Справа №487/3981/16-к 20.09.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001914 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 року.

Обвинувачена ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаїва Миколаївської області, громадянка України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.
Обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисник: ОСОБА_6
обвинувачена: ОСОБА_7
потерпілі: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України.
______________________________
провадження № 11-кп/784/597 /17 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_12
категорія ст.190 ч.3 К доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України та призначено покарання:
за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч.3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 213 780 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 тис. грн..
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, а саме не були з`ясовані всі обставини кримінального провадження, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого вироку.
Так, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за статтями, де кваліфікуючою ознакою є попередня змова групою осіб, але в обвинувальному акті та у вироку суду не вказано коли саме відбулася змова між цими особами та в який спосіб. Також, не зазначена роль кожного та які конкретні дії ці особи виконували, не зазначений спосіб вчинення цих дій, як ці дії погоджувались.
Зазначає, що ОСОБА_7 тільки виконувала дії на прохання свого колишнього сусіда ОСОБА_13 , не знаючи про походження грошей та не маючи злочинного умислу. І це підтверджується тим, що вона всі кошти перераховувала на рахунки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , крім суми близько 1000 грн.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не допитав вищезазначених осіб та ОСОБА_13 в якості свідків.
На думку апелянта висновки суду містять істотні суперечності та не підтверджуються доказами, дослідженими в суді.
Зазначає, що суддею були порушені вимоги ст.367 КПК України, оскільки суддя знаходячись в нарадчій кімнаті продовжив розглядати інші кримінальні та цивільні справи та приймати участь у колегіальному розгляді справ. А 23.05.2017 р. о 16.00 ОСОБА_7 було викликано для проголошення судового рішення, але спочатку суддя безпідставно поновив судове слідство та формально допитав обвинувачену ОСОБА_7 , порушивши ч.4 ст. 365 КПК України.
Крім того, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої. Оскільки вона характеризується виключно позитивно, працює, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей. Також на її утриманні знаходиться онука ОСОБА_16 2016 року народження.
Просить повторно дослідити докази отриманні стороною захисту після ухвалення рішення, допитати в якості свідка ОСОБА_13 ..
В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що судом у резолютивній частині вироку вказано, що ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України, а покарання призначено за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України, в порушення КПК України.
Крім того, в резолютивній частині вироку вказано, що запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, змінити з особистого зобов`язання на взяття під варту. Вказані обставини не відповідають дійсності, тому що відносно ОСОБА_7 взагалі не обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, виконуючи свою частину злочинних дій, діючи з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, після того як невстановлена особа зателефонувала на стаціонарний номер телефону до потерпілої ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та повідомила неправдиву інформацію про те, що її син став винуватцем дорожньо транспортної пригоди, внаслідок якої постраждалій особі терміново необхідні грошові кошти для надання медичної допомоги, діючи з єдиним умислом, 21.04.2016 р. у період часу з 16.20 до 17.30 год., перебуваючи неподалік від б. АДРЕСА_3 , точний час та місце в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, двічі зустрілась з потерпілою ОСОБА_10 , в ході чого, підтвердивши неправдиву інформацію про те, що її син скоїв ДТП , отримала від останньої грошові кошти в сумі 3000 євро та 5000 доларів США, що становило 127 056, 82 грн., чим спричинила ОСОБА_10 матеріальну шкоду у великих розмірах.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, виконуючи свою частину злочинних дій, діючи з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, після того як невстановлена особа зателефонувала на стаціонарний номер телефону до потерпілої ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 та повідомила неправдиву інформацію про те, що її онук став винуватцем дорожньо транспортної пригоди, внаслідок якої постраждалій особі терміново необхідні грошові кошти для надання медичної допомоги, діючи з єдиним умислом, 25.04.2016 р. приблизно об 11 годині, перебуваючи неподалік від б. № 49 по вул. Сінна в м. Миколаєві, точний час та місце в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, зустрілась з потерпілою ОСОБА_11 в ході чого, підтвердивши неправдиву інформацію щодо її онука, намагалась отримати від неї грошові кошти в сумі 4000 євро, однак не довела злочин до кінця з причин, які не залежать від її волі, оскільки була затримана очевидцями події до отримання нею грошових коштів потерпілої ОСОБА_11 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції без задоволення, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
В своїй апеляційній скарзі захисник зазначив, що суд безпідставно визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України, оскільки вона не мала злочинного умислу на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, а тільки виконала доручену їй ОСОБА_13 роботу.
Але такі твердження апелянта спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності, а саме:
- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка суду першої інстанції пояснила, що 21.04.2016 року після 15 години, їй на домашній телефон зателефонували, голос був чоловічий, спочатку він показався їй незнайомим, але чоловік почав казати, начебто він її син, потрапив в ДТП та в нього розбиті губи, тому і такий голос. Далі чоловік сказав, що він збив жінку та дівчинку, тепер дівчинка знаходиться в реанімації та потребує негайної операції та попросив грошей. Сказав, що під час ДТП розбив свій телефон, тому їй подзвонить його друг з яким він навчався та який йому допомагає і розповість як передати гроші. Через деякий час їй подзвонив чоловік, відрекомендувався ОСОБА_17 і сказав, що за грошима приїде його сестра ОСОБА_18 та запитав адресу. Коли вони з чоловіком вийшли у двір, до них підійшла жінка ОСОБА_7 , сказала, що вона ОСОБА_19 - сестра ОСОБА_20 , вони передали їй конверт з 3000 євро. Потім та надала їй свій телефон, де її начебто син швидко запитав чи все нормально. ОСОБА_7 сказала, що поспішає, що на неї чекають її син та потерпіла жінка, а також слідчий, яким необхідно підписати документи, що у потерпілої немає претензій до її сина, та пішла.
Через 10 хвилин, знову зателефонував начебто її син та сказав, що потрібні ще гроші 3000 євро для потерпілої дівчинки, і тільки тоді закриють справу. Попросив спуститись у двір та передати ОСОБА_21 всі гроші які в неї є. У неї були на зберіганні гроші родички в сумі 5000 доларів США, які вона винесла ОСОБА_7 , потім остання сіла в таксі та поїхала.
- показами потерпілої ОСОБА_11 , яка суду першої інстанції пояснила, що на прикінці квітня їй зателефонував начебто її онук та повідомив, що потрапив в ДТП, йому зашили губу і тому в нього такий голос. Розповів, що керував машиною друга та збив дівчинку, яка зараз в реанімації і їй негайно потрібна допомога. Попросив грошей. Сказав, що за грошима прийде його друг або сестра його друга. Вона подзвонила чоловікові, та своєму сину. Вони виїхали до неї. Через деякий час подзвонив начебто друг її онука та попросив винести гроші, які забере його сестра. Вона вийшла з двору, зустріла чоловіка та невісток, а коли поверталась в двір пішла першою попереду них, тут до неї підішла ОСОБА_7 , та сказала, що вона ОСОБА_18 і прийшла за грошима для її онука. Після чого їй стало погано, а коли вона вийшла ОСОБА_7 вже затримала поліція.
- показами свідка ОСОБА_22 , водія таксі, який показав, що ОСОБА_7 в квітні місяці викликала таксі, він її возив за адресою АДРЕСА_5 . Жінка дуже поспішала, нервувала, весь час розмовляла по телефону короткими фразами. Біля будинку АДРЕСА_5 він її чекав близько 15 хв., потім вони від`їхали, після розмови по телефону, жінка наказала повернутись знову до б. АДРЕСА_5 . Не було її близько15 хв., прийшовши вона попросила швидко відвезти її до найближчого обмінника валюти.
Зважаючи на покази даних свідків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони підтверджують факт не тільки отримання грошей обвинуваченою ОСОБА_7 , а її освіченість та наявність умислу на заволодіння грошима потерпілих шляхом вчинення шахрайських дій.
Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується наступними письмовими доказами: протоколами про прийняття заяви про вчинення злочину від ОСОБА_10 та від ОСОБА_23 , протоколоми для пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2016 та від 27.05.2016р, протоколом обшуку квартири ОСОБА_7 від 25.04.2016р. та іншими письмовими доказами.
За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочинів і її дії правильно кваліфікував за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України.
Твердження апелянта про те, що в суді першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, а саме ні в обвинувальному акті, ані у вироку суду не вказано коли саме відбулася змова між особами та в який спосіб, а також, не зазначена роль кожного та які конкретні дії ці особи виконували є безпідставним, з огляду на те, що в зміненому обвинувальному акті від 02.03.2017 року ( а.п.101 т.2) зазначено, що приблизно 7-8 квітня ОСОБА_7 на мобільний телефон зателефонував її знайомий ОСОБА_13 та запропонував заробити, при цьому дав номер чоловіка на ім`я ОСОБА_24 ( матеріали відносно даної особи виділені в окреме провадження). З`ясування більш детальних обставин щодо змови цих осіб не мало істотного значення для ухвалення законного та обґрунтованого вироку.
Щодо зазначеного апелянтом, що суддею першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені вимоги ст. 367 КПК України, то як вбачається з матеріалів справи, після дослідження доказів у справі суд 21.04.2017 р. (а.п.114 ) видалився до нарадчої кімнати для складання вироку. 25.04.2017 р. суд вийшов з нарадчої кімнати, і своєю ухвалою відновив судове слідство, належним чином обґрунтувавши такі свої дії й оголосив перерву до 23.05.2017 року. Порушень вимог кримінального та процесуального закону на цій стадії судом першої інстанції допущено не було.

