Провадження № 1-в/761/548/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року м. Київ Суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього закону про амністію,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва через адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» звернувся засуджений ОСОБА_2 , який просив на підставі закону про амністію звільнити його від подальшого відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Суддя, вивчивши клопотання, дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Крім того визначено, що однією з категорій осіб, до яких застосовуються положення даного закону, є засуджені, які відбувають покарання в установах виконання покарань.

У силу ст. 43 КПК України засудженим є особа, обвинувальний вирок щодо якої набрав законної сили.

Виходячи з наведених положень законодавства, однією з необхідних умов застосування до засуджених амністії є відбування ними покарань в установах, визначених законом.

Статтями 537, 539 КПК визначені підсудність та перелік питань, що вирішуються судом під час виконання вироків, однак зазначені процесуальні норми не містять положень про порядок розгляду клопотань про застосування амністії.

Отже, розгляд питання про застосування амністії має здійснюватися відповідно до спеціального закону, яким є Закон України «Про амністію у 2016 році».

Вказані правові норми у їх логічному зв`язку між собою приводять до висновку, що розгляд справ про застосування до засуджених амністії має здійснюватися тим судом, територіальна юрисдикція яких поширюється на виправну установу, де засуджений відбуває покарання.

Вирішення зазначених вище питань судом, за територіальною юрисдикцією якого засуджений перебуває тимчасово, не відповідає вказаному принципу, внаслідок чого будь-яке рішенні суду по суті є такими, що суперечать загальним засадам кримінального провадження.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст.18 Кримінально-виконавчого кодексу України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Як витікає з клопотання та підтверджується інформацією ДУ «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_2 вироком Подільського районного суду м. Києва засуджений до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили.

Отже, даних про те, що ОСОБА_2 відбуває покарання Київському слідчому ізоляторі вказані документи не містять.

Тобто рішення про залишення засудженого у слідчому ізоляторі для роботи з господарського обслуговування не приймалося.

Наведене свідчить, що ініціатор клопотання утримується у Київському слідчому ізоляторі тимчасово і покарання в останньому не відбуває.

Дана обставина у сукупністю з викладеним вище приводить до висновку, що вирішення по суті клопотання засудженого не віднесено до територіальної підсудності Шевченківського районного суду м. Києва, внаслідок чого має бути повернуто його ініціатору для звернення до суду за місцем відбування призначеного покарання.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись Законом України «Про амністію у 2016 році», ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. 11, 18 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 537, 539 КПК України, суддя

у х в а л и в :
Клопотання ОСОБА_2 про застосування до нього амністії повернути засудженому, роз`яснивши його право звернутися до суду за місцем відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва упродовж семи днів з дня її прийняття через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1