Провадження № 11-сс/782/220/17

УХВАЛА

іменем України

05 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6

на ухвалу слідчого судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_7 від 18 серпня 2017 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт.Томашгород Рокитневського району Рівенської області, громадянину України, одруженого, з вищою освітою, не працюючому, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.127 ч.2, 289 ч.2 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 26.09.2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до клопотання, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що перебуваючи на посаді начальника адміністративної групи штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «майор», у період з 20.06.2014 року по 01.09.2014 року, виконував завдання в районі проведення антитерористичної операції, а саме на території Луганської області, як представник ВСП у Збройних Силах України щодо забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ), яка розташовувалася у 2014 році поблизу АДРЕСА_2 , запобігання злочинам, іншим правопорушенням, їх припиненням.
29.06.2014 року, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи на території базового табору військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 отримав від командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_9 інформацію про те, що на блок-посту № НОМЕР_3 , який розташовувався на автодорозі між АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 за його вказівкою, військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 затримано в порядку ст.15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» ОСОБА_10 , у зв`язку із перевіркою факту його причетності до перешкоджання у проведенні антитерористичної операції. Також ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 про необхідність виїзду на місце події для підтвердження чи спростування підстав для затримання вказаної особи, виходячи при цьому за межі наданих йому прав та повноважень. Після чого, ОСОБА_8 разом із своїм підлеглим старшим прапорщиком ОСОБА_11 , який також виконував завдання в районі проведення антитерористичної операції, як представник ВСП, на автомобілі УАЗ «Патріот» під керуванням військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_4 молодшого сержанта ОСОБА_12 , на виконання вказівки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_9 , виїхав на блок-пост №6.
29.06.2014 року, близько 18 години, ОСОБА_8 , знаходячись на блок-посту № НОМЕР_3 , в присутності старшого прапорщика ОСОБА_11 , оглянув речі затриманого ОСОБА_10 , які знаходились в салоні автомобіля LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , зокрема мисливський карабін «Форт-202» серія НОМЕР_6 та набої до нього. Разом з цим, незважаючи на наявність у ОСОБА_10 дозвільних документів на використання вказаного карабіна (дозвіл на носіння та зберігання зброї серія НОМЕР_7 ), останній зробив завідомо безпідставний та необгрунтований висновок про причетність ОСОБА_10 до вчинення терористичних актів чи інших особливо тяжких злочинів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України, який він оголосив присутнім на блок-посту військовослужбовцям, видаючи своє хибне уявлення за дійсність. Після чого, ОСОБА_8 , в присутності ОСОБА_11 , підійшов до ОСОБА_10 , який стояв поряд із автомобілем LADA 212140, та задав йому декілька питань на предмет того, чи має він відношення до незаконних збройних формувань, на що отримав негативну відповідь, що суперечило його завідомо безпідставному та необґрунтованому висновку. У цей момент, у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_10 сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, заподіяння мучення або вчинення інших насильницьких дій, після чого вони вступили в попередню змову. В цей же день, приблизно о 18 годині 10 хвилин, перебуваючи у тому ж місці, на блок-посту, ОСОБА_8 реалізовуючи свій спільний із ОСОБА_11 злочинний умисел, стоячи навпроти ОСОБА_10 , руки якого були зв`язані за спиною, завдав останньому кулаками обох рук не менше трьох ударів по грудній клітці та животу, від чого ОСОБА_10 відчув сильний фізичний біль, відступивши назад на один крок і при цьому зігнувся від болю.
Після цього, ОСОБА_11 , за вказівкою ОСОБА_8 , надягнув на голову ОСОБА_10 поліпропіленовий мішок, позбавивши тим самим затриманого будь-яких природних почуттів - зору, слуху, просторової орієнтації, а також можливість нормально дихати, після чого повів та посадив його через задні праві двері на заднє сидіння автомобіля УАЗ «Патріот», за кермом якого перебував військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_4 молодший сержант ОСОБА_12 . При цьому, ОСОБА_8 оголосив присутнім військовослужбовцям на блок-посту про те, що він затримує ОСОБА_10 як особу, підозрювану в причетності до незаконних збройних формувань та супроводжує до базового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . У цей момент, у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_13 .
ОСОБА_8 реалізовуючи свій спільний із ОСОБА_11 злочинний умисел, сів на заднє сидіння автомобіля УАЗ «Патріот», через задні праві двері, посунувши ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 , сів за кермо автомобіля LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , який відповідно не давав згоди на керування вищевказаним автомобілем та до якого застосовано насилля у вигляді зв`язування рук, що унеможливлювало його чинити опір та позбавлення можливості орієнтуватися в просторі шляхом одягання поліпропіленового мішка на голову. Після чого автомобілі УАЗ «Патріот», а за ним НОМЕР_8 попрямували назад до базового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
ОСОБА_8 під час прямування до базового табору, в умовах обмеженого простору, перекинув ліву руку через шию затриманого, а правою наніс йому не менше 5 ударів по грудній клітці та животу, реагуючи таким чином на вмовляння затриманого його відпустити, при цьому щоразу, після кожного удару, ОСОБА_10 відчував сильний фізичний біль із короткочасною втратою мовлення.
