ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4327/17
провадження № 1-кп/753/574/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000254 від 11.01.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З ініціативи суду у судовому засіданні на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Прокурор в судовому засіданні вважав за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку із тим, що на його думку ризики, що зумовили необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час продовжують існувати. Крім того, прокурор просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії обов`язків, які були на нього покладені разом із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Представник потерпілої особи ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки на його думку ризики, які обумовили обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою на цей час перестали існувати. Просив також врахувати практику ЄСПЛ, відповідно до якої після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи. Крім того, просив суд взяти до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Просив суд при ухваленні рішення про доцільність продовження запобіжного заходу взяти до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, факт відсутності судового рішення, яке б встановлювало винність ОСОБА_8 у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позиції своїх захисників.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти продовження строку дії покладених на нього обов`язків.

Вирішуючи питання про можливість задоволення клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ст. 183 ч.1 КПК України запобіжний захід тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

В п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, суд оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у зазначеному кримінальному правопорушенні у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна без можливості призначення інших видів покарання. Крім того, суд враховує, що відносно обвинуваченого раніше був застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, проте ОСОБА_8 порушив обов`язок не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, покладений на нього при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим без дозволу суду ОСОБА_8 відбув до м. Малин Житомирської області, де 13.04.2017 р. був затриманий за підозрою у скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 186 КК України та на цей час в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні зазначених злочинів. Таким чином, у зв`язку із тим, що ОСОБА_8 порушив обов`язок не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, існують обгрунтовані підстави вважати про наявність ризику переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоч і має тісні соціальні зв`язки, але враховуючи вищевказані обставини, які свідчать про наявність ризиків та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 зможе переховуватись від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає що більш м`який запобіжний захід, у тому числі цілодобовий домашній арешт, не зможе запобігти зазначеним ризикам. Крім того, суд враховує, що захисники в своїх клопотаннях не навели фактів, які б давали суду підстави вважати, що ризики, які обумовили застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на цей час істотно зменшились, або відсутні. У зв`язку з цим клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою».
Разом з тим, на підставі вимог п.3 ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає неможливим визначити розмір застави при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки щодо ОСОБА_8 у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був ним порушений, у зв`язку з чим застава була звернута в дохід держави.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку дії обов`язків, встановлених обвинуваченому ОСОБА_7 при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді застави, суд керується наступним.
Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України - застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
Відповідно до ч.6 ст. 194 КПК України - обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчинити інші злочини.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність продовження на два місяці строку дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Вказаний запобіжний захід на думку суду буде необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та достатнім заходом забезпечення судового розгляду кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 - відмовити.
Продовжити відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з моменту винесення ухвали, а саме до 14 -00 год. 05 лютого 2018 р.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії обов`язків, покладених на нього під час дії запобіжного заходу у виді застави, а саме: прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатись з м. Києва без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, строком на два місяці, а саме- до 08.02.2018 р. включно.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернута в дохід держави.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1