Ухвала
іменем україни
10 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного Донецької області від 1 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001525 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця і жителя

АДРЕСА_1 ,

громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом у звязку із вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Апеляційного Донецької області від 01 червня 2016 року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині застосування примусового заходу медичного характеру скасовано.

Постановлено в цій частині свою ухвалу, якою застосовано щодо ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Як установлено судом, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.

27 липня 2015 року о 09.00 год ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин із сусідом ОСОБА_8 , вирішив вчинити вбивство останнього для чого, взявши із собою кухонний ніж, таємно проник через паркан на територію йогодомоволодіння АДРЕСА_3 на тій же вулиці, і став чекати ОСОБА_9 .

Після повернення приблизно о 09.30 год ОСОБА_10 вийшов з будинку і ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на позбавлення його життя, наявним у нього кухонним ножем наніс останньому численні удари в область грудної клітки, шиї, спини, завдавши ОСОБА_11 тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.

При вчиненні зазначених дій ОСОБА_7 не міг усвідомлювати їх та керувати ними внаслідок хронічного душевного захворювання у виді органічного розладу особистості складного генезу зі значним інтелектуально-мнестичним зниженням, емоційно-вольовими порушеннями і параноїдними включеннями, тобто перебував у стані неосудності, що виключає притягнення його до кримінальної відповідальності. На теперішній час ОСОБА_12 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 з підстав порушення кримінального процесуального закону. Просить виключити з їх мотивувальних частин посилання на наявність у ОСОБА_6 злочинного умислу та мети під час вчинення ним суспільно небезпечного діяння. Вважає, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам в апеляційній скарзі прокурора про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, а саме мати умисел і мету, що згідно з положеннями ст. 505 КПК України в даному випадку встановленню не підлягають.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_13 суспільно небезпечного діяння, щомістить обєктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також щодо виду застосованого примусового заходу медичного характеру, у касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, якавчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні умисного вбивства винний усвідомлює, що своїми діями посягає на життя потерпілого та бажає настання його смерті. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 491 від 12 серпня 2015 року ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного розладу особистості складного ґенезу зі значним інтелектуально-мнестичним зниженням,емоційно-вольовим порушеннями і параноідними включеннями. У момент вчинення правопорушення та на час проведення експертизи не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Отже, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а тому свідчать пронеправильне застосування такого закону.

Апеляційний суд не звернувна це увагу і не виправив помилку, допущену судом першої інстанції.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України судові рішення у даному кримінальному провадженніпідлягають зміні шляхом виключення посилання суду на умисел та мету дій ОСОБА_14 .

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

по с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного Донецької області від 1 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, виключивши посилання на умисел та метуйого дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у дд і :

ОСОБА_1 а ОСОБА_2 ОСОБА_3