Справа № 524/8743/17
Провадження №1-кп/524/111/18
02.03.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката- ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської обл., громадянина України, освіта середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16.07.2003 року Автозаводським районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до п/в на строк 1 рік. На підставі ст. 75 з іспитовим строком на 1 рік;
-24.02.2004 року Автозаводським районним судом за ч. 2 ст. 309, 190 ч.І, 185 ч.2 КК України до п/в на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 ч.І приєднати 1 рік п/в за вироком того ж суду від 16.07.2003 року остаточне покарання визначити 1 рік п/ в. На підставі ст. 75 з іспитовим строком на 1 рік;
-30.03.2007 року Автозаводським районним судом за ч. 2 ст. 309 КК України до п/в на строк 2 роки; 09.04.2010 Автозаводським районним судом за ч.. 2 ст. 186 КК України до п/в на строк 4 роки 6 місяців;
-21.11.2014 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання; 03.12.2015 Крюківським районним судом за ч. 2 ст. 190 КК України до о/в строком 1 рік;
-24.12.2015 року Автозаводським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до о/в строком 4 роки;
-03.12.2015 року Крюківським районним судом за ч. 2 ст. 190 КК України до о/в строком 1 рік;
-29.07.2016 року Автозаводським районним судом за ч. 2 ст. 190 КК
України до о/в строком 4 роки 1 місяць,-
-20.01.2017 року ухвалою міського Комсомольського міського суду звільнений умовно-достроково, не відбутий строк: 2 роки 2 дні;
У провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до ухвали суду від 18.01.2018 року строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 18 березня 2018 року.
В судовому засіданні судом на обговорення учасників процесу поставлено питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, зазначивши, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Захисник у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу, просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на стан здоров`я обвинуваченого.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції Україниратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).
З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, та те що вчинені в період умовно дострокового звілнення від покарання, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінальних правопорушень, його вік, стан здоровя, те, що обвинувачений , не працює, тобто не має міцних соціальних звязків, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, враховуючи, що зазначені у попередній ухвалі суду про продовження запобіжного заходу, ризики не зменшилися на час розгляду цього питання, з метою запобігання ризикам, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, суд, -
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 квітня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

СУДДЯ: