Справа № 740/479/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/72/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001847 від 02.11.2015 року , за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.02.2004 року Ніжинським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 17.04.2015 року Ніжинським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

- 22.12.2015 року Ніжинським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 357 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання вироків, приєднати до покарання за сукупністю злочинів частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 22.12.2015 року і остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також просить дослідити матеріали кримінального провадження, викликати в судове засідання та допитати потерпілого, свідків та експерта.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та застосувати положення ст. 69 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 309 КК України виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені ним.

ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст. ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 357 КК України - у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено обвинуваченому покарання у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 22.12.2015 року і остаточно призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 14 грудня 2015 року.

На підставі ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 14 грудня 2015 року по 29 травня 2017 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 20000 грн. залишено без задоволення.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи в розмірі 921 грн. 60 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що всупереч вимог ст.ст. 91, 374 КПК України, суд, у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, не визначив форми вини, не встановив мету, з якою обвинувачений наносив удари потерпілій та заподіяв їй тілесні ушкодження, від яких наступила смерть. Судом допущено неконкретне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , що свідчить про порушення права останнього на захист. Формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд фактично виклав фабулу, яка за своїм складом відповідає ч. 2 ст. 121 КК України, а не ч. 1 ст. 115 КК України, за якою засуджено обвинуваченого. Тобто, судом допущено суперечність у своїх висновках, що також вказує на неконкретність обвинувачення та порушує право останнього на захист. Крім того, стороною обвинувачення надано комплекс доказів, що у своїй сукупності вказує на вчинення обвинуваченим нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном і вказує на наявність корисливого мотиву при умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій. Виходячи з показань обвинуваченого, станом на 13.12.2015 року, у останнього була гостра потреба в грошах, необхідність яких була обумовлена відсутністю заробітку, грошових коштів, потребою харчуватися, вживати наркотики і бажання виїхати до м. Докучаєвськ. Вказані обставини обумовили виникнення в ОСОБА_10 корисливого мотиву та мети заволодіння майном. Заволодіння паспортом ОСОБА_11 , в якому згідно показань потерпілого ОСОБА_9 його мати завжди зберігала одержану пенсію, відсутність будь-якої цінності самого лише паспорта для обвинуваченого, в сукупності зі способом потрапляння до помешкання потерпілої вказують на корисливий мотив. Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, підтверджується протоколом огляду місця події, висновком експерта, постановами слідчого та Ніжинського міськрайонного суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 44 КУпАП за фактом зберігання вказаних наркотичних речовин, тому, на думку апелянта, не дослідження в суді речового доказу не є беззаперечною підставою для його виправдання за вказаним обвинуваченням.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вину у скоєному визнає повністю, та не зважаючи на обставини, просить застосувати до нього положення ст. 69 КК України, та пом`якшити призначене покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений вважав її доводи безпідставними і просив переглянути справу в повному обсязі.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, 13 грудня 2015 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_6 прибув до будинку громадянки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою АДРЕСА_2 , через незакриті вхідні двері зайшов до приміщення даного житлового будинку, де на грунті раптово виниклої сварки штовхнув ОСОБА_11 на підлогу, після цього умисно, дерев`яним дрючком наніс в область голови не менше трьох ударів, протиправно заподіявши їй смерть. Згідно висновку судово-медичної експертизи №317 від 18.01.2016 року потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, крововиливів у м`які тканини голови, забійної рани голови, закритої внутрішньо-черепної травми: забоїв головного мозку лівої скроневої, лівої тім`яної та правої скроневої долей мозку, субарахноїдальних гематом та енцефаломаляції ділянки забою речовини головного мозку з явищами деструктуризації, обох лобних долей та обох півкуль мозочка, субдуральної гематоми лівої гемісфери, лінійного перелому склепіння черепа, які, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла на місці події, смерть якої настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми. Доводячи злочинний умисел до кінця, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 незаконно заволодів паспортом громадянина України, що знаходився у зазначеному вище житловому будинку і належав ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 309 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, та перекваліфіковуючи його дії з ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції послався на те, що кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 115 КК України та розбійному нападі по ч. 4 ст. 187 КК України є неправильною, оскільки обставини, інкриміновані обвинуваченому, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Відомість про виплату пенсій, згідно якої напередодні дня вбивства потерпіла отримала пенсію в сумі 1407 грн. 54 грн. не дає можливості достовірно стверджувати, що 13 грудня 2015 року, ОСОБА_10 , перебуваючи в будинку ОСОБА_12 , напав на неї, переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння грошима, спричинив їй смерть. Показання ОСОБА_10 в цій частині обвинуваченням не спростовані. Обвинувачення по ч. 2 ст. 309 КК України не обґрунтовано речовими доказами. Вилучена наркотична речовина була розділена і знищена працівниками поліції з незрозумілих підстав. Суд позбавлений можливості дослідити наркотичну речовину безпосередньо у судовому засіданні. Протокол огляду місця події та висновок експерта не дає підстави достовірно стверджувати, що обвинувачений зберігав наркотичну речовину без мети збуту.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення; прокурора, який підтримав подану ними апеляційну скаргу, з підстав, зазначених у ній, а апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви для його ухвалення.

При цьому суд, в руслі ст.94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному, та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, окрім іншого, висновки суду містять істотні суперечності.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. У разі визнання особи виправданою, в мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України за недоведеністю пред`явленого обвинувачення та перекваліфіковуючи його дії з ч. 2 ст. 115 на ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував вказане рішення, не дав аналізу зібраних у провадженні доказів, не вказав чому надав перевагу одним доказам над іншими, а лише виклав зміст показань обвинуваченого, свідків та експерта, не вказавши підстави, з яких суд відкидає доводи обвинувачення, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, залишив поза увагою інші обставини, які підлягають з`ясуванню та перевірці, обмежившись загальними висловами виправдання та перекваліфікації, без яких би то було обґрунтувань що суперечить ст.374 КПК України.

Крім того, викладаючи обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд, зокрема, встановив, що на грунті раптово виниклої сварки обвинувачений штовхнув останню на підлогу, після цього умисно, дерев`яним дрючком наніс в область голови не менше трьох ударів, протиправно заподіявши їй смерть. Доводячи злочинний умисел до кінця, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 незаконно заволодів паспортом громадянина України. В даному випадку суд припустився істотних суперечностей в установленні мотиву злочину. Фактично, у формулюванні обвинувачення за ч. 1 с. 115 КК України, яке вважав доведеним щодо ОСОБА_6 , суд не визначив форми вини, не встановив мотиву його скоєння. Обвинувачення є неконкретним, що позбавляє особу, відносно якої воно встановлено, здійснювати свій ефективний захист.

Окрім всього, зі змісту обвинувачення, встановленого судом, враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07 лютого 2003 року, суд в даному випадку виклав фабулу, яка за своїм складом більш відповідає ч. 2 ст. 121 КК України.

Всі вищезазначені порушення є такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, і не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду у суді 1 інстанції. При новому розгляді кримінального провадження необхідно звернути увагу на вказані в цій ухвалі апеляційного суду недоліки, усунути їх, а також перевірити інші доводи за апеляційними скаргами, з дотриманням вимог кримінального процесуального і кримінального закону та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Враховуючи наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 407, 409, 411, 412, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

ййййй

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою на шістдесят днів - до 01 квітня 2018 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4