У Х В А Л А
Іменем України.
05.03.2018 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого: судді - ОСОБА_1
за участі секретаря: - ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові клопотання заступника директора Дапартаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності № 9712-0 30-17/12.1 від 21 листопада 2017 року про приведення вироку Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 19 червня 2015 року, залишеного в силі ухвалою судової колегії по кримінальним справам Московського міського суду Російської Федерації від 02 вересня 2015 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого, за даними ДМС України № 6.5-1752/6-17 від 30.05.2016 року зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та згідно вироку іноземної держави, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2
ВСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України надійшло до Франківського районного суду м. Львова 05 лютого 2018 року та відповідно до ухвали судді від 06 лютого 2018 року прийнято до розгляду.
Клопотання мотивоване тим, що 21 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3707/5 прийнято рішення про прийняття в Україну на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 29 вересня 2017 року № 06-120057/17 громадянина України ОСОБА_5 , засудженого вироком суду Російської Федерації.
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибула, попередньо зазначивши у клопотанні про його розгляд без участі ініціатора.
Прокурор в судовому засіданні пітримала клопотання, покликавшись на доцільність приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
При цьому прокурор просила суд звернути увагу на те, що норма націоналного кримінального закону, яка відповідає інкримінованому злочину, передбачає конфіскацію майна, у той час, коли кримінальний закон Російської Федерації, на підставі якого засуджено ОСОБА_5 , такого покарання не передбачає.
Відтак, приводячи вирок Російської Федерації у відповідність національному законодавству, прокурор вважала за необхідне застосувати ст. 69 КК України та не призначати покарання у вигляді конфіскації майна.
Розглянувши клопотання, заслухавши висновки прокурора та дослідивши долучені до клопотання матеріали, суд вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Розглядаючи клопотання суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків сідів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та норм матеріального права.
Судом також враховуються дані на особу засудженого, зібрані Міністерством юстиції України, а саме: заяву ОСОБА_5 про переведення його в Україну (ас.18); довідку про строки призначення та відбування покарання (ас.19); медичну довідку (ас.20); характеристику від 21 серпня 2017 року (ас. 21).
Так, згідно ч. 1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Згідно отриманої, на запит суду, відповіді начальника Франківського РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області № 4613/413 від 16 лютого 2018 року, ОСОБА_5 знятий з реєстрації на підставі заяви від 07 грудня 2013 року у звязку із вибуттям за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до даних вироку, встановлених іноземним судом, ОСОБА_5 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , що відноситься до територіальної юрисдикції Франківського районного суду м. Львова.
Відповідно до ч.3 ст. 603 КПК України, при розгляді клопотання суд не перевіряє фактичні обставини справи, встановлені вироком іноземної держави та не вирішує питання про винуватість особи.
Отже, згідно вироку Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 19 червня 2015 року , залишеного в силі ухвалою судової колегії по кримінальним справам Московського міського суду Російської Федерації від 02 вересня 2015 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 3 ст. 30, пунктом " г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації .
Вказаним вироком дії ОСОБА_5 кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі та йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму.
Відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах, є караним діянням, відповідальність за яке, передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.
Згідно ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Пунктом b) ч. 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року визначено, що компетентна влада держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави, замінюючи міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин.
За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.307 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно довідки про відбуту та не відбуту частини покарання, виданої в.о. начальником ФКУ Виправної колонії № 4 від 21 серпня 2017 року, та характеристики на засудженого ОСОБА_5 , вирок суду іноземної держави набрав законної сили 19 червня 2015 року відповідно до розпорядження Тверського районного суду м. Москви.
За даними довідки, станом на 21 серпня 2017 року ОСОБА_5 відбув покарання - 2 (два) роки 9 (девять) місяців 1 (один) день, залишок невідбутого строку покарання становить 7 (сім) років 2 ( два) місяці 28 (двадцять вісім) днів.
Початком строку відбування покарання за вироком іноземної держави, є 19 червня 2015 року. До строку відбування покарання, зараховано час утримання ОСОБА_5 під вартою з 20 листопада 2014 року по 19 червня 2015 року, тобто одень тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, проводиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Отже, враховуючи, що вироком Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 19 червня 2015 року ОСОБА_5 зарахувано до строку відбування покарання час утримання під вартою з 20 листопада 2014 року по 19 червня 2015 року, як день за день, то відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України цей строк підлягає зарахуванню один день за два.
Тобто, необхідно вважати, що на час проголошення вироку Тверського районного суду м. Москви - 19 червня 2015 року, до призначеного строку відбування покарання за вказаним вироком слід зарахувати термін його перебування під вартою як один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі включивши період з 20 листопада 2014 року по 19 червня 2015 року.
Крім цього, інкримінований у вину ОСОБА_5 . Тверськоим районним судом м. Москви злочин, передбачений пунктом " г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, у той час, коли ст. 307 КК України у своїй санкції містить такий вид покарання.
Враховуючи, що кримінальне покарання засудженої особи не може посилюватися, відповідно до ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, суд вважає за доцільне застосувати у даному випадку ч. 2 ст. 69 КК України, на підставі якої, призначити більш мяке покарання, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, без конфіскації належного засудженому майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9 - 12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ч. 3 ст. 68, ч. 2 ст. 69 , ч. 5 ст. 72, ст. ст. 603 - 610 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку іноземної держави, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, пунктом " г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації у відповідність із законодавством України, задовільнити.
Привести вирок Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 19 червня 2015 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, пунктом " г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі), у відповідність із законодавством України.
Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68, ч. 2 ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 6 ( шість) років 6 (шість) місяців, без конфіскації належного йому майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, до призначеного строку покарання за вказаним вироком зарахувати термін попереднього увязнення - один день за два дні позбавлення волі, а саме період з 20 листопада 2014 року по 19 червня 2015 року.
Строк відбування ОСОБА_5 покарання за даним вироком, рахувати з 19 червня 2015 року.
Копію ухвали направити Міністерству юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала суду може бути оскаржена Міністерством юстиції України, засудженим ОСОБА_5 та прокурором до Апеляційного суду Львівської області через суд, що постановив ухвалу, протягом семи днів з часу її проголошення

Суддя ОСОБА_6