Справа № 753/3028/16-к
Провадження №: 1-кп/752/489/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2017 року м. Київ Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005868 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

10.08.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинувачених за ч.2 ст. 289 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:
Як видно з формулювання обвинувачення, ОСОБА_8 08.07.2015, приблизно в 03-00 год., перебуваючи біля будинку № 21 по вул. Княжий Затон в м. Києві, з метою умисного незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «Lexus LX 570», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, що на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , вступив в злочину змову з ОСОБА_7 та невстановленими досудовим слідством особами на ім`я ОСОБА_13 та особою на прізвисько « ОСОБА_14 », після чого, згідно розподілених ролей ОСОБА_8 став спостерігати за оточуючою обстановкою, з метою в разі небезпеки сповістити про це ОСОБА_7 та невстановлену досудовим слідством особу на ім`я ОСОБА_13 , знаходячись в салоні автомобіля «BMW», чорного кольору з невстановленими досудовим слідством державним номерним знаком, знаходячись неподалік місця події також спостерігав за оточуючою обстановкою та очікував на спільників.
В цей час ОСОБА_7 та невстановлена досудовим слідством особа на прізвиська « ОСОБА_14 », підійшовши до автомобіля «Lexus LX 570», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку № 21 по вул. Княжий Затон в м. Києві, де у невстановлений досудовим слідством спосіб відкрили двері вищевказаного автомобіля «Lexus LX 570», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого, проникли в салон даного автомобіля де запустили двигун та від`їхали з місця його паркування, після чого підібравши ОСОБА_8 , який сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Lexus LX 570», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого сидів ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину в супроводі невстановленого досудовим слідством державним номерним знаком під керуванням невстановленої досудовим слідством особи на ім`я ОСОБА_13 в салоні, якого також знаходилася невстановленим досудовим слідством особа на прізвисько « ОСОБА_14 », зникли, чим завдали власнику даного автомобіля ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1 369 022 гривень 85 коп.
Крім того, ОСОБА_8 , 23.07.2015, у період часу з 02 години 10 хвилин до 04 години 15 хвилин, більш точний проміжок часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи біля будинку № 94 по вулиці Васильківській в м. Києві, з метою умисного незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, чорного кольору, що на праві приватної власності належить ОСОБА_15 та знаходився у користуванні її чоловіка ОСОБА_12 , вступив у злочину змову із ОСОБА_7 та невстановленими досудовим слідством особами на ім`я ОСОБА_13 та особою на прізвисько « ОСОБА_14 », після чого, згідно розподілених ролей, ОСОБА_8 став спостерігати за оточуючою обстановкою, з метою, щоб у разі виникнення небезпеки, повідомити ОСОБА_7 та невстановлену досудовим слідством особу на прізвисько « ОСОБА_14 ».
В свою чергу, невстановлена досудовим слідством особа на ім`я ОСОБА_13 , знаходячись в салоні автомобіля «BMW», чорного кольору, з невстановленим досудовим слідством державним номерним знаком, знаходячись неподалік місця події також спостерігав за оточуючою обстановкою та очікував на спільників.
В цей час, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим слідством особа, на прізвисько « ОСОБА_14 », підійшовши до автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований біля будинку № 94 по вул. Васильківській в м. Києві, у невстановлений досудовим слідством спосіб відкрили двері вищевказаного автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого, проникли в салон автомобіля та в подальшому, у невстановлений досудовим слідством спосіб, запустили двигун вищевказаного автомобіля, де ОСОБА_7 , сів за кермо даного автомобіля, від`їхав з місця його паркування, після чого, підібравши ОСОБА_8 , який сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. НОМЕР_2 , з місця вчиненого злочину, в супроводі невстановленого досудовим слідством автомобіля «BMW», чорного кольору, з невстановленим досудовим слідством державним номерним знаком, під керуванням невстановленої досудовим слідством особи на ім`я ОСОБА_13 , в салоні якого також знаходилась невстановлена досудовим слідством особа на прізвисько « ОСОБА_14 », зникли, завдавши власнику даного автомобіля ОСОБА_16 матеріальну шкоду на суму 1 313 868 гривень 88 коп.
