АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 647/1598/16-к
Номер провадження №11-кп/791/840/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року жовтня місяця « 02 » дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2 ,
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурора: Захисника : Обвинуваченого: ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження №0000918 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 року, щодо:

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Веселе Бериславського району Херсонської області, раніше судимого, якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткого складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 28.02.2017 року, яким було засуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.395, ст.70, ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком три роки вісім місяців, і остаточно призначено до відбуття ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Строк відбування покарання рахується з 01.08.2017 року.

Застосована ч.5 ст.72 КК України та обрано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнуто судові витрати за проведення експертизи.

Вирішене питання про речові докази у кримінальному провадженні.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 17 липня 2016 року о 13-00 год. перебуваючи в АДРЕСА_1 шляхом вільного доступу, із корисливих мотивів, повторно, умисно, таємно викрав мобільний телефон «SAMSUNG» модель GT-E1200i, IMEI НОМЕР_1 вартістю 215 гривень, який належить ОСОБА_9 та був залишений на лавочці ОСОБА_10 , приховав його від останнього, коли той став шукати, обернув на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд продавши сторонній особі, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 215 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати через відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. На його думку, сформульоване судом обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України не відповідає фактичним обставинам встановленим в судовому засіданні. Стверджує, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого злочину(крадіжка), а формально наявний інший склад злочину привласнення особою знайденого або чужого майна, що випадково опинилося у неї (ст.193 КК України). Зазначає, що ОСОБА_8 в судовому засідання пояснив, що телефон знайшов під лавкою, коли прокинувся.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони кримінального провадження залишились на своїх позиціях, останнє слово ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг.
Згідно до вимог ст.370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_8 виконанні в повному обсязі.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наданими суду доказами, а саме:
- свідченням потерпілої ОСОБА_9 , що влітку 2016 року віддала свій телефон сину ОСОБА_11 . Він зустрівся з ОСОБА_12 , вони вживали горілку. Коли вона стала запитувати у сина, де її телефон, останній сказав, що не знає де він, коли він прокинувся ні ОСОБА_13 ні телефона не було. Вона поїхала до бару, там їм сказали, що ОСОБА_13 продав її телефон ОСОБА_14 . Телефон їй повернули працівники поліції;
- свідченнями свідка ОСОБА_15 , про те, що 17 липня 2016 року він зустрів ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , всі разом сиділи біля його будинку, вживали алкогольні напої. Він завів ОСОБА_8 до себе у будинок і поклав спати, ОСОБА_18 теж пішов, ОСОБА_19 ще сидів на лавці. ОСОБА_8 поспав, прокинувся та пішов додому. Про крадіжку телефона він дізнався від ОСОБА_16 , який розповів йому, що придбав телефон але не знав про те, що він викрадений;
- свідченнями свідка ОСОБА_20 , про те, що влітку 2016 року він зустрів ОСОБА_8 на вулиці, той запропонував йому купити мобільний телефон «SAMSUNG» за 100 гривень, він й купив. Звідки цей телефон у ОСОБА_8 йому невідомо;
- свідченнями свідка ОСОБА_21 , який суду пояснив, що наприкінці літа 2016 року йому принесли мобільний телефон. Пізніше до нього прийшов розповів що ОСОБА_8 викрав у нього телефон;
- свідченнями свідка ОСОБА_22 , про те, що влітку 2016 року її співмешканець ОСОБА_19 повідомив, що у нього зник телефон. Він вживав алкогольні напої в компанії з ОСОБА_12 , пили на лавці, телефон і цигарки лежали поряд з ним, де подівся потім телефон він не знає. Коли вона ввечері пішла до магазину, там сказали, що ОСОБА_8 продавав телефон. За описом вона впізнала телефон співмешканця. Вона передзвонила ОСОБА_8 і запропонувала йому повернути телефон, останній сказав що ніякий телефон він не брав. Вона дала ОСОБА_8 дві години для того, щоб він телефон повернув, після чого вони звернуться до поліції. ОСОБА_8 телефон не повернув, тому ОСОБА_23 зателефонувала до поліції;
- протоколом огляду місця події від 19.07.2016 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_1 було оглянуто місце події ( а.168-169);
- протоколом огляду місця події від 19.07.2016 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що ОСОБА_20 добровільно виніс з будинку АДРЕСА_2 мобільний телефон Samsung, який він придбав у ОСОБА_8 за 100 гривень ( а.170-171);
- висновком судової товарознавчої експертизи від 22.07.2016 року №4558, з якої вбачається що ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону «Самсунг» з пластмасовою панеллю синього кольору, модель: GT-E1200i, без пошкоджень, придатного до використання, станом на липень 2016 року могла складати 215 гривень (а.с. 176-178).
На підставі аналізу досліджених вище доказів, колегія суддів приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі захисника про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого злочину (крадіжка), а формально наявний інший склад злочину привласнення особою знайденого або чужого майна, що випадково опинилося у неї (ст.193 КК України), на думку колегії суддів не знайшли свого підтвердження.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 продав мобільний телефон сторонній особі отримав за нього грошові кошти, незважаючи на неодноразові вимоги ОСОБА_10 та ОСОБА_22 повернути телефон, він категорично заперечував що телефон знаходився у нього, що свідчить про корисливий мотив при вчиненні крадіжки.
Колегія суддів приходить до висновку, що у контексті конкретних обставин цього кримінального провадження за необхідне зазначити, що незаконне таємне заволодіння майна, що фактично не вийшло з володіння власника або особи, якій було ввірене, але опинилося з будь-яких причин у неналежному місці, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Таким чином ОСОБА_8 мав умисел на викрадення телефону, так як законних підстав для заволодіння ним він не мав, про те, що телефон викрав у ОСОБА_10 обвинувачений розумів не повертав на вимоги потерпілої та між крадіжкою та продажою телефона пройшов незначний час, тому посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що телефон ОСОБА_8 знайшов під лавкою, коли прокинувся, на думку колегії суддів є необгрунтованими.

Будь яких порушень вимог кримінально - процесуального законодавства при дослідженні оцінці наведених у обвинувальному вироку доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_8 суд не допустив і вірно кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися судом до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується негативно, як особа, що схильна до скоєння злочинів, зловживає алкогольними напоями, має непогашену судимість за скоєння умисного злочину. З врахуванням викладеного, суд правильно дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та вірно визначено необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідно до вимог ст.65 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Головуючий (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 03 жовтня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 02 жовтня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2