СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1325/17
Номер провадження 1-кс/547/6/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2018 рокусмт. Семенівка

Слідчий суддя Семенівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області клопотання представника ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000450 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Семенівського районного суду Полтавської області з клопотанням про часткове скасування арешту з майна, яке належить ОСОБА_6 автомобіля ВАЗ-2107, бежевого кольору, 1987 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , в частині позбавлення його права користуватися ним, оскільки в застосуванні цього заходу не має потреби, а арешт в частині позбавлення його права відчужувати останній є достатньою гарантією збереження речового доказу. Первинно визначена основна мета арешту призначення експертизи, слідчим не реалізована. Щодо автомобіля не проведено жодних слідчих дій.
ОСОБА_7 у засідання не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що автомобіль є речовим доказом, арешт накладався на нього з метою збереження як речового доказу, надалі автомобіль може бути реалізовано для відшкодування шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства. 28.12.2017 слідчий отримав висновок трасологічної експертизи щодо бензопил.
Слідчий ОСОБА_4 також заперечувала щодо клопотання, вказала, що автомобіль є засобом вчинення злочину, є достатні підстави вважати, що ним здійснювався підвіз осіб на місце злочину, перевозилися бензопили, якими різалася деревина. Будь-яких експертиз щодо автомобіля або слідчих дій з ним не здійснювалося. Підозра нікому не пред`явлена.
Вислухавши прокурора і слідчого, вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя встановив таке.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, що яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За змістом ч. 1 ст. 92, ч. 1 ст. 93 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу (обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Полтавської області від 29.11.2017, яка набрала законної сили 21.12.2017, на вказаний у клопотанні ОСОБА_7 автомобіль накладено арешт шляхом позбавлення ОСОБА_6 та третіх осіб можливості відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися зазначеним майном будь-яким способом, окрім можливості вчинення відповідними особами необхідних слідчих чи процесуальних дій із автомобілем як речовим доказом.
Мотивами та підставами накладення арешту було, те, що постановою слідчого від 27.11.2017 автомобіль визнано речовим доказом, його приєднано до кримінального провадження, автомобіль поміщено на майданчик Семенівського ВП, його опечатано, щодо нього очікується призначення і проведення експертиз. Обґрунтовуючи необхідність арешту слідчий також пояснювала необхідність призначення експертиз щодо ознак перевезення бензопил і деревини у автомобілі.
Кримінальне провадження розпочато 19.11.2017, автомобіль вилучено 27.11.2017, клоптанян розглядається 12.01.2018.
На час розгляду цього клопотання стороною обвинувачення не надано слідчому судді відомостей щодо проведення будь-яких слідчих дій щодо вказаного автомобіля, призначення раніше вказаних (можливо запланованих) експертиз, розміру шкоди, заданої можливим порушенням природоохоронного законодавства, повідомлення про підозру тощо.
Пункт 1 частини 1 статті 1 КПК України чітко встановлює головну засаду кримінального провадження - верховенство право. Можливість його застосування також прямо передбачена нормами Конституції України, які набрали чинності 30.09.2016.
Так, головний зміст останнього полягає у гарантуванні та забезпеченні пріоритету панування права у суспільстві, унеможливлює прояв свавілля державної влади та забезпечує реалізацію конституційних прав та свобод та їх відповідні гарантії.
Одним із елементів принципу верховенства права є принципі верховенства міжнародних актів, Конституції та законів України.
Згідно ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Невчинення стороною обвинувачення щодо арештованого автомобіля з 27.11.2017 будь-яких слідчих дій, на які вказувалося у клопотанні про арешт майна, тощо не може стати на заваді користування власником своїм майном.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання шляхом збереження раніше застосованого арешту на автомобіль, та зміни раніше застосованого арешту із позбавлення ОСОБА_6 права на відчуження, розпорядження та користування автомобілем на застосування арешту шляхом позбавлення його права відчуження та розпорядження автомобілем, тобто з наданням права користуватися ним (відповідальне зберігання). Такий спосіб арешту дозволить зберегти майно, забезпечити його використання законним власником, проведення щодо нього можливих слідчих дій.
Керуючись ст.ст. 173-175, 309, 310, 395 КПК України слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Клопотання про скасування арешту майна задоволити повністю.
Накладений арешт на автомобіль ВАЗ-2107, бежевого кольору, 1987 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шляхом позбавлення його власника ОСОБА_6 та третіх осіб можливості відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися зазначеним майном будь-яким способом, окрім можливості вчинення відповідними особами необхідних слідчих чи процесуальних дій із автомобілем, як речовим доказом, скасувати частково шляхом позбавлення ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) права на відчуження, розпорядження зазначеним автомобілем, передавши його на відповідальне зберігання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) без позбавлення права користування вказаним автомобілем.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором після її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Копію ухвали негайно вручити (надіслати) слідчому, прокурору, заінтересованим особам.
Слідчий суддя ОСОБА_1