Дата документу Справа № 320/2183/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/39/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/2183/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сухокумськ Республіка Дагестан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

23.12.2014 року, приблизно об 11-25 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження до її одужання (надалі Особа-1), спільно з ОСОБА_7 , маючи умисел на викрадення ОСОБА_9 та незаконне позбавлення його волі, діючи з корисливих мотивів, з метою вимагання чужого майна, під приводом повернення неіснуючого боргу від спільної підприємницької діяльності між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , домовився про спільне його вчинення з невстановленими під час досудового слідства особами, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, тим самим вступили в злочинну змову, після чого направились за місцем роботи ОСОБА_9 , а саме до офісу ТОВ «Агентство нерухомості «Альянс-ДА», розташованого по проспекту 50 років Перемоги, б.22 в м.Мелітополі Запорізької області.

Того ж дня, приблизно об 11-30 годині, знаходячись в коридорі першого поверху будинку за вказаною адресою, Особа-1 спільно з ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з невстановленими під час досудового розслідування особами, керуючись корисливим мотивом, схопили за руки ОСОБА_9 та проти його волі, використовуючи фізичну силу, потягнули його до автомобіля «Шкода» з державним номером НОМЕР_1 , під час чого завдали ОСОБА_9 декілька ударів по голові та тулубу, чим заподіяли йому тілесні ушкодження у виді садни голови, синця поперекової області, які кваліфікуються як легкі, тим самим заподіяли йому фізичного болю. Продовжуючи свої злочинні дії, Особа-1 спільно із ОСОБА_7 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_9 , примусово заштовхнули його на заднє пасажирське сидіння автомобіля «Шкода» з державним номером НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , сіли у вказаний автомобіль і під керуванням водія ОСОБА_12 , який не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_7 , Особи-1 та невстановлених в ході досудового слідства осіб, поїхали з вищевказаної адреси, внаслідок чого викрали потерпілого ОСОБА_9 , тим самим, незаконно позбавили його волі.

Того ж дня, в період часу, приблизно з 11 години 30 хвилин до 12 години, Особа-1 спільно з ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, за попередньою змовою групою осіб, спільно із невстановленими в ході досудового розслідування особами, діючи з корисливих мотивів, примусово утримуючи потерпілого ОСОБА_9 на задньому сидінні автомобіля «Шкода» з державним номером НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , який не був обізнаний про злочинні дії останніх, всупереч волі потерпілого, перевезли ОСОБА_9 від будинку АДРЕСА_2 до лісосмуги поблизу с.Рівне Мелітопольського району Запорізької області, під час чого завдали декілька ударів по голові потерпілого, чим спричинили йому фізичний біль та страждання, а також висловлювали вимогу про передачу на їх користь грошових коштів.

Продовжуючи свої злочинні дії, в період часу з 12 години 00 хвилин до 12 години 30 хвилин, Особа-1 спільно з ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з невстановленими в ході досудового розслідування особами, примусово утримували ОСОБА_9 в безлюдному місці, а саме в лісосмузі поблизу с.Рівне Мелітопольського району Запорізької області, де реалізуючи свій корисливий умисел, висловлювали потерпілому ОСОБА_9 вимогу про передачу на їх користь грошових коштів в сумі 300 000 доларів США, що згідно курсу гривні НБУ по відношенню до долару на момент вчинення злочину складає 15 гривень 66 копійок за 1 долар США, а саме на загальну суму 4 698 000 грн., та після отримання згоди від потерпілого надати їм грошові кошти, відвезли його до ТОВ «Агентство нерухомості «Альянс-ДА», розташованого по проспекту 50 років Перемоги, буд.22 в м.Мелітополі Запорізької області.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.146 КК, як викрадення людини та незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, який супроводжувався заподіянням потерпілому фізичних страждань; за ч.2 ст.189 КК, як вимагання, тобто вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.146 КК у виді 3 років обмеження волі;

- за ч.2 ст.189 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази, цивільний позов.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, просить вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.146 КК у виді 3 років обмеження волі, за ч.2 ст.189 КК у виді 3 років позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, при цьому судом неправильно зроблено висновок щодо щирого каяття обвинуваченого та його активного сприяння у розкритті злочину, адже обвинувачений не піддавав свої діяння критичній оцінці, не засуджував свою протиправну поведінку, не проявляв співчуття з приводу вчиненого, не вибачився перед потерпілим, не бажав виправити ситуацію, що склалася. Під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 відмовлявся надавати показання та не бажав встановлювати істину у справі, що виключає його сприяння розкриттю злочинів. Крім того, суд безпідставно визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання, повне визнання вини обвинуваченим, адже вказана обставина не передбачена ст.66 КК. За таких обставин, суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти задоволення скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК, вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимагаючи скасувати вирок, прокурор виходив з того, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, безпідставно визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, судова колегія не може погодитись з такими вимогами з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. А тому з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів обвинуваченому ОСОБА_7 за більш тяжкий злочин (ч.2 ст.189 КК, за яким передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 7 років) призначено покарання у розмірі 5 років позбавлення волі, тобто не у мінімально можливому розмірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що міськрайонний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, довгий час працює на посаді інспектора кредитного комітету Кредитного союзу «Одеський інститут інженерів морського флоту», має на утриманні неповнолітню дитину 2006 року народження, визнав свою вину та покаявся у вчиненому, своїми показаннями сприяв суду встановленню істини у справі, будь-які негативні наслідки у справі не настали. ОСОБА_7 запевнив апеляційний суд, що він шкодує з приводу ним скоєного. Судова колегія враховує й думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. За три роки, які минули з часу подій, що були предметом судового розгляду, ОСОБА_7 будь-яких правопорушень і злочинів не вчиняв. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
До заперечень апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , його щире каяття та сприяння розкриттю злочинів судова колегія ставиться критично. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчинених злочинах, дав суду покази щодо обставин вчинення ним злочинів, а також в повному обсязі визнав цивільний позов потерпілого про відшкодування завданої шкоди. Зазначені обставини, на переконання судової колегії, красномовно свідчить про щире каяття обвинуваченого та його сприяння у встановлені істини у справі.
Таким чином, судова колегія також вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку, який втілює у собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і враховує позицію потерпілого в його баченні справедливості.

За таких обставин вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не вбачає. Вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4