АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/585/18 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа №645/435/14-к Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 , представника власника майна - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року, скасувати вказануухвалу про накладення арешту та постановити нову, якою слідчому в задоволенні клопотання відмовити.
В обґрунтування скарги зазначила, що вона є добросовісним набувачем вказаної квартири, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Досудове розслідування вже триває понад 4 роки, а її причетність до вчинення кримінального правопорушення не встановлена, її допитано як свідка, підозру не пред`явлено. Тому вважає, що відпала необхідність у подальшому проведені досудового розслідування та арешті квартири. Вказаний арешт порушує її права як законного власника та добросовісного набувача вказаного майна та ст. 41 Конституції Українивідповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження вказала, що про арешт майна узнала нещодавно, клопотання про арешт розглядалось за її відсутністю, просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення представника власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова та не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.
19.04.2014 слідчий СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС в Харківській області звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 . Арешт просив накласти з метою забезпечення недопущення продажу та зміни власника нерухомого майна, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення за зверненням ОСОБА_10 .
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .
Приймаючи рішення про накладення арешту на квартиру ОСОБА_8 , суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, є достатні докази щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, можливий розмір завданої матеріальної шкоди та цивільного позову сумірний вартості квартири.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зазначена квартира підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити майно, змінити власника, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Арешт квартири обмежує право ОСОБА_8 розпорядження цим майном шляхом його відчуження, проте не перешкоджає їй користуватись та розпоряджатись нею іншим чином.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість відчуження майна, зміни власника, передання вказаного майно іншим особам до закінчення досудового розслідування, а також враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одних із яких є накладення арешту на майно.
Під час розгляду скарги апеляційним судом встановлено, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року арешт майна скасований.
За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України на час її прийняття і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.
Керуючись ст.ст.392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів,-

Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.04.2014 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.
Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -