Справа № 183/3348/16
№ 1-кп/183/124/17
В И Р О К
іменем України
27 листопада 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000611 за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.09.2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 75, 104, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 09.02.2010 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано іспитовий строк та направлено до виховної колонії строком на 4 роки; 17.02.2012 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 29 днів;

- 13.12.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднаний невідбутий строк 6 місяців за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2008 року до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців; 18.02.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :
20 лютого 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи на узбіччі автодороги, що веде з с. Радсело Новомосковського району Дніпропетровської області до с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області, побачив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла йому на зустріч тримаючи в руках свій мобільний телефон марки «Samsung GT-18160». В цей момент у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, який належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій умисел ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_6 , схопив її обома руками за плечі, потягнув до лісосмуги, яка знаходиться уздовж вказаної автодороги, штовхнув її на землю, спричинивши фізичний біль, внаслідок чого у ОСОБА_6 випав з карману її мобільний телефон марки «Samsung GT-18160», яким ОСОБА_5 , погрожуючи ОСОБА_6 застосуванням фізичного насильства, відкрито заволодів. Після цього ОСОБА_5 залишив місце скоєння злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1 116 гривень 00 копійок.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав. Показав, що 20 лютого 2016 року приблизно о 10 годині він приїхав до с. Попасне Новомосковського району щоб в училищі, де він раніше навчався, отримати документи для працевлаштування і отримання коштів з ощадбанку. Зустрів коменданта гуртожитку, яка йому повідомила що зараз вихідні і в училищі нікого немає, щоб він приходив з понеділка. Після цього він вирушив за місцем проживання керівника училища, який йому повідомив, що всі документи знаходяться в м. Перещепине Новомосковського району, і порадив звернутися до секретаря, однак остання перебувала на похованні. Він також звертався з проханням переночувати в гуртожитку училища, але йому не дозволили. Після цього, близько 14.00 години він вирушив на маршрутці до м. Новомосковська на автовокзал, куди прибув близько 16.00 години. Після цього він придбав квиток і поїхав до м. Дніпропетровська, прибувши туди близько 20.00 години. Потерпілу ОСОБА_6 він не знає і раніше не бачив, телефон у неї не забирав. Чому вона його впізнала, йому не відомо.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 20.02.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомила, що 20.02.2016 року близько 13.00 години у лісопосадці, розташованої поблизу с. Радсело біля автодороги Голубівка-Попасне Новомосковського району, з погрозою застосування сили невідома особа вступила в статеві зносини з нею (а.с.101);

- протоколом огляду від 20.02.2016 року та фото-таблицею до нього, згідно якого було оглянуто речі та одяг ОСОБА_6 : куртка жіноча чорного кольору, на задній поверхні якої на рукавах і капюшоні мається забруднення (грязьове), светр рожевого кольору, на задній поверхні в нижній частині якого мається забруднення (грязьове) у вигляді горизонтальної смуги, кросівки жіночі різнокольорові роз. № 38, на яких на підошві і задній поверхні мається грязьове забруднення, сумка жіноча білого кольору, яка на передній і задній поверхні має грязьове забруднення, а також труси темно-червоного кольору, які поміщені до поліетиленового пакету і вилучені до Новомосковського ВП (а.с.103-111);

- протоколом огляду місця події від 20.02.2016 року та фото-таблицею до нього, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості, розташовану по праву сторону від автодороги від с. Голубівка до с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області, де зафіксована обстановка після вчинення злочину, та в ході огляду на полі поруч з лісосмугою на землі виявлені сліди здавленості ґрунту, а поруч з цими слідами виявлений фрагмент заколки жіночої, зламаний, який, як пояснила ОСОБА_6 , належить їй (а.с.112-119);

- протоколом огляду від 02.03.2016 року, згідно якого було оглянуто мобільний телефон марки «Samsung» білого кольору GT-18160 (іmei НОМЕР_1 ), який добровільно видав працівникам поліції для огляду ОСОБА_7 , виявлено пошкодження у виді розбитого скла, на телефоні є зображення у виді квітів з написом «Ля фльор» (а.с.123);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.03.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 за рисами обличчя, очей впізнала на фотознімках чоловіка, що зображений на фотознімку під № 1, який 20.02.2016 року близько 13.00 годині зґвалтував її у лісопосадці. Цим чоловіком є ОСОБА_5 (а.с.124-127);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.03.2016 року з фото-таблицею, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 за рисами обличчя, очей, тіло будовою впізнала під №1 чоловіка, який 20.02.2016 року близько 13.00 години зґвалтував її у лісопосадці. Цим чоловіком є ОСОБА_5 (а.с.128-132);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.03.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_8 впізнав на фотознімку під №2 чоловіка, який 20.02.2016 року близько 18.00 години продав йому мобільний телефон «Самсунг» білого кольору «Ля фльор», з квітами на задній частині панелі, з розбитим склом. Цим чоловіком є ОСОБА_5 (а.с.133-136);

- заявою ОСОБА_6 від 11.03.2016 року, згідно якої остання просить залучити її до провадження в якості потерпілої за фактом викрадення в неї мобільного телефону, та постановою від 11.03.2016 року, згідно якої ОСОБА_6 залучено в якості потерпілої (а.с.137,138);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 1583-16 від 24.03.2016 року, відповідно до якого станом на 20.02.2016 року дійсна вартість мобільного телефону «Samsung GT-18160», що належить ОСОБА_6 , згідно з наявними даними у матеріалах справи, становить 1 116,00 гривень (а.с.166-169);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 21.04.2016 року з фото-таблицею, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала за рядом ознак (за кольором, зображенням квітів, тріщиною на екрані тощо) серед пред`явлених мобільних телефонів мобільний телефон, що знаходиться під № 3, як належний їй мобільний телефон марки «Samsung GT-18160», який був викрадений у неї 20.02.2016 року (а.с.173-177);

- речовими доказами, а саме мобільним телефоном марки «Samsung GT-18160» та частиною зламаної заколки для волосся, що належать ОСОБА_6 , визнаними речовими доказами постановами від 21.04.2016 року (а.с.178-181);

- висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №116 від 02.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом психіки в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не страждав і в даний час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в даний час органічний емоційний лабільний розлад особистості. В той період часу за своїм психічним станом ОСОБА_5 міг усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними. В даний час за своїм психічним станом ОСОБА_5 також може усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.205-208).

Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також показаннями потерпілої та свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 20.02.2016 року після 12.00 години вона поверталася на маршрутному транспорті додому від своєї знайомої, яка проживає в с. Гнатівка. Автобус зупинився в с. Новостепанівка, і далі вона пішла пішки в напрямку с. Радсело. Ідучи узбіччям дороги вона слухала музику з мобільного телефону, на зустріч їй йшов молодий чоловік, якого вона впізнає як ОСОБА_5 , який спочатку пройшов повз неї, а потім ззаду схватив її за плечі і потягнув до лісосмуги, де почав кричати та погрожувати їй застосуванням насильства, штовхнув на землю і, згодом, забрав її мобільний телефон «Самсунг» білого кольору, який випав на землю з кишені її куртки. На це вона нічого не сказала йому, оскільки боялася його погроз. Потім ОСОБА_5 пішов полем в напрямку с. Новостепанівка, а вона по дорозі в бік с. Радсело, де зустріла свою тітку і все розповіла. На досудовому розслідуванні їй пред`являли для впізнання декількох чоловіків, серед яких вона впізнала ОСОБА_5 , також між ними проводилась очна ставка в ході якої ОСОБА_5 свою вину визнавав, але згодом почав заперечувати свою причетність до вчинення злочину. В судовому засіданні без сумніву впізнає ОСОБА_5 як того чоловіка, який напав на неї та викрав її мобільний телефон. Тоді він був одягнений в куртку, темні штани, великі черевики, мав вади зубів. Мобільний телефон їй повернули, вона впізнала його під час пред`явлення речей для впізнання за моделлю, кольором, пошкодженнями на ньому. Покарання просила призначити обвинуваченому на розсуд суду;

- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що потерпіла ОСОБА_6 її донька. 16 лютого 2016 року ОСОБА_6 зателефонувала їй на мобільний телефон і повідомила, що вона поїде в гості до родичів в інше село. У гостях вона пробула декілька днів. Зі слів дочки вона знає, що коли 20.02.2016 року ОСОБА_6 вже поверталася до дому на неї напав незнайомий чоловік та забрав її мобільний телефон;

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що приблизно в кінці зими на початку весни 2016 року в другій половині дня, більш точної дати та часу він не пам`ятає, він підвозив на своєму автомобілі «Рено 5» схожого на ОСОБА_5 чоловіка, підібравши його на дорозі за с. Новостепанівка та довіз до с. Вільне Новомосковського району. У того чоловіка було татуювання на правій руці у вигляді букви «А». Руки у нього були брудні. Раніше він його не бачив. Куртка і штани в чоловіка були також брудні. Чоловік скаржився на життя, говорив, що їде до м. Дніпропетровська. Він впевнений на 80 %, що той чоловік є обвинуваченим ОСОБА_5 ;

- показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_5 він знає, останній навчався в їх Попаснянському училищі, зараз це Попаснянське відділення Перещепинського професійного ліцею. Він є керівником цього відділення. На початку чи в кінці зими 2016 року у вихідний день, більш точної дати він не пам`ятає, до нього додому в с. Попасне Новомосковського району приїхав ОСОБА_5 з проханням допомогти з оформленням документів для отримання допомоги як дитині-сироті. Це було в першій половині дня. Вони поговорили, він сказав, що документи з особової справи ОСОБА_5 знаходяться в м. Перещепине, в с. Попасне архіву вже немає. ОСОБА_5 просив в нього переночувати в гуртожитку, але він йому відмовив, оскільки ОСОБА_5 вже не є учнем. Потім ОСОБА_5 пішов. Через деякий час йому зателефонувала працівник гуртожитку і сказала, що ОСОБА_5 просить в неї переночувати в гуртожитку, запитала його дозволу. Він заборонив пускати ОСОБА_5 до гуртожитку. Того дня близько 13.00 години він бачив ОСОБА_5 на зупині в с. Попасне, але щоб він їхав кудись цього не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що вона працює прачкою у Попаснянському відділенні Перещепинського професійного ліцею. В лютому 2016 року в суботу вона чергувала в гуртожитку, близько 09.00 10.00 години до неї підійшов ОСОБА_5 , представився і запитав адресу завідуючого відділенням. Вона сказала йому. Потім він пішов, а через деякий час повернувся, і попросився переночувати в гуртожитку, сказавши, що йому дозволив завідуючий. Вона зателефонувала завідуючому, той сказав, що ночувати ОСОБА_5 в гуртожитку не можна. Потім, ОСОБА_5 запитав у неї, як проїхати до с. Голубівка, на що вона показала і розповіла, де знаходиться зупинка і як дістатися до с. Голубівка. Приблизно на початку 12.00 години ОСОБА_5 пішов;

- показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що зимою 2016 року він працював в оцінювачем в ломбарді, що знаходиться на 26 платформі прибуття центрального автовокзалу м. Дніпро на вул. Курчатова, 10. Приблизно о 16.00 17.00 годині до ломбарду підійшов молодий чоловік, попросив оцінити мобільний телефон та відразу здав його до ломбарду за 100 гривень. Це був мобільний телефон марки «Samsung GT» білого кольору з розбитим екраном, на ньому ззаду були намальовані квіти. Згодом він продав цей телефон іншій особі через сервіс «OLX». В судовому засіданні без сумніву впізнав ОСОБА_5 як того чоловіка, який здав до ломбарду вказаний телефон, оскільки сильно запам`ятав його риси обличчя та темні (з вадами) зуби.

Від допиту інших свідків прокурор відмовився пославшись на те, що свідок ОСОБА_7 це особа, яка через мережу інтернет придбала у ОСОБА_8 мобільний телефон, який був викрадений у потерпілої ОСОБА_6 , його показання не доводять і не спростовують причетність ОСОБА_5 до злочину. Свідок ОСОБА_13 на досудовому розслідуванні допитувався, але відомостей, які мають значення для справи не повідомив, оскільки їдучи по дорозі на автомобілі неподалік від місця події бачив як по дорозі йшов високий чоловік в куртці, в шапці, впізнати його не може. Свідок ОСОБА_14 також допитувалась на досудовому розслідуванні, але її показання фактично аналогічні показанням вже допитаних свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , і будь-яких нових чи додаткових відомостей, які б мали значення для справи, не мають. З цих підстав прокурор вважає недоцільним допит вказаних свідків, оскільки їх показання не мають значення для розгляду справи, а їх виклик до суду та допит в судовому засіданні лише призведе до затягування судового розгляду. На думку прокурора всі інші докази по справі є достатніми для доведення вини обвинуваченого. Захисник вважала за необхідне допитати вказаних свідків, але на питання суду щодо забезпечення їх прибуття до суду відповіла відмовою. Обвинувачений залишив розгляд цього питання на вирішення суду. Вирішуючи питання про прийняття відмови прокурора від допиту вказаних свідків суд враховує тривалий час розгляду цієї справи та перебування обвинуваченого під вартою, обсяг досліджених в судовому засіданні доказів. Суд також бере до уваги те, що захисник та обвинувачений не повідомили яке доказове значення мають показання вказаних свідків, тобто які обставини вони можуть підтвердити та/або спростувати.

Враховуючи зазначене, позицію сторони обвинувачення та захисту, з метою недопущення затягування судового розгляду, судом було прийнято відмову прокурора від допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки їх допит в суді як свідків обвинувачення визнано недоцільним, а сторона захисту відмовилась на виконання вимог ст. 327 КПК України забезпечувати їх явку до суду та не змогла повідомити що можуть показати суду вказані свідки і яке доказове значення мають їх показання. Тому допит вказаних свідків в судовому засіданні не проводився.

Всі вище перелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Отже, дослідивши та проаналізувавши наведені вище докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

В судовому засіданні також були досліджені: висновок експерта № 4/С/Е від 02.04.2016 року, відповідно до якого яких-небудь тілесних ушкоджень при експертизі потерпілої ОСОБА_6 не виявлено (а.с.171); висновок судово-психіатричного експерта № 79 від 22.04.2016 року, відповідно до якого в амбулаторних умовах встановити діагноз і вирішити у відношенні ОСОБА_5 експертні питання не дається можливим (а.с.189-191), які будь-якого доказового значення не мають, оскільки не підтверджують наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Судом також було досліджено версію сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину. Так, захисник та обвинувачений посилались на відсутність свідків, які б бачили ОСОБА_5 на місці вчинення злочину, на суперечливість доказів у справі, на неможливість потерпілої точно описати обличчя та одяг чоловіка, який на неї напав тощо.

Так, судом приймається до уваги відсутність у справі свідків злочину, які б прямо вказували на ОСОБА_5 як особу, що перебувала на місці вчинення злочину і причетна до його вчинення. В той же час, показання потерпілої ОСОБА_6 , яка була двічі допитана в судовому засіданні, переконливо свідчать про причетність саме ОСОБА_5 до злочину, оскільки потерпіла без сумніву його впізнала як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні за рисами обличчя, описала деякі деталі його одягу на момент вчинення злочину (великі черевики, штани, вади зубів тощо). Також, свідок ОСОБА_10 показав, що того дня в другій його половині, він підвозив на своєму автомобілі дуже схожого на ОСОБА_5 чоловіка, підібравши його на дорозі за с. Новостепанівка та довізши до с. Вільне Новомосковського району. У того чоловіка було татуювання на правій руці у вигляді букви «А», таке ж як у ОСОБА_5 , що було встановлено в ході судового розгляду. Вказане спростовує доводи захисту та показання обвинуваченого про те, що того дня він їхав з с. Попасне до м. Новомосковська на маршрутному автобусі, не йшов дорогою пішки і не перебував на місці вчинення злочину. Крім того, показання свідка ОСОБА_8 також переконливо свідчать про те, що саме ОСОБА_5 здав мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 до ломбарду, що знаходиться на центральному автовокзалі м. Дніпро, вказаний свідок впевнено впізнав ОСОБА_5 за рисами обличчя та вадами зубів. Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також свідчать про перебування ОСОБА_5 в першій половині дня 20.02.2016 року в с. Попасне Новомосковського району, яке знаходиться неподалік від місця вчинення злочину. Показання свідка ОСОБА_11 про те, що того дня він бачив ОСОБА_5 на зупині в с. Попасне близько 13.00 години, не спростовують пред`явлене обвинувачення, оскільки свідком зазначено лише приблизний час, а відстань між с. Попасне і с. Новостепанівка Новомосковського району, поблизу якого по дорозі в с. Радсело (зараз с. Веселе) скоєно злочин, є незначною.

З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи сторони захисту щодо не причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення злочину, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і спростовуються іншими доказами по справі, які в своїй сукупності і взаємозв`язку доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину. Невизнання ОСОБА_5 своєї вини суд розцінює як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення.

Порушень вимог КПК України під час досудового розслідування, в тому числі права на захист, судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення суд також враховує, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків зміни прокурором обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення, а також зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Враховуючи наведене судом не аналізуються і не надається правова оцінка показанням потерпілої та іншим доказам у справі в частині статевих зносин між потерпілою та обвинуваченим, оскільки це виходить за межі пред`явленого обвинувачення, а матеріали за цим фактом виділені в окреме провадження постановою прокурора від 07.06.2016 року (а.с.102).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі. Так, ОСОБА_5 раніше двічі судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий корисливий злочин на другий день після звільнення після відбуття покарання за попереднім вироком суду. За місцем обліку бездомних осіб, де він перебуває на обліку, характеризується задовільно, не працює, осіб на утриманні не має. Суд також бере до уваги, що ОСОБА_5 виховувався як дитина позбавлена батьківського піклування (а.с.151), та його психічний стан здоров`я (а.с.205-208). Обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, та беручи до уваги позицію потерпілої, яка залишила вирішення питання про покарання обвинуваченого на розсуд суду, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України, і вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк. Визначаючи розмір покарання суд вважає, що з урахуванням всіх обставин у справі, обвинуваченому слід призначити покарання на рівні середньої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки останній не заслуговує на призначення як мінімального, так і максимального покарання за санкцією цієї статті КК України.

Таке покарання, на переконання суду, буде відповідати обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, а також є справедливим.

Період попереднього ув`язнення ОСОБА_5 необхідно зарахувати в строк призначеного йому покарання з розрахунку, визначеного ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VIII від 26.11.2015 року, а також Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 176,20 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання з 11 березня 2016 року.

Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 11 березня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung GT-18160», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити за належністю потерпілій ОСОБА_6 , а частину зламаної заколки для волосся знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок №1583-16 від 24.03.2016 року) сумі 176 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1