн, а всього 790, 96 грн (сімсот дев`яносто гривень дев`яносто шість копійок) в користь держави (УК У м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий суддяОСОБА_1