Доводи апелянта, щодо того, що покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої є необґрунтованими.
Так, судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які відносяться до категорії середніх та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, працівниками поліції посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом встановлено не було.
Враховуючи зазначене, судом першої інстанції ОСОБА_7 було призначено покарання у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Та обставина, що ОСОБА_7 під час перебування в ДУ « Миколаївський слідчий ізолятор» був поставлений діагноз Гіпертонічна хвороба II ступені ( згідно наданої захисником суду апеляційної інстанції довідки з ДУ « Миколаївський слідчий ізолятор» ) не є підставою для пом`якшення покарання, оскільки при необхідності відповідна медична допомога ОСОБА_7 може бути надана в установі виконання покарання.

Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.

Посилання захисника, на те, що ОСОБА_7 має двох неповнолітніх дітей і це є підставою до пом`якшення їй покарання, не береться до уваги, оскільки наявність дітей не утримали останню від вчинення тяжкого та середньої тяжкості злочинів.
Є слушним зазначене апелянтом в доповненнях до апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково у резолютивній частині вироку вказано, що ОСОБА_7 покарання призначено за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України та вказано, що запобіжний захід останній потрібно змінити з особистого зобов`язання на взяття під варту.
Але, зважаючи на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2017 р., якою виправлено дані описки, відповідно до ст. 379 КПК України, колегією суддів зазначене не береться до уваги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його скасування, як того просить апелянт.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.05.2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий:
Судді: