Справа № 730/245/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/189/2018
Категорія - ст. 395 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані 3 січня 2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000005, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Количівка, Чернігівського району, Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18 лютого 2014 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ст.ст. 185 ч.3, 125 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі;

22 травня 2017 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 185 ч.3, 263 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України і йому призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 та ч.1 п.1 пп. "а" ст.72 КК України повністю приєднано ОСОБА_8 до покарання, призначеного за даним вироком, не відбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2017 року, і остаточно йому призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, не погоджуючись з призначеним судом покаранням, внаслідок суворості порушив питання про його пом`якшення, в зв`язку з чим просив змінити вирок суду в цій частині.

Вказує на те, що при визначенні йому покарання місцевим судом зазначено, але не враховано, що він щиро розкаявся в скоєному злочині, жалкує про скоєне кримінальне правопорушення, надав правдиві свідчення, має позитивні характеристики.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 17 січня 2017 року по 8 листопада 2017 року включно та з 9 листопада 2017 року до винесення ухвали апеляційним судом за наслідками розгляду даної апеляційної скарги, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування чого зазначає, що закон № 2046 від 18 травня 2017 року, який набрав законної сили 21 червня 2017 року, та змінив ч. 5 ст. 72 КК України в частині зарахування строку попереднього ув`язнення погіршує становище обвинуваченого у порівняні з попередньою редакцією вказаної норми, а відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , раніше засуджений вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2014 року за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.3, 125 ч.1 КК України, до 3 років позбавлення волі, звільнившись з місця позбавлення волі 06 жовтня 2016 року після відбуття строку покарання, на шлях виправлення не став, і у період непогашеної судимості знову вчинив кримінальне правопорушення.

Так, згідно з ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 05 вересня 2016 року ОСОБА_8 на підставі п. «б» ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01 грудня 1994 року встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік. Водночас судом встановлені ОСОБА_8 такі обмеження: заборонено вихід з будинку (квартири) за місцем проживання з 22.00 до 6.00 год.; виїзд по будь-яким питанням без дозволу поліції за межі населеного пункту, в якому він проживає; відвідувати заклади громадського харчування та торгівельні заклади, де продаються спиртні напої на розлив, а також покладено обов`язок періодично, один раз на місяць, згідно з графіком поліції з`являтися до відділення поліції для реєстрації. 06 жовтня 2016 року ОСОБА_8 був ознайомлений з постановою про встановлення адміністративного нагляду і покладеними на нього обмеженнями.

З метою ухилення від адміністративного нагляду ОСОБА_8 порушив вимоги п. «а» ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», після звільнення з місця позбавлення волі 06 жовтня 2016 року не прибув без поважних причин у визначений термін до обраного ним місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 , та не зареєструвався у Борзнянському ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили пом`якшити призначене покарання, прокурора, котрий просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши доводи наведені в ній, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, підтверджений дослідженими, у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України доказами, котрим суд дав належну оцінку, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 395 КК України, які виразилися в умисному неприбутті без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання, як особи щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, кваліфіковано місцевим судом правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України кваліфікується, як злочин невеликого ступеня тяжкості, дані про особу обвинуваченого, зокрема негативну характеристику з місця проживання щодо особи обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Остаточне покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_8 місцевим судом були враховані всі обставини, на які посилається обвинувачений в поданій ним апеляційній скарзі.

За таких обставин доводи обвинуваченого про суворість призначеного судом першої інстанції покарання є необґрунтованими. Підстав для пом`якшення ОСОБА_8 покарання колегія суддів не вбачає.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого, на кваліфікацію його дій та необґрунтованість призначеного покарання також не вбачається.

Відносно доводів сторони захисту щодо зарахування в строк відбуття покарання ОСОБА_8 терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26 листопада 2015 року) то колегія суддів також не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Стаття 5 Кримінального кодексу України встановлює зворотну дію у часі законів про кримінальну відповідальність, які скасовують злочинність діяння, пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи.

Ця ж стаття встановлює, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної сили.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26 листопада 2015 року змінено ч.5 ст.72 КК України та встановлено, що зарахування судом попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі здійснюється з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Вказаний закон не скасовував злочинність діяння та не пом`якшував відповідальність, однак покращував становище осіб, до яких застосовувалось попереднє ув`язнення. Предметом його регулювання було питання зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання.

Відповідно до принципу зворотної дії цей Закон застосовувався не лише до кримінальних правовідносин, які виникали з приводу зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання після набрання ним законної сили, але й до відповідних правовідносин, які мали місце до набрання ним законної сили.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання та зарахування строку попереднього ув`язнення" від 18 травня 2017 року встановлено, що зарахування судом попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі здійснюється з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Після набрання ним законної сили 21 червня 2017 року цей Закон ліквідував правові підстави, встановлені попереднім Законом, для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за співвідношенням - один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Застосування закону, що втратив чинність, до правовідносин, що виникли після втрати ним чинності є неприпустимим, в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, та із співвідношення - один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі зарахував в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 17 січня 2017 року по 20 червня 2017 року у строк відбування покарання, тобто до часу втрати чинності цим Законом.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 8 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3