МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1688/16-к
Провадження № 1-кп/480/28/17
Вирок
Іменем України
11 грудня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 лютого 2016 року за № 0000074 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, призваного на військову службу за мобілізацією 17.06.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, на посаді курсанта навчального батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , освіта повна середня, не одруженого, раніше судимого:

- 17.03.2016 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі. Звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю один рік;

- 26.10.2016 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до двох років одного місяця позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:

17.06.2015 ОСОБА_7 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 159 від 17.06.2015 солдат ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта навчального батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 14-РС від 15.12.2015 солдата ОСОБА_8 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціювання національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України Про оборону України надається визначення терміну особливий період - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу Про часткову мобілізацію № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_7 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29.07.2015 № 202 солдата ОСОБА_7 28.07.2015 направлено до військової частини НОМЕР_2 (Миколаївський військовий шпиталь), для проходження курсу стаціонарного лікування.

19.08.2015 солдата ОСОБА_7 виписано з військової частини НОМЕР_2 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .

19.08.2015 близько 14 години 00 хвилин солдат ОСОБА_7 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд.

17.05.2016 о 14 годині солдат ОСОБА_7 самостійно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону та повідомив про себе, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу до військової частини -польова пошта НОМЕР_1 .

06.06.2016 о 18 годині ОСОБА_7 прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_7 показав суду, що 19.08.2015 він не з`явився до військової частини з лікувального закладу та без поважних причин незаконно перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з амністією, оскільки він є учасником бойових дій.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України Про амністію у 2016 році суд дійшов такого.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Частиною 1 статті 5 Закону України Про застосування амністії в Україні дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.
Згідно з положеннями п. а ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2016 року визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на один рік та покладено обов`язки передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Після чого, 26 жовтня 2016 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів у період часу 22.05.2016 по 03.06.2016, 17.07.2016, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Отже, умисні злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України вчинені ОСОБА_7 у період часу з 22.05.2016 по 03.06.2016 та 17.07.2016 після ухвалення 17.03.2016 вироку Корабельним районним судом м. Миколаєва та до повного відбуття покарання за ним.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році Верховна Рада України постановила звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
У матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що

ОСОБА_7 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Наявна у матеріалах кримінального провадження копія посвідчення про отримання статусу учасника бойових дій не підтверджує викладених вище вимог закону.
Крім цього, згідно з положеннями п. 1 в) ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році Верховна Рада України постановила звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
У матеріалах кримінального провадження наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, який вдіповдіно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, то положення цієї частини статті до ОСОБА_7 також не застосовуються.
За таких обставин суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України Про амністію у 2016 році є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра не перебуває; перебуває на диспансерному обліку в наркологічному диспансері з 30.06.05; є учасником бойових дій; має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 ; раніше не судимий в силу ст. 89 КК України; повністю визнав вину.

Обставинами, які пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність кількох обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а тому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також те, що він є учасником бойових дій, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого йому слід обрати покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті, та призначити покарання за сукупністю злочинів, за цим вироком та за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.10.2016, за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім цього, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 01.05.2016, яка діяла на час виникнення правовідносин), ОСОБА_7 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто строк переведення та тимчасового залишення ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі з 02 червня 2017 року (дата прибуття ОСОБА_7 до Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор) по 20 червня 2017 року включно (у зв`язку з набранням чинності Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення ).
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, однак ОСОБА_7 , для попредеження продовження злочинної діяльності, до набрання вироком законної сили слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.10.2016 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, більш суворим, призначеним за цим вироком, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 02 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день ухвалення вироку 11 грудня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 26 жовтня 2016 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 обрати тримання під вартою.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

11.12.2017