Справа № 456/3744/17
Провадження № 1-кп/456/88/2018
УХВАЛА
іменем України
"05" лютого 2018 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника потерпілих ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрий матеріали кримінального провадження про обвинувачення -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий, Львівської області, громадянина України, не одруженого, із вищою освітою, фізичної особи підприємця, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - за ч. 1 ст. 172 КК України,
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи суб`єктом підприємницької діяльності, маючи право прийому на роботу, звільнення з роботи, несучи відповідальність за додержання вимог трудового законодавства, будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи всупереч вимогам ст. 24 КЗпП України, якою передбачено, що трудовий договір укладається в письмовій формі, додержання останньої є обов`язковим при організованому наборі працівників, при укладенні трудового договору з фізичною особою, ч.1ст. 21 Закону України «Про оплату праці», зі змінами та доповненнями від 06.12.2016 року, якою визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, а також статей 8, 24, 27 Закону України від 9 липня 2013 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи довести їх до кінця, діючи умисно, без укладення трудового договору прийняв в період з жовтня 2012 року по липень 2015 року на посаду коваля - зварника ОСОБА_5 , а в період з серпня 2014 року по листопад 2015 рік на посаду начальника виробництва ОСОБА_6 .
Після фактичного допущення працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до роботи, ФОП ОСОБА_4 в установленому Законом порядку не оформив їх у державній службі зайнятості та державній податковій інспекції ДФС України.
Окрім того, впродовж перших двох місяців вказаного періоду трудових відносин ОСОБА_4 виплатив ОСОБА_5 заробітну плату в сумі 1500 гривень, а ОСОБА_6 в сумі 4500 гривень. В подальшому ОСОБА_4 заробітну плату потерпілим виплачував в різні проміжки часу та в різних сумах, які в ході досудового розслідування не встановлено, не уклавши при цьому з працівниками ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 трудового договору, чим порушив останніх Конституційне право на соціальний захист в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття, а також у старості чи інших подібних випадках, що передбачено та гарантовано ст. 46 Конституції України, у відповідності до якої це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, зокрема, за рахунок страхових внесків громадян. Такі внески відраховуються із зарплати і при відповідних записах у трудовій книжці є підтвердженням трудового стажу і як наслідок підставою для виплати усіх вищезгаданих соціальних гарантій і зокрема, гарантованих ст. 43 Конституції України прав на належні, безпечні і здорові умови праці, заробітну плату не нижчу від визначеного законом рівня.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв грубе порушення законодавства про працю, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України.
У судовому засідані обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із тим, що на час судового розгляду закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Прокурор не заперечив щодо задоволення клопотання та закриття кримінального провадження, мотивуючи тим, що минули строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, а тому обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їхній представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки вважають, що обвинувачений ОСОБА_4 повинен відшкодувати їм заподіяну шкоду згідно заявлених позовних вимог.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 49 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
Санкція ч. 1 ст. 172 КК України передбачає максимальне покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років.
Тобто діяння, інкриміноване органом досудового розслідування ОСОБА_4 , відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
На час розгляду справи в суді минули строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.
Згідно із п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження з цих підстав підлягає закриттю.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілим, що їхні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-286, 288, 350, 372, КПК України, суд
Цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілим, що їхні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.
Суддя: ОСОБА_1