Справа № 274/1311/17
В И Р О К
Іменем України

05 квітня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Арцизського району Одеської області, зареєстрованого у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_1 , а мешкаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України),
в с т а н о в и в:
28.11.2013 у вечірній час ОСОБА_6 із невстановленою особою, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_8 , вступили у злочинну змову на вчинення розбійного нападу на останню, поєднаного із проникненням в її житло.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 разом невстановленою особою підійшли до домогосподарства ОСОБА_8 за вищевказаною адресою та звернулись до останньої під приводом розшуку своє знайомої. ОСОБА_8 , не бажаючи спілкуватись з невідомими, намагалась зайти всередину будинку. В цей час ОСОБА_6 , діючи в межах попередньої змови, наніс ОСОБА_8 один удар рукою в грудну клітину, від якого остання впала на підлогу коридору будинку, і вдарившись об неї головою, втратила свідомість. ОСОБА_6 разом з невстановленою особою забігли до будинку та взявши потерпілу за руки, затягнули у кімнату та посадили на диван, після чого руками притисли її голову донизу. Після цього ОСОБА_6 почав обшукувати будинок, а невстановлена особа, утримуючи зазначеним способом потерпілу на дивані та не даючи їй можливості втекти, висловлювала на її адресу погрози вбивством у разі ненадання їм грошей та цінностей.
Обшукавши будинок та не виявивши матеріальних цінностей, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої та, застосовуючи до неї насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, стиснув її шию руками із значною силою прикладання, а потім, притуливши до її обличчя ножа, виказав вимогу передати їм гроші. Після цього невстановлена особа підійшла до потерпілої та стиснувши руками її шию зі значною силою прикладання, повторила вимогу передати гроші та мобільний телефон. Отримавши від потерпілої відомості про місцезнаходження в будинку її мобільного телефону, ОСОБА_6 та невстановлена особа заволоділи мобільним телефоном "Нокіа 1280" вартістю 135 грн. 80 коп. із сімкартою оператора "Київстар" вартістю 10 грн., які належали ОСОБА_8 , після чого, зв`язавши останній руки та ноги, з вказаним майном потерпілої з місця злочину втекли.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, проте показання суду давати відмовився.
Окрім визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні вищезазначеного діяння підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, кожен з яких суд оцінює як допустимий, належний та достовірний.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.п. 86) вбачається, що ОСОБА_8 29.11.2013 повідомила Бердичівський МВ УМВС України в Житомирській області про те, що 28.11.2013 близько 19 години двоє невідомих осіб віком 20-25 років із застосуванням до неї фізичного насильства проникли до її будинку у АДРЕСА_3 , де відкрито заволоділи її мобільним телефоном "Нокіа 1280". Внаслідок застосованого до неї насильства у неї утворились садна на щоці та переніссі.
Під час огляду будинку потерпілої за вказаною адресою (а.п. 87-98) зафіксовано розкидані речі всередині будинку, на банці з оселедцем, яка знаходилась на столі однієї з кімнат будинку, виявлено відбитки пальців рук. Ці відбитки залишені ОСОБА_6 (висновок дактилоскопічної експертизи від 13.01.2014 № 1, а.п. 120-127), дактилокарта якого надійшла у 2010 році з Арцизського РВВС УМВС України в Одеській області (а.п. 117).
2.12.2013 оглянуто надану потерпілою коробку із маркуванням викраденого у неї телефону "Нокіа 1280", зафіксовано IMEI телефону (а.п. 99-100).
17.12.2013 ОСОБА_9 під час огляду її домоволодіння у с. Кіровка Калинівського району Вінницької області добровільно видала мобільний телефон "Нокіа 1280", IMEI якого відповідає ІМЕІ, зазначеному на коробці з під телефону потерпілої (а.п. 112-114). Ринкова вартість цього телефону на момент вчинення вищезазначеного діяння (28.11.2013) могла становити 135 грн. 80 коп. (висновок товарознавчої експертизи від 13.03.2014 № 173/14-25, а.п. 131-141). Вартість сімкарти оператора "Київстар", що була у використанні, на цю ж дату становила 10 грн. (а.п. 111).
14.02.2014 потерпіла ОСОБА_8 за фотокартками впізнала ОСОБА_6 та ОСОБА_10 як осіб, які 28.11.2013 вчинили на неї розбійний напад та заволоділи її мобільним телефоном "Нокіа 1280" (а.п. 142-144).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який був присутній в якості понятого під час названої слідчої дії, показав, що потерпіла ОСОБА_8 дійсно впізнала по фотокартках двох осіб, порядок та перебіг проведення вказаної слідчої дії відповідає відомостям відповідного протоколу, який він завірив своїм підписом.
Під час слідчого експерименту 16.03.2017 потерпіла ОСОБА_8 продемонструвала механізм вчинення на неї 28.11.2013 розбійного нападу двома особами ( ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ), які спочатку шукали ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_6 наніс потерпілій один удар в груди, від якого вона впала на підлогу коридору та вдарившись головою втратила свідомість. Після чого ОСОБА_6 із ОСОБА_10 затягнули її під руки на диван, по черзі обшукували будинок, вимагали від неї віддати гроші та цінності, погрожуючи вбивством, здавлювали руками її шию та погрожували ножем. ОСОБА_6 вийняв з холодильника продукти харчування та знявши рукавички за столом почав їсти, після чого ОСОБА_10 шляхом погроз дізнався у потерпілої місцезнаходження її мобільного телефону та знайшов його в іншій кімнаті. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зв`язали потерпілій руки та ноги, і поклали біля неї ножа для надання можливості вивільнитись, наказавши їй не виходити з будинку до ранку, після чого пішли (а.п. 145-154).
При судово-медичній експертизі 3.12.2013 у потерпілої виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на бокових поверхнях шиї, в ділянці нижньої щелепи, садна на переніссі та подряпини на правій щоці, які могли утворитись за вищевказаних обставин, зазначених потерпілою (висновки судово-медичної експертизи від 3.12.2013 № 787 та від 27.03.2017 № 101, а.п. 110, 154-157).
Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена і кваліфікує його за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, є умисним особливо тяжким корисливим злочином, злочин вчинено у співучасті за попередньою змовою групою осіб. Разом з цим, суд враховує відносно невелику вартість майна, яким заволодів ОСОБА_6 .
Обвинувачений несудимий, неодружений, працював неофіційно, за місцем проживання характеризується негативно, злочин вчинив у юнацькому віці (20 років), повністю визнав вину у вчиненому діянні.
Обставин, що пом`якшують йому покарання, не встановлено. Суд не визнає такою обставиною каяття обвинуваченого, виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 3 постанови від 23.12.2005 № 12 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину. Оскільки ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим лише після дослідження судом всіх вищеперерахованих доказів, які викривають його, суд вважає його каяття вимушеним і не розцінює його як щире.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки ця обставина усвідомлювалась обвинуваченим при вчиненні вищезазначеного діяння.
Враховуючи наведене, відсутність пом`якшуючих та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, безальтернативний характер санкції ч. 3 ст. 187 КК України, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. Разом з цим, зважаючи на те, що обвинувачений несудимий, повністю визнав вину, злочин вчинив у юнацькому віці, невелику вартість майна, яким він заволодів, відсутність у потерпілої претензій до обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити основне покарання на строк, ближчий до найменшої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 187 КК України. Проте, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, підстав для застосування ст. 69 КК України не вбачається.
Захисник обвинуваченого просила зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, який набрав чинності 24.11.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки названий Закон діяв під час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 (затриманий та тримається під вартою з 4.03.2017). Захисник вважає, що суд не може застосувати до ОСОБА_6 чинну редакцію ч. 5 ст. 72 КК України, якою передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому, на думку захисника, оскільки чинна редакція ч. 5 ст. 72 КК України погіршує становище ОСОБА_6 , то зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_6 повинно здійснюватися з розрахунку, передбаченого попередньою редакцією цієї норми.
Проте, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 1.03.2018 в справі № 759/19973/15-к, висновки якого в силу ч. 6 ст. 368 КПК України при застосуванні норм закону України про кримінальну відповідальність підлягають обов`язковому врахуванню судом, зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, як виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності. Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий характер і застосовувалося щодо ОСОБА_6 як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України вважає правильним зарахування ОСОБА_6 періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону).
Позов у провадженні не пред`явлено, процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого.
Речовий доказ підлягає поверненню потерпілій.
Беручи до уваги призначене покарання, а також те, що обвинувачений під час досудового розслідування перебував у міжнародному розшуку, не має міцних соціальних зв`язків за місцем свого проживання, суд вважає, що продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від відбування покарання, запобігти якому менш суворі запобіжні заходи, окрім обраного, не здатні, що є підставою для продовження його дії.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю.
Початком строку відбування покарання вважати день набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його затримання 4.03.2017 до 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 1421 (одну тисячу чотириста двадцять одну) гривню 10 копійок витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ: мобільний телефон "Нокіа 1280", переданий до камери зберігання речових доказів Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області, повернути потерпілій ОСОБА_8 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, та направити потерпілій не пізніше наступного дня після ухвалення. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3