Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/825/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 309 (229-5, 229-8) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000147 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
повернуто прокурору Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області для усунення виявлених судом першої інстанції недоліків вказаного клопотання,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру (далі - клопотання) стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених судом недоліків такого клопотання.
Повертаючи клопотання з додатками прокурору, суд в ухвалі вказав, що клопотання стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, а саме: з клопотання вбачається, що на досудовому розслідуванні законний представник після встановлення підстав для застосування примусових заходів не залучався, що є істотним порушенням прав та свобод вказаної особи. Також до матеріалів клопотання не додано розписки про отримання законним представником ОСОБА_7 копії клопотання відносно останнього та реєстру матеріалів досудового розслідування, отже, не виконано вимоги ст. 293 КПК України. В порушення ст. 290 КПК України, законному представнику не було оголошено про закінчення досудового розслідування та не надано доступу до матеріалів досудового розслідування.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити клопотання стосовно ОСОБА_7 до суду першої інстанції в іншому складі суду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що під час досудового розслідування в повному обсязі були дотримані вимоги кримінального проценсуального закону, в тому числі і його спеціальних вимог, а саме після встановлення неосудності обвинуваченого внаслідок психічної хвороби, останньому було призначено захисника професійного адвоката, участь якого в даній категорії справ є обов`язковою. При цьому, в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що в даному випадку необхідності у залученні законного представника, як про це зазначає суд у своєму рішенні, немає, адже здійснення даної процесуальної дії вимагає наявності неповнолітнього віку особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, або рішення суду, яким особа визнана недієздатною чи обмежено дієздатною. У зв`язку із тим, що ОСОБА_7 є повнолітнім та рішення суду щодо визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним судом не приймалось, а тому відсутні будь-які правові підстави для залучення до провадження законного представника. За наведених підстав, апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню із призначенням нового розгляду клопотання стосовно ОСОБА_7 в тому ж суді, алде в іншому складі суддів.
Заслухав доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

При цьому, частиною другою статті 292 КПК України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Тобто, виходячи з вище вказаної норми Закону підставою для повернення обвинувального акта прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, є невідповідність його вимогам ст. 291 КПК, проте вказаної невідповідності колегією суддів не встановлено.

Так, із матеріалів клопотання вбачається, що клопотання про застосування примцсових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 містить усі відомості, що їх передбачено нормою статті 291 КПК України, тобто в повному обсязі відповідає вимогам вказаної статті КПК України.

Що стосується посилання суду на порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст. 290-293 КПК України, а саме не залучення на досудовому розслідуванні до участі у провадженні законного представника ОСОБА_7 , не вручення йому копії клопотання, а також не оголошення законному представнику про закінчення досудового рослідування та не надання доступу до матеріалів провадження, слід зазначити, що вони є помилковими, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 44 КПК України встановлено, що якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник.

Із аналізу вказаної норми слідує, що у кримінальному провадженні законний представник залучається виключно у спеціально визначених випадках, а саме коли підозрюваний, обвинувачений є неповнолітнім, або за наявності рішення суду про визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною.

Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними або якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Фізична особа визнається недієздатною чи обмежено дієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду відповідно до ст.ст. 36, 40 ЦК Укранїи. Порядок визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною встановлено ЦПК України.

З огляду на те, що ОСОБА_7 є повнолітнім та рішення суду стосовно визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним не приймалось, а тому в даному випадку відсутні будь-які правові підстави для залучення до участі у кримінальному провадженні законного представника.

Той факт, що главою 39 КПК України передбачена можливість участі законного представника у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, однак оскільки в даній главі відсутня така умова, як обов`язкова участь вказаної особи у провадженні, на відміну від наявності чітко визначеної позиції законодавця щодо обов`язкової участі захисника, то слід вважати, що законний представник має залучатись до участі у провадженні виключно у встановлених ч. 1 ст. 44 КПК України випадках.

Із наведеного слід зробити висновок, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про обов`язкову участь у кримнальному провадженні щодо ОСОБА_7 , без наявності на це підстав, визначених ч. 1 ст. 44 КПК України, законного представника, а інших обставин, які б вказували на невідповідність клопотання вимогам ст. 291 КПК України, як судом першої інстанції так і колегією суддів встановлено не було, тому ухвала суду першої інстанції має бути скасована, а клопотання стосовно ОСОБА_7 призначено до нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку із тим, що судом першої інстанції не було зроблено жодних висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а клопотання повернуто виключно з підстав недотримання органом досудового розслідування процесуальних норм, колегія суддів вважає за можливе призначити новий розгляд клопотання стосовно ОСОБА_7 у тому ж складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто прокурору для усунення допущених недоліків, скасувати та призначити новий судовий розгляд в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області в тому ж складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4