Діючи всупереч норм п.2 ст.15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» щодо необхідності негайної доставки затриманих осіб до органів внутрішніх справ ОСОБА_8 привіз затриманого ОСОБА_10 на територію базового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де стосовно нього продовжив свою злочинну діяльність.
При цьому, орієнтовно о 19 годині, по приїзду в базовий табір ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 розпорядилися на власний розсуд незаконно вилученим у ОСОБА_10 автомобілем LADA 212140, передавши його командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_9 , чим спричинив власнику автомобіля майнову шкоду в сумі 103 094 гривні 04 коп., згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №19/113/9/16е від 22.04.2016 року.
В подальшому, 29 червня 2014 року, орієнтовно о 19 годині 15 хвилин, перебуваючи на території базового табору військової частини НОМЕР_1 за вище вказаною адресою, ОСОБА_8 , в присутності командира військової частини НОМЕР_9 полковника ОСОБА_9 , перевірив документи затриманого ОСОБА_10 , які останній мав при собі (паспорт громадянина України, закордонний паспорт, документи на автомобіль, дозвільні документи на зброю, атестат про вищу освіту), встановив його особу.
Після цього, орієнтовно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел на катування, виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, з застосуванням заборонених методів дізнання, бо руки ОСОБА_10 у той час були зв`язані, а на голові був непрозорий мішок, позбавляючи останнього будь-яких природних почуттів - зору, слуху, просторової орієнтації, завдаючи останньому мучення, наніс ОСОБА_10 не менше десяти ударів ногою взутою у черевик із високим берцем, по всім частинам тіла, у тому числі по життєво важливих органах, а саме по тулубу та голові останнього, з метою примусити ОСОБА_10 , який на той час входив до складу «Сватівської самооборони», метою якої було виконання заходів по забезпеченню порядку та нормальної життєдіяльності Сватівської територіальної громади, для організації захисту м.Сватове, а також надання допомоги підрозділам Збройних Сил України, створеної рішенням виконавчого комітету Сватівської міської ради за №19 від 02.02.2014 року, зізнатися в причетності до вчинення терористичних актів та тяжких злочинів, чим спричинив йому фізичний біль, тілесні ушкодження, моральні страждання та мучення.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, віддав усний наказ своїм підлеглим ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які були озброєні штатною зброєю (автоматами) та спеціальними засобами, прикувати спеціальними засобами наручниками ОСОБА_10 до цистерни для води, яка знаходилася на території табору військової частини НОМЕР_1 , не знімаючи з голови непрозорий поліпропіленовий мішок.
Після чого, ОСОБА_11 , реалізовуючи спільний із ОСОБА_8 злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння сильного фізичного болю, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, утримував ОСОБА_10 прикованим спеціальними засобами наручниками до цистерни для води, яка розташовувалася на території вище зазначеного табору біля залізобетонної споруди (ангару), з поліпропіленовим мішком на голові, позбавивши тим самим затриманого будь-яких природних почуттів - зору, слуху, просторової орієнтації тривалий час, а саме у період часу з 03 до 06 години 30.06.2014 року, під відкритим небом, у положенні, яке дозволяло йому тільки сидіти, чим ОСОБА_10 спричинено фізичне та моральне страждання та мучення.
При цьому, ОСОБА_10 не було роз`яснено його права, не надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника, про затримання останнього не було повідомлено родичів, чим були порушені його права на повагу гідності, на свободу та особисту недоторканість.
30 червня 2014 року, близько 06 години, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, в порушення вимог ст.207 КПК України та ст.15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_11 допустили жорстоке поводження з ОСОБА_10 , грубо порушивши його права на повагу гідності, на свободу та особисту недоторканність, безпідставно без складання відповідних документів передали затриманого не працівникам органів внутрішніх справ чи іншим уповноваженим службовим особам, а військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_10 ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 ), що в подальшому призвело до завдання йому умисних тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть, згідно висновку судово-медичної експертизи №1832-с/16/435-КЕ/16 від 14.09.2016 року та висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №10-538 від 15.11.2016 року.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20.07.2017 року ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 01.07.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишено без змін.
Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні прокурором продовжено до 26.09.2017 року.
Наведені в клопотанні доводи та долучені документи свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри. Наявність обґрунтованої підозри доведена в судовому засіданні прокурором та підтверджується: показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , висновком судово-медичної експертизи № 18 від 12.03.2016 року, а також іншими матеріалами кримінального провадження №0000488 від 01.07.2014 року у їх сукупності, достатніми на даному етапі досудового розслідування для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 для запобігання встановлених ризиків та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки не працює, мешкає на іншій територіальній одиниці, а також покинути межі території України. Підозрюваний до недавнього часу проходив військову службу у Збройних Силах України, у зв`язку із чим має стійкі зв`язки серед військовослужбовців, які є свідками в даному кримінальному провадженні та може вчинити тиск на допитаних свідків, і може перешкодити ходу досудового слідства іншим чином.
Тобто заявлені у клопотанні слідчого ризики з часу застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують до теперішнього часу.
Всі обставини, на які посилається захисник в обґрунтування заявлених вимог про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме поруку народних депутатів України, були вже розглянуті слідчим суддею. З урахуванням наведеного, вказане клопотання захисника фактично ґрунтується на незгоді з оцінкою ризиків, зазначених у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, які були предметом неодноразового дослідження під час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, та під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, а тому не є новими і не можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.
В сукупності із вищенаведеними обставинами, із врахуванням наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, процесуальної поведінки підозрюваного, даних про його особу, стан здоров`я, сімейний стан, слідчий суддя вважав, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 та, що вказані підстави виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.
З урахуванням правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.01.2011 року, слідчий суддя вважав, що у даному кримінальному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості, а тому продовження обвинуваченому строків тримання під вартою є виправданим.
В клопотанні захисника не наведено обґрунтування того, що заявлені на досудовому слідстві ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились, а також неявка народних депутатів України до суду позбавляє можливості суд переконатися у їх добровільному волевиявленні щодо взяття на особисту поруку ОСОБА_8 та подальшого виконання обов`язків поручителів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 18.08.2017 року та постановити нову ухвалу, якою змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисту поруку народного депутата України.
Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та безпідставною.
Слідчим суддею не були враховані та оцінені обставини, які були викладені у її клопотанні про зміну запобіжного заходу та не прийнято до уваги заяву народного депутата України щодо особистої поруки, а також не були враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: наявність у ОСОБА_8 малолітньої дитини, тобто міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, статусу учасника бойових дій, бездоганної репутації підозрюваного, відсутність судимостей.
Сторона обвинувачення не надала абсолютно ніяких, у тому числі і письмових доказів існування ризиків, неможливості застосування інших запобіжних заходів та обґрунтованості підозри, а згідно положень ст.194 КПК України прокурор має довести існування всіх трьох складових для можливості застосування тримання під вартою.
В ухвалі відсутні будь-які обґрунтування щодо намірів чи реальних дій ОСОБА_8 , які були б спрямовані на переховування від органів слідства, а також докази того, що підозрюваний намагався, знищив, чи нібито може знищити речі або документи, які мають значення у кримінальному провадженні, незаконно впливав на свідків або будь-яких інших учасників кримінального провадження.
Ні в клопотанні слідчого, ні в оскаржуваній ухвалі, не вказано інших обставин чи ризиків, які мали на меті запобігти вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_8 підозрюється.
Під час розгляду справи слідчий суддя не встановив чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, чим порушив вимоги п.2, 3 ч.1 ст.194 КПК України.
Слідчий суддя грубо порушив вимоги п.2 ч.3 ст.199 КПК України, оскільки в ухвалі цілком відсутній виклад обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст.ст.409, 411 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення апеляційним судом.
В порушення вимог ст.184 КПК України прокурором не було надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та доказів наявності ризиків, а тому слідчий суддя мав би взагалі відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу або обрати інший, окрім тримання під вартою.
Вважає, що оскільки можливість змінити запобіжний захід на особисту поруку народного депутата України була, і цей запобіжний захід був би більш ефективний, то у слідчого судді не було підстав відмовляти стороні захисту у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.
Тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити із презумпції залишення обвинуваченого на свободі (Рішення ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії» від 15.07.2002 року).
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задовленні клопотання слідчого ОСОБА_22 , перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.19 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу не можуть розглядатися слідчим суддею суду першої інстанції в одному провадженні, оскільки такий порядок не передбачено КПК. Клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подається у визначені КПК строки та розглядається слідчим суддею суду першої інстанції, який визначається відповідно до положень ч.3 ст.35 КПК. Такий порядок застосовується і для вирішення питання про визначення слідчого судді для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, слідчий суддя, в порушення вимог ст.ст.199, 201 КПК України, розглянув в одному провадженні клопотання старшого слідчого СВ Сватівського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_22 від 16.08.2017 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 (вх. №7461 від 17.08.2017 року) та клопотання захисника ОСОБА_6 від 17.08.2017 року про зміну підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку народного депутата України (вх. №7462 від 17.08.2017 року).

Таким чином, слідчий суддя неправильно застосував норми кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та постановити нову ухвалу.

Ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_23 від 01.07.2017 року (а.с. 39-42) до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27.08.2017 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області від 20 липня 2017 року (а.с. 101-104) вищезазначена ухвала слідчого судді від 01.07.2017 року залишена без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишена без задоволення.

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У клопотанні про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою слідчий вказав, що завершити досудове розслідування по даному кримінальному провадженню у двомісячний термін не виявляється можливим у зв`язку з тим, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) і процесуальних дій, направлених на усунення суперечностей для остаточного доведення вини ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень з подальшим зверненням з обвинувальним актом.
Постановою військового прокурора Луганського гарнізону від 16 серпня 2017 року ОСОБА_25 (а.с. 105-119) за клопотанням слідчого продовжено строк досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню до трьох місяців, тобто до 26.09.2017 року.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження не може бути завершено до 26.08.2017 року, оскільки необхідно виконати вказані слідчі дії, виконання яких потребує додаткового часу, який перевищує встановлений процесуальний строк.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.127 ч.2, 289 ч.2 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, наявні ризики, які передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно ухвали слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 01.07.2017 року, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час не зменшилися, оскільки ОСОБА_8 не працює, мешкає на іншій територіальній одиниці, до недавнього часу проходив військову службу у Збройних Силах України, у зв`язку із чим має стійкі зв`язки серед військовослужбовців, які є свідками в даному кримінальному провадженні та може вчинити тиск на допитаних свідків, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчинені зазначених кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені у клопотанні слідчого ризики з часу застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують до теперішнього часу, а тому застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків, неможливості застосування інших запобіжних заходів та обґрунтованості підозри є безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку народного депутата України необхідно направити до суду першої інстанції для визначення слідчого судді відповідно до положень ч.3 ст.35 КПК України.

Керуючись ст.ст.177-178, 183, 194, 197, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Скасувати ухвалу слідчого судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_7 від 18 серпня 2017 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 26.09.2017 року.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Сватівського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_22 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.09.2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку народного депутата України направити до суду першої інстанції для виконання вимог ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: