Справа № 562/733/17
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта
17 січня 2018 року Рівненський міський суд
Рівненської області

судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
її представника - адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
його захисника - адвоката ОСОБА_7
15 березня 2017 року до Рівненського міського суду на підставі ухвали апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року про визначення підсудності згідно норми статті 34 КПК України було передане на розгляд кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
Згідно наведених в обвинувальному акті, складеному слідчим органу досудового розслідування та затвердженому 17.02.2017 р. прокурором Здолбунівської місцевої прокуратури, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, ОСОБА_6 обвинувачується в тім, що 29 травня 2016 року близько 19 год. він, перебуваючи на автобусній зупинці, розташованій неподалік Здолбунівської районної бібліотеки по вул.Шкільна в м.Здолбунів Рівненської області, під час суперечки з ОСОБА_4 , що раптово виникла між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно заподіяв потерпілій легке тілесне ушкодження, що спричинило в неї короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Обвинувачений та його захисник підтримали позицію прокурора.
Потерпіла та її представник подали письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що наведений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не є фактичними обставинами цього кримінального правопорушення, а правова кваліфікація та формулювання обвинувачення суперечать фактичними обставинам кримінального правопорушення, оскільки органом досудового розслідування і прокурором невірно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України (Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я), в той час як дії обвинуваченого належало б кваліфікувати за ч.1 ст.296 КК України (Хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом), з огляду на громадські місця, спочатку салон маршрутного таксі разом з іншими пасажирами, а потім зупинка громадського транспорту, де відповідно розпочався, продовжився та завершився конфлікт між обвинуваченим і потерпілою. При цьому, мотивом дій ОСОБА_6 , на думку представника потерпілої, були не особисті неприязні відносини з ОСОБА_4 , а мотив, притаманний хуліганству, тобто явна неповага до суспільства.
З цього приводу потерпіла зверталася з відповідними заявами до слідчого органу досудового розслідування ще під час досудового розслідування, а також при внесенні за її заявою відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками хуліганства до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проте її повідомлення про дійсні обставини злочину взяті до уваги не були.
Прокурор, обвинувачений та його захисник просять у задоволенні клопотання потерпілої відмовити, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.
З`ясувавши думку учасників підготовчого провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, думку щодо клопотання потерпілої про повернення обвинувального акта прокурору, перевіривши переданий прокурором обвинувальний акт на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору з таких підстав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що процесуальний закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1)фактичних обставин кримінального правопорушення;
2)правової кваліфікації;
3)формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Однак, в порушення наведеної норми кримінального процесуального закону, в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, натомість наведене формулювання лише дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Так, визначаючи основні терміни КПК, в пункті 13 частини першої статті 3 КПК України законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Відтак, до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває в статусі підозрюваного.
Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст.276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
Вищенаведене є підґрунтям для висновку про нетотожність понять підозра і обвинувачення, тому вказані істотні недоліки обвинувального акта роблять неможливим призначення й забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.
Крім того, в абзаці - Правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення автор обвинувального акта посилається на ч.2 ст.125 КК України, не описуючи при цьому диспозиції частини статті закону України про кримінальну відповідальність.
При поверненні обвинувального акта суд враховує також позицію потерпілої ОСОБА_4 про те, що наведений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не є фактичними обставинами цього кримінального правопорушення, а правова кваліфікація суперечить фактичними обставинам кримінального правопорушення, з огляду на документально підтверджене звернення потерпілої до слідчого органу досудового розслідування з приводу кваліфікації дій ОСОБА_6 .
Керуючись ч.2, п.3 ч.3, ч.4 ст.314, ст.372 КПК України, суд,
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий: