Справа № 464/5446/15-к
пр.№ 1-кп/464/10/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.11.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальні провадження про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштин Галицького району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без зареєстрованого місця проживання, раніше судимого, востаннє 13.11.2014 року Сихівським районним судом м.Львова за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненому відбування покарання з іспитовим строком один рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Городок Львівської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, востаннє 10.10.2014 року Сихівським районним судом м.Львова за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 год. громадських робіт, покарання відбув,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
в с т а н о в и в :
25.04.2015 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 та з невстановленою слідством особою, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись поблизу ТЦ «Іскра», що за адресою: м.Львів, вул. Сихівська, 16 А, підійшовши ззаду до потерпілого ОСОБА_12 , та коли інша невстановлена слідством особа відволікала його, наніс два удари рукою в область його голови, від чого останній впав на землю. В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нанесли потерпілому ОСОБА_12 два удари кулаками рук в область його голови та два удари ногами в область тулуба, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 195/15 від 29.04.2015 року синець, садно на чолі справа, які не були небезпечними в момент заподіяння і відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після того як потерпілий ОСОБА_12 впав на землю, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановлена слідством особа з двох кишень штанів потерпілого ОСОБА_12 дістали два мобільних телефони: «Nokia» модель «6233» IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 175 грн.; «Nokia» модель «305» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , вартістю 120 грн. Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з невстановленою слідством особою місце події покинули, завдавши ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 295 грн.
Допитаний в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що із ОСОБА_4 лише візуально знайомий, оскільки проживають в одному мікрорайоні Сихів. 25.04.2015 року по дорозі на зупинку поблизу ТЦ «Іскра», що за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 16 А, він зустрів ОСОБА_4 та пішов далі. Оскільки не було потрібної йому маршрутки, він зайшов в магазин та, вийшовши з нього поблизу зупинки, побачив ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_12 , який лежав на землі. Підійшовши до них, він допоміг піднятися ОСОБА_12 , дав йому випити води та провів в сторону зупинки маршруток, які їдуть в с. Давидів. Повертаючись назад, він зустрів ОСОБА_15 , яка поцікавилась у нього чи має він з собою якісь документи для того, щоб здати свої мобільні телефони в ломбард, оскільки їй потрібні були гроші на дорогу додому. Так як він мав з собою паспорт, прийнявши пропозицію ОСОБА_16 , вони разом пішли у ломбард та здали телефон, інший телефон без батареї йому віддала ОСОБА_17 для користування. Ствердив, що ОСОБА_12 не бив та йому нічого не відомо щодо викрадення його телефонів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому не визнав, та пояснив, що 25.04.2015 року по дорозі на зупинку громадського транспорту неподалік ТЦ «Іскра», що по вул. Сихівська, 16 А у м.Львові, він зустрів знайому йому ОСОБА_18 . Окрім останньої, він також зустрів ОСОБА_3 , який йшов на зупинку. ОСОБА_17 зустріла свого односельчанина ОСОБА_12 і між ними виник конфлікт. Заступившись за ОСОБА_15 , він вдарив кілька разів ОСОБА_12 , від чого останній впав на землю. Після цього, ОСОБА_17 сказала йому, що сама розбереться, на що він розвернувся і пішов на зупинку. Ствердив, що жодного відношення до викрадення телефонів не має і йому нічого щодо цього невідомо.
Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, їх винуватість стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
-показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , який зазначив, що 25.04.2015 року близько 19 год. 30 хв. біля ТЦ «Іскра», що по вул. Сихівській у м. Львові, він зустрів односельчанку гр. ОСОБА_15 . Під час розмови з останньою, ОСОБА_4 наніс йому два удари в голову, від яких він впав на землю. В подальшому, невідомі особи нанесли ще кілька ударів по тілу та обшукали його, забравши з кишень штанів два мобільних телефони марки «Nokia». Додатково зазначив, що ОСОБА_3 проводив його на маршрутку;
-витягом з ЄРДР № 0001172, згідно якого 28.04.2015 року в Сихівський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області звернувся ОСОБА_12 та повідомив, що невідома особа 25.04.2015 року близько 19 год. 30 хв. по вул. Сихівській, 10 у м. Львові відкрито заволоділа його двома мобільними телефонами, чим завдала останньому матеріальної шкоди (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 1);
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 2);
-листом №589/4 від 29.04.2015 року ломбарду «Скарбниця», згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард-Скабниця», зокрема 25.04.2015 року у відділення по вул. Сихівська, 30 у м. Львові щодо мобільного телефону марки «Nokia» модель «6233» С/№ НОМЕР_1 (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 20);
-висновком експерта від 29.04.2015 року № 195/5, згідно з яким у гр. ОСОБА_12 були виявленні синець та садно на чолі справа, котрі заподіяні тупим предметом чи при падінні на такий. Дані ушкодження не були небезпечними для життя на момент заподіяння, відносяться до легкого тілесного ушкодження та могли утворитися 25.04.2015 року. Синець зі садном на чолі у гр. ОСОБА_12 могли бути заподіяні рукою, стисненою в кулак чи ногою у взутті (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 26);
-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.05.2015 року, згідно з яким ОСОБА_12 впізнав особу під № 3 ОСОБА_3 , як особу, яка разом із двома невідомими особами 25.04.2015 року о 19 год. 30 хв. поблизу ТЦ «Іскра», що по вул. Сихівська у м.Львові, вчинила відкрите заволодіння його майном (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 31-33);
-фіскальним чеком № 66749 від 05.05.2015 року про сплату 114 грн. по кредитному договору (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 41);
-даними договору № 221-15015790 від 25.04.2015 року, згідно якого ОСОБА_3 отримав у ПТ «Ломбард-Скарбниця» кредит у сумі 100 грн. під заставу мобільного телефону «Nokia 6233» (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 42);
-висновком експерта № 530 від 11.06.2015 року, згідно з яким ринкова вартість представленого на експертизу мобільного телефону торгової марки «Nokia» моделі «6233», з урахуванням його товарного вигляду, на вторинному ринку, без вартості зарядного пристрою та стереогарнітури, станом на 25.04.2015 року становила 175 грн. Ринкова вартість представленого на експертизу мобільного телефону торгової марки «Nokia» моделі «305», з урахуванням його товарного вигляду на вторинному ринку, без вартості зарядного пристрою, стереогарнітури та акумуляторної батареї, станом на 25.04.2015 року становила 120 грн. (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 56-62);
-даними протоколу огляду предметів від 12.06.2015 року (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 63);
-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2015 року, згідно з яким ОСОБА_12 впізнав особу під № 2 ОСОБА_4 , як особу, яка разом із двома невідомими особами 25.04.2015 року о 19 год. 30 хв. поблизу ТЦ «Іскра», що по вул. Сихівська у м.Львові, вчинила відкрите заволодіння його майном. (матеріали кримінального провадження № 0001798 а.с. 80-82).

Відтак, оцінюючи вищезазначені докази, суд вважає, що такі є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність є достатньою для висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.
Показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на те, що жодного відношення до заволодіння телефонами потерпілого ОСОБА_12 не мають, суд не приймає до уваги, оскільки такі показання не узгоджуються з іншими доказами та розцінюються судом, як спосіб уникнення відповідальності за вчинене.
Окрім цього, в підтвердження доводів сторони захисту здійснювався виклик в судове засідання свідка ОСОБА_16 , проте така не з`явилась, ухвали про привід свідка не виконані, у зв`язку з чим захисники відмовились від допиту даного свідка під час судового розгляду.
Разом з тим, протокол проведення слідчого експерименту від 08.06.2015 року, суд визнає недопустимим доказом відповідно до ст. 87 КПК України, оскільки слідчий експеримент проведено з ОСОБА_3 в статусі свідка (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 46-53).
Покликання захисника ОСОБА_13 на те, що висновок експерта № 195/15 від 29.04.2015 року є недопустимим доказом не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні, під час дослідження вказаного висновку, стороною захисту клопотань в порядку ст. 356 КПК України не надходило.
Не знайшли свого підтвердження доводи захисника ОСОБА_13 про недопустимість доказу - протоколу пред`явлення особи до впізнання від 05.05.2015 р., оскільки така слідча дія була проведена в порядку та з дотриманням норм КПК України.
Також не заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_13 щодо недотримання органами досудового розслідування ст. 290 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та такі спростовуються протоколом ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 29.06.2015 р. (матеріали кримінального провадження № 0001172 а.с. 88).
Окрім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого повторно. Зокрема, в тому, що 11.12.2015 року близько 14 год. 15 хв., повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Львів, пр. Ч.Калини, 109, увійшовши в довіру до потерпілого ОСОБА_11 , скориставшись тим, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, непомітно для нього та інших осіб, котрі були присутні при скоєнні правопорушення, витягнув з його лівої кишені штанів грошові кошти у сумі 1200 доларів США та 400 грн. Однак вказані дії ОСОБА_4 були виявлені самим власником майна, проте на вимоги останнього щодо негайного припинення зазначених протиправних дій, він, переслідуючи свій злочинний умисел, продовжив вчиняти їх, заховав викрадені грошові кошти у підштанники темно-синього кольору та намагався втекти з місця події, однак був затриманий. Вказаними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди у сумі 1200 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2015 року становить 28 041 грн. 98 коп., 400 грн. а всього 28 441 грн. 98 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вказаному обвинуваченні не визнав та зазначив, що 11.12.2015 року зайшов у бар, поблизу пр. Ч.Калини, 109 у м.Львові. Через деякий час до нього за стіл підсів потерпілий ОСОБА_11 з іншими незнайомими йому особами та пригостив спиртним. Зазначив, що ОСОБА_11 був випившим, пригощав усіх присутніх в барі випивкою та до них чіплявся, через що у нього з іншими відвідувачами виник конфлікт. Також пояснив, що ОСОБА_11 передав йому гроші добровільно на зберігання для того, щоб такі не забрала жінка, яка його супроводжувала, та люди, з якими у нього виник конфлікт. Окрім грошей, ОСОБА_11 йому також передав ключі від номера в готелі. Після приїзду працівників поліції, які прибули на виклик щодо хуліганських дій ОСОБА_11 , гроші останнього сховав в підштанники, оскільки боявся, що працівники поліції їх заберуть.
В підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, прокурором надано ряд доказів, які, на його думку, є належними та допустимими засобами доказування тим обставинам, які мають значення для доведення участі останнього у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, зокрема:
-показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , який зазначив, що тривалий час був на заробітках за кордоном. По приїзду в Україну почав зловживати спиртними напоями. Так, 11.12.2015 року в кафе, поблизу пр. Ч.Калини, 109 у м. Львові, він разом ОСОБА_19 та ОСОБА_4 , з яким познайомився в даному закладі, вживав спиртні напої. Під час перебування в кафе у нього з іншими відвідувачами виник конфлікт, під час якого він свої гроші в сумі 1200 доларів США віддав ОСОБА_4 , оскільки боявся, що їх заберуть особи, з якими у нього виник конфлікт. ОСОБА_4 повинен був повернути дані кошти ввечері 11.12.2015 року. Ствердив, що гроші ОСОБА_4 передав добровільно на зберігання. Жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має та шкодує про те, що сталось;
-показання допитаних в судовому засіданні свідків працівників патрульної поліції ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які зазначили, що 11.12.2015 року надійшло повідомлення про бійку по пр. Ч.Калини, 109 у м.Львові. Приїхавши на зазначену адресу, вони стали свідками того, як двоє чоловіків з явними ознаками алкогольного сп`яніння про щось сперечалися. Оскільки гр. ОСОБА_11 порушував громадський спокій та нецензурно виражався, вони хотіли його доставити у відділення поліції для складення відповідних матеріалів. Разом з ОСОБА_11 також була жінка, яка представилась його дружиною, та просила його відпустити. Разом з тим, остання повідомила про те, що її чоловік недавно повернувся із заробітків і при ньому повинна бути велика сума грошей. Оглянувши кишені ОСОБА_11 , вона повідомила, що ОСОБА_4 дані гроші таємно викрав. Про дані обставини також зазначали діти, які були присутні під час конфлікту, зокрема такі зазначили, що ОСОБА_4 забрав гроші у ОСОБА_11 та сховав їх собі у нижню білизну. Почувши дану інформацію від дітей, жінка, яка була разом з ОСОБА_11 , обшукала ОСОБА_4 та знайшла у підштаниках 100 доларів США. Після цього, ними (працівниками поліції) ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було доставлено у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області, де було виявлено решту грошей;
-показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , який зазначив, що 11.12.2015 року в перерві між уроками вибіг на вулицю в магазин та став свідком конфлікту двох чоловіків. Разом з ними також була жінка, яка сварилась на чоловіків щодо грошей. Ствердив, що безпосередньо не бачив, як ОСОБА_4 викрадав кошти у ОСОБА_11 ;
-витяг з кримінального провадження № 0003580 (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 1);
-заяву ОСОБА_23 , згідно якої ОСОБА_4 викрав з задньої кишені штанів її чоловіка ОСОБА_11 1500 доларів США (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 3);
-протокол про вчинення кримінального правопорушення від 11.12.2015 року (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 4-6);
-протокол огляду місця події від 11.12.2015 року, згідно з яким у нижніх штанах ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 11 купюр номіналом 100 доларів США та 2 купюри номіналом 200 грн. (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 8-14);
-висновок медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 002747 від 11.12.2015 року, згідно з яким ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю етанол 2,46. (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 17);
-висновок медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 002746 від 11.12.2015 року, згідно якого ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю етанол 2,14. (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 38);
-інформацію з сайту Національного банку України, згідно з якою офіційний курс гривні до долара США станом на 11.12.2015 р. становить 100 USD = 2336.8319 грн. (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 46);
-протокол огляду предметів від 11.12.2015 року (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 61-62);
-протокол огляду предметів від 11.12.2015 року (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 66-74);
-протокол огляду предметів від 21.12.2015 року (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 117-118);
-відеозапис на оптичному носії DVD-R диск з службових реєстраторів працівників поліції, які були учасниками події 11.12.2015 року (матеріали кримінального провадження № 0003580 а.с. 119).

Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки такі в сукупності не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті та які б свідчили про вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно зі ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладено обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Зазначені норми КПК України повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Аналізуючи докази в їх сукупності, суд піддає критичній оцінці докази сторони обвинувачення, зокрема встановлено, що із заявою про вчинення кримінального правопорушення в Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області звернулась ОСОБА_23 , проте згідно показань потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що дана особа є ОСОБА_24 та така не являється потерпілому дружиною.
Судом неодноразово здійснювався виклик свідка ОСОБА_24 в судові засідання, проте така не з`явилась, ухвали про привід свідка не виконані, у зв`язку з чим прокурор відмовився від допиту даного свідка під час судового розгляду.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 підтвердити факт відкрито заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_11 не змоги.
Окрім цього, під час судового розгляду, як обвинувачений, так і потерпілий заперечували, що гроші було викрадено. Зазначена ознака об`єктивної сторони також не була доведена прокурором належними та допустимими доказами.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 373 КПК України виправдовувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
За наявності наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, пояснень свідків, пояснень потерпілого, враховуючи, що можливості збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, суд, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, достовірності, допустимості, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних доказів вчинення кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України, по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , а тому ОСОБА_4 необхідно виправдати за зазначеним епізодом з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Обираючи обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з урахуванням положень ст.ст. 65-68 КК України вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про їх особи, характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
При призначенні покарання ОСОБА_4 судом враховується ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, те що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, не працює, характеризується за місцем проживання посередньо.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_3 судом враховується ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, те що він раніше, вчинив новий корисливий злочин в період іспитового строку, не працює, неодружений, характеризується за місцем проживання посередньо.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, наведені вище, дані про особи обвинувачених, їх ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винуватими, вважає за необхідне призначити останнім покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення кожного з них й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 неодноразово судимі за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, а ОСОБА_3 , окрім цього, ще вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку, визначеного йому за попереднім вироком, відтак такі на шлях виправлення не стали, а тому їх виправлення не можливе без реального відбування покарання.
Окрім цього, з огляду на вчинення ОСОБА_3 даного кримінального правопорушення в період іспитового строку, визначеного йому вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.11.2014 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, остаточне покарання йому слід призначити на підставі ст. 71 КК України з врахуванням правил ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.
Обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року.
Однак, таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 відноситься до осіб, зазначених у п. «в» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», зокрема амністія не застосовується до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Окрім цього, згідно з ч.5 ст.72 КК України, діючої в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Згідно вимог ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що, у тому числі, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 та ОСОБА_25 положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати: ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 26 вересня 2016 року по 14 листопада 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 11 грудня 2015 року по 12 липня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити згідно положень ст. 100 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не уникав явки до суду, суд вважає, що останньому слід залишити без змін запобіжний захід у вигляді застави, а після набуття вироком законної сили заставу слід повернути заставодавцю.
Підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу звернення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11 грудня 2015 року по 12 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави залишити без змін.
Після набрання даним вироком законної сили заставу, внесену у розмірі 32 000 грн., яка була зарахована на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Львівській області, - повернути заставодавцю ОСОБА_26 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 13.11.2014 року, з врахуванням правил ст. 72 КК України, 6 (шість) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 4 (роки) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 26 вересня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2016 року по 14 листопада 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 245 грн. 52 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи у справі.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 245 грн. 52 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи у справі.

Речові докази у справі, а саме:
-два мобільні телефони: «Nokia» модель «6233» IMEI: НОМЕР_1 (з карткою пам`яті 1 Gb); «Nokia» модель «305» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 (без акумуляторної батареї), які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_12 повернути останньому;
-купюри номіналом 100 доларів США у кількості 12 шт. маркуваннями та серіями: LB 10270009 Е; LF 11334960 D; LH 60443948 В; LG 75568072 С; LB 11574615 P; LF 07007844 Е; LВ 50980409 А; LL 8176971 C; LВ 11979886 Е; LF 32190710 G; LJ 97716390 А; LВ 03587252 J, купюри номіналом 200 грн. 2 шт. маркуваннями та серіями: ЄЦ 0153285; КБ 1296511, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_11 повернути останньому;
-DVD-R диск, наданий Управлінням патрульної поліції м.Львова, на якому містяться відеозаписи з службових реєстраторів працівників поліції, котрі були учасниками події 11.12.2015 р., який долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити при таких.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Сихівський районний суд м. Львова, обвинуваченому в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим, їх захисникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1