АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1215/17 Справа № 206/3872/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що слідчий суддя обмежився виключно лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без встановлення їх наявності та обґрунтованості. Вказує на те, що зазначені в ухвалі ризики переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду ґрунтуються лише на можливому покаранні за злочин, який він не вчиняв. Звертає увагу, що слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації, стійкі соціальні зв`язки, має малолітню дитину та вважає, що відсутність вказаних відомостей в клопотанні, свідчить про поверхневе розслідування даного кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення та відсутність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що він не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вказує на відсутність в клопотанні відомостей про те, що він має постійне місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки.

Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту фактичного затримання, тобто з 14 вересня 2017 року до 12 листопада 2017 року, включно. Визначено заставу у розмірі 1875 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 3 000 000 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що перебуваючи на волі підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників, які підтримали вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 та просили задовольнити їх, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг та вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали за скаргами, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.
Як вбачається з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191КК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Посилання захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 на відсутність обґрунтованої підозри колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПА у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" (п. 55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що 21 липня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в порядку, передбаченому главою 6 та ст. ст. 276, 277, 278 КПК України, за місцем його реєстрації та фактичного мешкання, а також 15 вересня 2017 року о 16.00 перед судовим засіданням з розгляду даного клопотання.
З фактичних обставин цього кримінального правопорушення вбачається, що 24 січня 2017 року в.о. директора КП «Дніпроводоканал» ДМР ОСОБА_11 , зловживаючи своїм службовим становищем, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на розтрату майна підприємства, у змові з невстановленими досудовим розслідуванням особами, які використовували реквізити ТОВ «Рантьє-Днєпр» та діяли від імені його директора ОСОБА_12 , безпідставно перерахував на банківський рахунок ТОВ «Рантьє-Днєпр» грошові кошти підприємства на загальну суму 7200000 грн. в рахунок оплати 8 простих векселів. Умисними діями в.о. директора КП «Дніпроводоканал» ДМР ОСОБА_6 інтересам територіальної громади м. Дніпра спричинено шкоду в розмірі 7200000 грн., що більше ніж в 12244 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, та є особливо великим розміром.
З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: висновком проведеної судово-економічної експертизи № 15/11.2/20 від 24.03.2017 року; копією статуту підприємства КП «Дніпроводоканал» ДМР; копією розпорядження № 276-рк від 20.06.2011 про призначення ОСОБА_6 виконуючим обов`язки директора КП «Дніпроводоканал» ДМР; копією висновку судово-почеркознавчої експертизи № 29/1.1-150 від 14.04.2017 року, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_12 на всіх представлених на дослідження документах (заяви на відкриття рахунку, векселі, акти, договори та інші) виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою; копіями протоколів допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; копіями документів щодо пред`явлення і оплати векселів та іншими матеріалами в їх сукупності.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за яке законом передбачене покарання позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна та вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.
Крім того, необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого УЗЕ в Дніпропетровській області Департаменту ЗЕ ГП України ОСОБА_16 від 21.07.2017 року було встановлено, що через базу перетину кордону ОСОБА_11 27.04.2017 року виїхав до тимчасово-окупованої території (АРК) та до теперішнього часу не повернувся, що також, підтверджується відповіддю щодо відомостей про осіб, які перетнули державний кордон. 24 липня 2017 року ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою приводу. Згідно відповіді на запит щодо відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, встановлено, що ОСОБА_11 27.04.2017 року виїхав до тимчасово-окупованої території (АРК) та повернувся на підконтрольну Україні територію 07.09.2017 року. Підозрюваний ОСОБА_11 був затриманий 14.09.2017 року о 14 год. 00 хв. та доставлений до Самарського районного суду м. Дніпропетровська 15.09.2017 року о 15 год. 45 хв.
Також наявність щодо ОСОБА_6 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підтверджується відсутністю постійного місця роботи або навчання та тим фактом, що підозрюваний залишав територію Дніпропетровської області та 27 квітня 2017 року виїхав до тимчасово-окупованої території (АРК), знаючи, що з 2015 року триває розслідування кримінального провадження, в якому він допитувався як свідок.

Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.
Однак слідчим суддею не було дотримано вимог кримінального процесуального закону та невмотивовано визначено розмір застави.

Так, відповідно до ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у кратному розмірі до прожитковому мінімуму для працездатних осіб, однак в порушення вимог зазначеної норми, слідчим суддею визначено розмір застави у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.
У зв`язку з зазначеним, колегія судді вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 1875 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 000 000 гривень з покладанням на підозрюваного обов`язків згідно ст. 194 КПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України - скасуванню з постановленням нової ухвали Апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія судді
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду, якою клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 листопада 2017 року.
Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 1875 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 000 000 гривень.
Зобов`язати ОСОБА_6 у разі внесення застави прибувати за кожною вимогою суду та покласти на нього обов`язки прибувати за кожною вимогою до слідчого чи прокурора, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження; не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого чи прокурора або суду, повідомляти слідчого чи прокурора або суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4