Номер справи137/482/17
1-кп/137/9/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі:головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці Вінницької області, громадянина України, одруженого, працюючого зварювальником МКП «Газмонтаж», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України,
Встановлені обставини.
Дії обвинуваченого кваліфіковано за ст. 128 КК України, - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Позиція обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 підтримала обвинувачення вказуючи на те, що показаннями свідків та матеріалами кримінального провадження доведено факт того, що дії ОСОБА_4 прямо пов`язані зі шкодою завданою потерпілому ОСОБА_6 . Невизнання вини обвинуваченим розцінила як спосіб захисту. Просила поставитись критично до показання свідка ОСОБА_8 оскільки його показання дані у судовому засіданні та під час досудового розслідування суперечать одні-одному. Оскільки обставини, що пом`якшує покарання відсутні, а обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи характеризуючі дані, вчинення злочину вперше, невизнання вини та невідшкодування шкоди просила призначити обвинуваченому покарання у виді одного року обмеження волі. Зазначила, що ОСОБА_4 , є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році», втім вину не визнає, а відтак до нього неможливо застосувати зазначений закон.
Позиція захисту.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні в інкримінованому йому правопорушенні вину не визнав мотивуючи тим, що дійсно 30.12.2016 р. приблизно після 16:00 год. в с. Селище Літинського району Вінницької області, на автодорозі Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, з метою встановлення своїх претензій водію автомобіля ОСОБА_9 , оскільки той порушив правила дорожнього руху, чим створив аварійну ситуацію та примусив інших учасників руху вживати екстреннних заходів для уникнення зіткнень транспортних засобів, підійшов до даного автомобіля та хотів його відкрити. Однак водій ОСОБА_6 почав різко рух назад і таким чином потягнув за собою ОСОБА_4 . Той втративши рівновагу почав подати і при падінні ліктем чи рукою сперся на скло лівих передніх дверцят цього автомобіля і при цьому припускає, що, можливо, і було зламане це скло. Водій ОСОБА_6 не зупиняючи свій автомобіль з місця пригоди втік.
Пояснив, що повертався із корпоративну де вживав алкоголь. В автомобілі в якому він їхав перебувала його дружина ОСОБА_10 яка керувала автомобілем та ще ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у якості пасажирів. ОСОБА_4 заперечив, що кидав камінці та умисно бив скло. Свої дії мотивував тим, що хотів побачити людину яка здійснювала керування автомобілем Ваз та створювала небезпечну ситуацію, щоб пояснити, що той водій не правий. Не передбачав будь-яких негативних наслідків.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 висловив сумнів про те, що діями ОСОБА_4 були викликані наслідки у виді руйнування бокового скла автомобіля. Акцентував увагу на тому, що обвинуваченому інкримінується злочин вчинений о 17:00 год 30.12.2016 р., а потерпілий ОСОБА_6 звернувся до лікувального закладу о 20:10 год. 30.12.2016 р. Відтак захисник сумнівається у доведені вини ОСОБА_4 і висловлює твердження, що осколок скла потрапив потерпілому ОСОБА_6 у око під час керування ним транспортного засобу у якому розбите скло, а відтак осколок скла міг потрапити потерпілому ОСОБА_6 унаслідок зустрічного руху потоку повітря. Просив відмовити у задоволені цивільного позову, оскільки ОСОБА_6 не доведено у судовому засіданні свої вимоги. А також просив виправдати ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ст. 128 КК України.
Позиція потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду, у час описаний в обвинувальному акті він був тверезий, правил дорожнього руху не порушував. Підтвердив події описані в обвинувальному акті. Коли ж до нього підбігли люди, серед яких був і ОСОБА_4 реакція ОСОБА_6 була відповідною, тому він змушений був заблокувати двері закривши центральний замок автомобіля. Втім ОСОБА_4 взявши камінець кинув його та розбив ліве переднє бокове скло автомобіля. Після чого ОСОБА_4 схопив його та відірвав пагон (прим. однина слова "пагони"), намагався витягнути з автомобіля, але як побачив кров, ОСОБА_6 змушений здійснити маневр та втекти. Одразу ж після втечі ОСОБА_6 звернувся до поліції та за медичною допомогою у м. Вінниця де йому і було проведено операцію, чим і обґрунтував те, що подія відбувалась біля 17:00 год. а за медичною допомогою, до лікувального закладу звернувся біля 20:00 год. Просив відшкодувати кошти витрачені ним на лікування, компенсацію за заподіяння моральної шкоди та витрати на правову допомогу призначити ОСОБА_4 , покарання відповідно до закону.
Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважала доведеною вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому правопорушенні. Вказавши, що обвинувачений разом зі свідками - пасажирами свого автомобіля, вжив алкоголь на корпоративні, що не заперечується обвинуваченим, виник конфлікт і три особи вийшли за автомобіля, відтак мотивоване було рішення ОСОБА_12 про закриття автомобіля. Послалась на показання свідка ОСОБА_13 котра підтвердила факт розбиття камінцем скла автомобіля ОСОБА_6 . Зауважила, що ОСОБА_6 відразу звернувся до поліції та лікарні. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила призначити ОСОБА_4 максимальну міру покарання передбачену ст.128 КК України у виді 2 років обмеження волі.
Покази свідків.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала суду покази про те, що у грудні 2016 р. біля 16:30 год. везла свого чоловіка разом з двома колегами із корпоративну, оскільки останні вживали алкоголь. В автомобілі знаходилась восьмимісячна дитина. Після того, як автомобіль від керуванням ОСОБА_12 створив небезпечну ситуацію, ОСОБА_10 , змушена була гальмувати, відтак дитина вдарилась та почала плакати. Оскільки її чоловік ОСОБА_4 виявив бажання чемно пояснити правила дорожнього руху особі, яка згодом виявилась ОСОБА_6 , змушена була наздогнати вказаний автомобіль. Коли наздогнали той автомобіль, то з її автомобіля вийшли всі свідки та чоловік ОСОБА_4 , з автомобіля Ваз ніхто не виходив. Коли ж автомобіль ВАЗ почав рухатись назад, ОСОБА_4 послизнувся, вдарився то в останнього появились порізи на руці.
Свідок ОСОБА_11 суду вказав, що повертався із ОСОБА_4 із корпоративну. Коли ж автомобілі ВАЗ здійснив маневр повороту, без використання світлових покажчиків, то наздогнали вказаний автомобіль всі вийшли щоб потерпілий ОСОБА_6 подивився, що в нього не працю покажчик поворотів. Зазначив, що до автомобіля підійшов лише ОСОБА_4 та взявся за ручку автомобіля ВАЗ. Однак автомобіль почав рухатись назад, а ОСОБА_4 тримаючись за ручку послизнувся та порізав долоню правої руки. Чув звук розбитого скла, що посипалось.
Аналогічні покази надав суду свідок ОСОБА_8 .
Допитана у якості свідка ОСОБА_13 , суду надала покази про те, що на вокзалі в смт.Літин її підібрав автомобілем ОСОБА_6 . Згодом їх доганяла машина, сигналила, мигала світлом фар, . Коли ж ОСОБА_6 зупинився, щоб висадити її з автомобіля, підійшло 3 чоловіка. Свідок сиділа позаду водійського сидіння і все бачила, як підійшло три чоловіка агресивно налаштовані а ОСОБА_4 нічого не пояснюючи, тримав камінець котрий взяв з дороги, кинув в скло автомобіля. Скло розбилось на дрібні шматки. ОСОБА_4 хватав ОСОБА_6 за одяг та хотів витягнути його з автомобіля, відідрвав йому пагон. ОСОБА_6 відразу ж почав скаржитись на око, та було видно кров. Зазначила, як ОСОБА_6 керував автомобілем тримаючи однією рукою пошкоджене око, а іншою кермо одразу ж звернувся в поліцію та згодом в лікарню. Оскільки свідок працює в аптеці в Літинській ЦРЛ, також підтвердила, що ОСОБА_6 брав багато ліків.
Обгрунтування суду.
Суд заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, кваліфіковані вірно, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження та є доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ст. 128 КК України з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Так, ст. 128 КК України передбачено відповідальність за необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Об`єктом злочину є здоров`я особи. Відповідно до висновку експерта за № 21 від 16.02.2017 р. у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по фату події, що мало місце 30.12.2016 р. виявлено тілесне ушкодження у виді рани правого очного яблука, яка належить до середніх тілесних ушкоджень, як така що спричинила тривалий розлад здоров`я (а.с. 30 том 2).
Об`єктивна сторона злочину характеризується; 1) діями або бездіяльністю; 2) наслідками у вигляді тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діянням і наслідками.
1) діями. Діями виступає те, що ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту завдавав удар ліктем правої руки у скло лівої водійської дверцятки автомобіля, який перебував під керуванням ОСОБА_6 . Дане твердження суд вважає мотивованим, беручи до уваги події, котрі передували факту заподіяння шкоди, зокрема те, що ОСОБА_4 був обурений діями водія ОСОБА_6 та забажав повідомити останньому про його неправоту, адже через неналежне керування ОСОБА_6 автомобілем на дорозі вдарилась 8-місячна дитина ОСОБА_4 та почала плакати. Одночасно згідно з показами свідка ОСОБА_11 , він разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 забажали повідомити ОСОБА_6 , що в того не працює світловий покажчик повороту. Не ігнорується та обставина, що згідно показань Свідка ОСОБА_10 , що і не заперечувалось іншими свідками, вона спільно з її чоловіком ОСОБА_4 та двома колегами прямувала із корпоративу в смт. Стрижавку Вінницького району Вінницької області, однак будучи обурені діями ОСОБА_6 на дорозі змінили напрям руху в сторону с. Селище Літинського району Вінницької області та здійснювали переслідування потерпілого. Факт переслідування, також підтверджувалось свідком ОСОБА_13 та не заперечувалось іншими свідками та обвинуваченим.
Згідно довідки виданої 30.12.2016 р. Літинською ЦРЛ ОСОБА_4 пройшов обстеження на тілесні ушкодження. Під час огляду виявлено дві царапини шкіри на правій кісті з тильної сторони (а.с. 31 том 2).
Відтак, існують вагомі підстави вважати, що ОСОБА_6 побоюючись за власне життя та здоров`я закрився у власному автомобілі (не заперечувалось , підтверджувалось стороною захисту та свідками),а ОСОБА_4 забажав довести неправоту ОСОБА_6 розбив скло автомобіля, хапав ОСОБА_6 за одяг, ( що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 . Хоча суд не наділений повноваженнями експерта, втім беручи до уваги характер ушкоджень правої руки ОСОБА_4 (дві подряпини на тильній стороні кисті правої руки) можливо зробити висновок, що ОСОБА_4 розбивши скло забажав, або відкрити двері автомобіля з внутрішньої сторони або схватити ОСОБА_6 за одяг, що і пояснює характер та механізм ушкоджень на тильній стороні кисті руки ОСОБА_4 (даним висновком суд не буде користуватись при прийнятті рішення, однак ілюструє як власне бачення події сформоване під час розгляду справи).
Суд критично ставиться до пояснень сторони захисту, що ОСОБА_4 підійшов до дверей автомобіля та хотів їх відкрити, Однак водій ОСОБА_6 почав різко рух назад, і таким чином потягнув за собою ОСОБА_4 . А той втративши рівновагу почав падати і при падінні ліктем чи рукою сперся на скло.
Дане бачення події наданої стороною захисту суд розцінює як викривлення подій з метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 та вважає за необхідне дати їм оцінку:
Так, у свої промові у дебатах сторона захисту вказала, що « ОСОБА_6 потягнув за собою ОСОБА_4 ». Відтак «потягнути» обвинуваченого потерпілий міг би за умови якщо б ОСОБА_4 був би з`єднаний будь-яким чином елементом власного одягу, частиною тіла із зовнішнім елементом кузову автомобіля, елементами салону автомобіля чи з самим потерпілим. Втім захистом не зазначено доказів на підтвердження того, як ОСОБА_6 «потягнув» ОСОБА_4 .
Також захист стверджує, що ОСОБА_4 «сперся» на скло. Це також суд оцінює критично, беручи до уваги, що свідками підтверджено, що вони чули звуки розбитого скла. Суд не є спеціалістом та знавцем технічних властивостей скла автомобіля марки ВАЗ, втім керуючись своїм внутрішнім переконанням вважає, що скло автомобіля не здатне розбитись від «натискання».
2) наслідками у вигляді тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Наведено порядком вище (а.с. 30 т. 2).
3) причинним зв`язком між зазначеними діянням і наслідками. Згідно з мотивованого висновку наведеного вище ОСОБА_4 розбив скло автомобіля, а у ОСОБА_6 проникаюче поранення правого ока (а.с. 30 том 2). Згідно показань потерпілого та свідка ОСОБА_13 після пробиття скла автомобіля потерпілий відразу ж почав скаржитися на око. Відтак можливо зробити висновок також про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли після пробивання скла, ОСОБА_4 їх бачив та знав про заподіяні ОСОБА_6 ушкодження, адже спроби продовжувати тривале переслідування попри мотиви заявлені в судовому засіданні, були залишенні після моменту коли ОСОБА_4 намагався відкрити автомобіль.
Суб`єкт злочину загальний.
Суб`єктивна сторона злочину відповідальність за яке передбачена ст. 128 КК України характеризується необережністю у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Середньої тяжкості тілесне ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю. Відтак ОСОБА_4 розбиваючи скло рукою, заподіюючи шкоду майну потерпілого, щоб відкрити зазначений автомобіль, не передбачав можливості завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , хоча повинен був і міг передбачити, що скло у результаті руйнування розіб`ється на дрібні шматки, котрі у свою чергу можуть завдати ушкоджень особам котрі знаходяться в авто.
Отже, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 наявний склад злочину передбачений ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідь на аргументи сторони захисту.
З метою уникнення можливої критики щодо неповноти дослідження всіх аргументів захисту суд вважає за необхідне їх дослідити.
Захистом у судових дебатах згадано за форму вини у діях ОСОБА_4 як необережність, втім не взято до уваги різновид необережності, як "злочинна недбалість", про який описано порядком вище.
-Посилання про те, що ОСОБА_4 перебував у небезпечному стані, не беруться до уваги, адже бажання обвинуваченого довести неправоту або вказати на несправний покажчик повороту після тривалого переслідування неможливо розцінювати як перебування у небезпечному стані.
-Аргументи висловлені стороною захисту щодо сумніву у зв`язку між діянням ОСОБА_4 та наслідками спростовуються в частині визначення об`єктивної сторони злочину.
-Аргумент про те, що потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_13 являються кумами, а відтак керуватись показаннями свідка ОСОБА_13 неможливо, ігнорується, адже за наведених аналогічних підстав неможливо брати до уваги показання свідка ОСОБА_10 , котра є дружиною обвинуваченого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 котрі являються колегами ОСОБА_4 , знаходились з ним на корпоративні, а згодом в одному автомобілі, виявили бажання неконструктивно критикувати керування автомобілем ОСОБА_6
-Аргумент про те, що ОСОБА_6 попри пошкодження скла продовжував керувати автомобілем не може братись до уваги, як підтвердження невинуватості ОСОБА_4 , адже раніше обгрунтувались підстави вважати, що скло розбив саме ОСОБА_4 . У свою чергу згідно показань потерпілого та свідка ОСОБА_14 у судовому засіданні керування транспортним засобом без скла зумовлене необхідністю звернення до правоохоронних органів та за медичною допомогою.
-Аргумент про те, що подія відбулась 30.12.2016 р. близько 16:30 год., а ОСОБА_6 звернувся за допомогою 30.12.2016 р. о 20:10 хв. вважається суттєвим, втім звертається увага, що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення(а.с. 28 том.2) та показань потерпілого, останній після інциденту звернувся до відділення поліції у Літинському районі Вінницької області. А згідно висновку експерта (а.с. 30 том.2) ОСОБА_6 поступив о 20:10 год. 30.12.2016 р. вже до Вінницької обласної Клінічної лікарні ім. Пирогова, тобто до лікувального закладу, що заходиться в межах іншого району Вінницької області.
Щодо покарання
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.с. 39 том 2), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 36 том 2), на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває (а.с. 37, 38 том 2).
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 32 том 2).
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що обтяжує його покарання, беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його діяння, у виді 1 (одного) року обмеження волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік з покладенням передбачених п.1 та п.2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Щодо цивільного позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, кримінально - процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Цивільний позов заявлений потерпілим по кримінальному провадженню підлягає до часткового задоволення та стягнення відповідних сум із ОСОБА_4 , оскільки частково знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема в частині заподіяння матеріальниої шкоди.
Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження заявлених позовних вимог стороною потерпілого надано копії квитанцій. Всі зазначені квитанції та розрахунки суд не може взяти до уваги з огляду на наступне.
-не береться до уваги товарний чек № 75 від 20.04.2017 р. (а.с. 51 том. 1) в частині заміни ручки наружної та механізму дверей, оскільки в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_4 заподіяно шкоду саме в цьому обсязі
-не беруться до уваги витрати на купівлю продуктів згідно чеків ТОВ «Сільпо-фуд»,у сумах 10, 34 грн., 59, 68 грн. 71,72 грн. (а.с. 46,47, 49) оскільки витрати понесені на купівлю продуктів не являються витратами понесеним на лікування.
-не береться до уваги платіж у розмірі 6998.00 грн. до Благодійного фонду «ім. Академіка Філатова» (а.с. 47) та відповідно комісія за цей платіж (а.с. 48), оскільки зазначені платежі носять добровільний характер.
В решті витрати визнаються обгрунтвоаними та такими, що підлягають відшкодуванню.
При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки злочинними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях та моральних переживаннях шляхом порушення нормального ритму його життя, необхідністю оперування, тривалого лікування (образа, обурення, приниження гідності, почуття тривоги, проходження тривалого лікування, дискомфорт викликаний обмеженням зору), суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 40 000 (сорок) тисяч грн. у якості компенсації моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати пов`язанні з наданням потерпілому ОСОБА_6 правової допомоги у розмірі 5000 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах кримінального провадження (а.с. 17, 18, 52). Не береться до уваги угода та сплата ОСОБА_6 5000 грн. у якості плати за виконання доручення, оскільки угода укладена 26.01.2016 р. (а.с. 52), а події котрі є предметом розгляду відбувались 30.12.2016 р.
Щодо судового збору
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.
На підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст. 141 ЦПК України та п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Судові витрати - передбачені законом витрати сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе з вирішенням конкретної справи.
Відповідно до п.1 ч.2 Закону України «Про судовий збір» встановлюються ставки судового збору за подання до суду заяви майнового характеру фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
А тому, на підставі викладеного, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі, пропорційному до задоволеного позову про стягнення матеріальної шкоди.
Речові докази відсутні.
Експерти не залучались.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 50,63, 65-67, 75, 76, 128 КК України, ст.ст.100, 124,128, 129, 337, 368, 373-374 КПК України, ст.ст. 128, 141 ЦПК України,ст. ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір», суд,
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Застосувати відносно ОСОБА_4 обмеження, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, зокрема:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов заявлений потерпілим задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 27 серпня 2004 року Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області) на користь держави Україна 488 (чотириста вісімдесят вісім) грн.19 коп. судового збору.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченом, прокурору та потерпілому.

Суддя: ОСОБА_15