Тобто, як зазначено у обвинуваченні, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скоїли злочин передбачений ч.2 ст. 289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення, в яких вони обвинувачуються, вчинені обвинуваченими.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав. Пояснив, що до незаконного заволодіння транспортними засобами відношення не має. Пригадує, що в один з днів 2015 року зателефонував його товариш ОСОБА_8 та попросив поїхати в м. Бровари, на що він погодився. На своєму автомобілі «Сітроен С2» поїхали за адресою, яку вказав ОСОБА_17 . Заїхали в один з гаражних кооперативів в м. Броварах та зупинилися біля гаража який вказав ОСОБА_17 , який вийшов та пішов відкривати двері в гаражі. В цей час прибігли незнайомі люди, витягнули з автомобіля, поклали на землю. Пізніше підняли і поставили вимогу відкрити автомобіль, спочатку відмовився, проте пізніше зважаючи на їх вимоги підписав дозвіл, хоча автомобіль належить та зареєстрований на ОСОБА_18 . Як проводився огляд не бачив, лежав на землі. Хто відкривав автомобіль не знає, ключі у нього забрали. 08.07.2015 року вночі спав вдома і відношення до заволодіння автомобілем в цю ніч, немає. Також вперше на досудовому слідстві йому стало відомо про викрадення автомобіля на вул. Васильківська, до якого немає відношення. Особи на ім`я ОСОБА_13 та на прізвисько « ОСОБА_14 » йому не відомі. Просить винести виправдувальний вирок. Немає відношення до квартири, в якій було знайдено посвідчення водія на ОСОБА_19 .
Обвинувачений ОСОБА_8 також не визнав себе винним. Пояснив, що по оголошенню орендував гараж в одному з кооперативів у м. Бровари, де певний час зберігав мотоцикл, авто та різні речі. Пізніше, гараж за певну суму здав в користування наглядно знайомому по імені ОСОБА_20 , де він проживає не знає. Оскільки продовжував зберігати свої речі, для ОСОБА_20 зробив дублікат ключа до дверей гаража. В один з днів липня 2015 року попросив ОСОБА_7 завезти його до гаража в м. Бровари, мав намір взяти свою бензопилу. Коли приїхали до гаража, їх затримали. З приводу виявлення в гаражі автомобіля «Лексус», нічого сказати не може, до його викрадення відношення немає. Також немає відношення до незаконного заволодіння автомобілем «Тойота» та до приміщення де він був виявлений. Просить виправдати.
В підтвердження винності обвинувачених, прокурором надано ряд доказів, які суд до уваги не бере та відкидає з наступних підстав.
Так, як доказ винності обвинувачених у незаконному заволодінні автомобілем «Лексус», прокурором надано протокол огляду від 05.08.2015 року, зокрема гаражного приміщення № НОМЕР_3 ряду в кооперативі «Автокооператив № 2», що на вул. Чкалова, 7, м. Бровари Київської області, в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль «Лексус», та одночасно проведено його огляд (т.1 а.с.91-114).
Надані прокурором матеріали взагалі не містять даних з приводу того, хто є власником вищезазначеного гаражного приміщення і чи мають відношення до нього обвинувачені.
Відповідно до вимог ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.
Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку, прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Незважаючи на категоричні вимоги процесуального законодавства, огляд гаражного приміщення № НОМЕР_3 ряду в кооперативі «Автокооператив № 2» що на вул. Чкалова, 7, був проведений без згоди власника та ухвали слідчого судді і після проведення огляду, слідчий до слідчого судді для отримання дозволу не звертався і ухвала з цього приводу стороною обвинувачення в розпорядження суду не надавалася.
Тобто, вищезазначений доказ, згідно вимог ст. 87 КПК України, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки процесуальна дія, яка в ньому відображена, здійснена без попереднього дозволу суду, а тому суд його відкидає та до уваги не бере.
Суд також вважає за необхідне відмітити, що виявлений у гаражному кооперативі 05.08.2015 року автомобіль «Лексус», в подальшому чомусь 06.07.2015 року постановою слідчого визнаний речовим доказом, тобто датою за місяць до його виявлення. Крім того, в ході вищезазначеного огляду приміщення та автомобіля було виявлено сліди пальців рік, проте в розпорядження суду не було надано висновки про їх належність. Більше того, під час огляду приміщення гаража та автомобіля «Лексус», було проведено огляд автомобіля «Сітроен С2» д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_7 , та який, як видно з розписки, попередньо дав дозвіл на його проведення, в ході якого було, наряду з іншим, виявлено ключ від автомобіля «Тойота», проте, чи саме це ключ від викрадених авто, про які відображено у обвинуваченні, доказів з цього приводу в розпорядження суду не надано. Виявлені під час огляду «Сітроена» інші предмети, зокрема прилад з антенами, страховки, технічні паспорти, предмети схожі на боєприпаси, візитки, грошові кошти, мобільні телефони тощо, лише знайшли своє відображення в протоколах огляду, проте чи мають вони відношення до незаконного заволодіння ТЗ обвинуваченими та можливого вчинення ними інших злочинів, доказів з цього приводу в розпорядження суду не надано.
Як відмічає суд, також з порушенням вимог ст.ст. 237, 233 КПК України, без згоди власника та ухвали слідчого судді був проведений огляд 06.08.2015 року гаражного боксу № НОМЕР_5 , що в ГБК «Ладага», що на вул. Малінська, 34 в м. Києві (т.1 а.с. 153-161), в ході якого виявлено автомобіль «Хонда Сівік» та також проведено його огляд, однак яке відношення зазначений автомобіль та предмети вилучені під час огляду, які між іншим визнані речовими доказами, мають до кримінального провадження яке є предметом судового розгляду, - не зрозуміло, а стороною обвинувачення не доведено.
Аналогічні, грубі порушення вимог ст.ст. 237, 233 КПК України, які по суті зобов`язують суд визнати недопустимим доказом згідно вимог ст. 87 КПК України, було допущено при проведенні без дозволу власника та ухвали суду 06.08.2015 року огляду місця події, зокрема кладового приміщення на вул. Жуковського, 20 в м. Києві, під час якого було виявлено автомобіль «Тойота Ленд Крузер», номерні знаки НОМЕР_6 та чорну коробку. Більше того, матеріали кримінального провадження не містять також даних з приводу того, хто є власником зазначеного приміщення, і взагалі, яке відношення до нього мають обвинуваченні.
Хоча як видно з показань свідка ОСОБА_21 , охоронця, до нього підійшли незнайомі та повідомили, що на території гаражів є викрадені авто. Вони підвели його до конкретного боксу, зазначили, що тут викрадений автомобіль, через вентиляційне вікно бачили «Тойоту» і почали збивати замки. Він їм давав телефон орендатора.
Тобто, вищезазначені протоколи огляду, як докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки процесуальні дії, які в них відображені, здійснені без дозволу суду, згідно вимог ст. 87 КПК України, є недопустимими, а тому суд їх відкидає та до уваги не бере.
Суд, ретельно проаналізувавши як процесуальний документ та зважаючи на показання потерпілого ОСОБА_12 , вважає за необхідне дати окрему оцінку та зупинитися на наданому як доказ протоколі повернення майна від 19.08.2015 року (т.1 а.с. 186-222). Так, як видно з протоколу огляду від 06.08.2015 року, який суд, за вищезазначених підстав визнав недопустимим доказом, в ньому не знайшло свого відображення про виявлення грошових коштів. Однак, як видно з протоколу повернення майна, слідчий повертає потерпілому крім автомобіля, свідоцтв та ключа, грошові кошти в сумі 20 тисяч доларів США. Документів про процесуальне походження вищезазначених коштів матеріали кримінального провадження не містять взагалі, і в ході судового розгляду сторона обвинувачення не надала. В свою чергу потерпілий ОСОБА_12 під час допиту зазначив, що 20 тисяч доларів США передав для можливого викупу свого автомобіля, проте коли, за яких обставин, на чию вимогу та кому конкретно і як вони попали у розпорядження органів досудового розслідування детально пояснити не міг, він лише відмітив, що 23.07.2015 року виявив, що було викрадено з місця стоянки його автомобіль і хто це зробив йому не відомо.
Тобто, по суті, провівши значний об`єм слідчих (розшукових) заходів, які дали змогу виявити та реально повернути потерпілим викрадені автомобілі, сторона обвинувачення надала в розпорядження суду докази, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тому суд не може покласти їх в основу доведеності винності обвинувачених та відкидає, а частина з них, як вважає суд, не є достатніми для визнання винуватості обвинувачених та не є доказами винності саме обвинувачених.
Висновки експертів, надані прокурором в розпорядження суду, лише констатують вартість викрадених автомобілів, однак не є доказом винності обвинувачених.
Як доказ винності обвинувачених прокурором надано суду протокол обшуку від 06 липня 2015 року, в якому відображено, що в квартирі АДРЕСА_3 , наряду з іншим виявлено брелок від автомобіля «Тойота», банківську картку та посвідчення водія НОМЕР_7 на ОСОБА_22 . Хоча матеріали надані прокурором взагалі не містять даних про викрадення та обставини викрадення вищезазначеного водійського посвідчення, та належності пластикової картки і брелока потерпілому, можливо припустити що зазначені предмети та посвідчення водія могли бути у викраденому автомобілі. Однак, хто є власником вищезазначеної квартири і яке відношення до неї має хтось з обвинувачених, з цього приводу стороною обвинувачення доказів не надано. Обвинувачений ОСОБА_7 , відмітив, що квартира належить бабусі дружини, і він відношення до неї як власник немає. Походження посвідчення водія на ОСОБА_22 пояснити не може.
Як вважає суд, та обставина, що огляд приміщення, де був виявлений автомобіль «Тойота Ленд Крузер» і можливо в ньому могло перебувати посвідчення ОСОБА_22 , був проведений з грубим порушенням вимог процесуального законодавства, а вищезазначений обшук проведений без власників та користувачів зазначеного житла, їх дані, між іншим, не знайшли також свого відображення у клопотанні про обшук від 06.07.2015 року (зазначену дату суд вважає опискою, оскільки викрадення автомобіля «Тойота» було 23.07.2015 року) та ухвалі слідчого судді від 10.08.2015 року, що є обов`язковим згідно ст. 235 КПК України, зазначений доказ суд, зважаючи що усі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, вважає недостатнім для визнання винними обвинувачених.
Як докази винності, за клопотанням сторони обвинувачення в ході судового розгляду були допитані ряд свідків, працівників поліції, на показаннях яких та оцінці їх показань, суд вважає за необхідне зупинитися окремо.
Як правило, свідок це особа не зацікавлена в результатах судового розгляду, яка володіє відомостями відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього провадження.
Так, свідок ОСОБА_23 , уповноважений карного розшуку, показав, що 08.07.2015 року проводили заходи по відпрацюванню Дарницького району м. Києва, об`їзжали територію з працівниками. Біля 03.00 годин на вул. Княжий затон в м. Києві помітили 3-х невідомих, які перебували біля автомобіля «Лексус» білого кольору, які вели себе підозріло. Двох він впізнав за оперативними даними, це ОСОБА_17 та ОСОБА_24 . ОСОБА_17 відійшов від авто та став спостерігати. Третя особа якось відкрив автомобіль, як і чим невідомо, і пішов до автомобіля БМВ. ОСОБА_24 сів в «Лексус», ОСОБА_17 поряд і виїхали з двору, а автомобіль «БМВ» поїхав за ними. Вони вирушили за ними, проте в районі кільцевої дороги біля Броварів вони заїхали в гаражний кооператив і вони їх втратили. Не могли на той час знати, що це незаконне заволодіння транспортним засобом, візуальне спостереження за ними здійснювали не офіційно. Про те, що мало місце незаконне заволодіння ТЗ, взнали наступного дня із оперативних зведень. Десь через місяць затримали ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , в гаражному кооперативі, біля одного з гаражів, було також виявлено та вилучино автомобіль «Лексус». В оперативних цілях до певного часу нікому не повідомляли, що були свідками викрадення «Лексус» і що бачили хто це зробив, проводили особистий пошук.
Фактично аналогічні показання дав свідок ОСОБА_25 , уповноважений карного розшуку, тільки додав, що 08.07.2015 року було планове відпрацювання території Дарницького р-ну, а не діяли за власною ініціативою. Побачили схожих осіб, які проходили по базі даних, що були поряд з «Лексус», це, як він переконався після затримання, були обвинувачені. Слідували за «Лексус» до м. Бровари, а там втратили. На місці події бачив лише трьох осіб, чому слідчий зазначає, що 4 особи було, сказати не може. Про те, що мав місце угон, стало відомо наступного дня. Однак, не були на той час точно впевнені, що викрадачі саме ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , тому не затримували. Чи було заведено ОРС, не знає.
Свідок ОСОБА_26 , працівник карного розшуку, відмітив, що також в ту ніч разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_23 були на відпрацюванні території Дарницького р-ну. Побачив особу схожу на ОСОБА_24 , який був поруч з автомобілем «Лексус», до такого висновку прийшли спільно. Інший невідомий відкрив автомобіль, а ОСОБА_27 сів за кермо, почав рух, за ними почав рухатися сірий «БМВ», а вони на службовому авто за ними. Про те, що це угон, стало відомо наступного дня по зведеннях, проте, що стали очевидцями викрадення і по суті бачили хто це зробив, до певного часу нікому не говорили. Результати візуального спостереження, документально не оформляли. Пізніше в гаражному кооперативі затримали обвинувачених. На той час затримали 5 груп. Обшукували «Сітроен», напевно у ОСОБА_28 були наркотики.
До показань вищезазначених свідків суд відноситься критично, до уваги не бере та відкидає. Зазначені свідчення отриманні від осіб, які на момент інкримінованих обвинуваченим злочинів, були працівниками поліції і по суті, враховуючи специфіку розшукової діяльності, хронологію їх подальших дій після події, очевидцями якої, як відмічають останні, вони були, є зацікавленими у результатах судового розгляду, а тому лише їх свідчення, за відсутності інших достатніх та переконливих, поза розумним сумнівом доказів, суд не може покласти в основу визнання винуватості обвинувачених.
Суд також вважає за необхідне відмітити, що показання вищезазначених свідків щодо обставин можливого заволодіння ТЗ обвинуваченими, не узгоджується з інформацією відображеною у електронному варіанті повідомлення заявника ОСОБА_29 (т.1 а.с. 89), який повідомив 08.07.2015 року о 03.44 по 102 черговому, що спрацювала сигналізація в дворі, він помітив у вікно, що невідомий чоловік намагався відкрити двері білого «Лексуса» і він же сів в авто і почав рух, в той же час свідки стверджували, що невідомий чоловік відкрив двері, відійшов в бік і потім в авто сів саме ОСОБА_30 . З приводу допиту зазначеного свідка в судовому засіданні, сторони з клопотанням не зверталися.
Свідок ОСОБА_31 , в минулому охоронець гаражів, по суті провадження лише відмітив, що в один з днів 2015 року до нього підійшов працівник поліції і показав автомобіль «Лексус», зазначивши, що він в угоні. Можливо там були і обвинувачені яких бачить в залі, але не пригадує.
В свою чергу потерпіла ОСОБА_11 лише відмітила, що в один з днів в 2015 році виявила, що з місця стоянки зник автомобіль «Лексус». Пізніше автомобіль повернули.
По суті зазначені свідчення не є доказами винності обвинувачених.
Інших доказів сторона обвинувачення в розпорядження суду не надала.
Згідно вимог ст. 63 Конституції України, ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, а тому враховуючи викладене, а також що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.
Оскільки обвинувачені підлягає виправданню, стягнення документально підтверджених витрат на залучення експертів, з них не проводити.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати невинуватим у пред`явленному обвинуваченні за ч.2 ст. 289 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
ОНИКІЄНКА ОСОБА_32 , визнати невинуватим у пред`явленному обвинуваченні за ч.2 ст. 289 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1