У Х В А Л А
Іменем України
26 вересня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання потерпілого ОСОБА_3 про встановлення процесуальних строків в порядку ст.114 КПК України, -
ВСТАНОВИВ :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про встановлення процесуальних строків в порядку ст.114 КПК України.
Звертаючись з даним клопотанням, заявник вказує на те, що 07.12.2004 p. прокуратурою Шевченківського району міста Києва порушено кримінальну справу № 60-1671 за фактом заволодіння шахрайським шляхом службовими особами ПП «Промбуд» і TOB «Дар`я і К» коштами інвесторів будівництва житлових будинків в м. Києві та Київській області за ч. 4 ст. 190 КК України. За результатами розслідування пред`явлено обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 - ч.5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. З ст. 209 КК України та ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Після направлення справи на судовий розгляд постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.02.2008 р. її повернуто для організації додаткового розслідування та прийнято до провадження слідчим прокуратури Шевченківського району міста Києва. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Києва ОСОБА_6 від 18.04.2008р. кримінальну справу порушену щодо ОСОБА_4 за ч.5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України за фактом службового підроблення та заволодіння чужим майном в особливо великому розмірі шляхом зловживання службовими становищем, яке належало потерпілим, серед яких є і ОСОБА_3 , було закрито на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. Цією ж постановою із кримінальної справи №60-1671 виділено в окреме провадження матеріали під номером 60-1687 щодо службових осіб ПП «Промбуд» та TOB «Дар`я і К» за фактом вчинення ними злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, де потерпілим, окрім інших, є також ОСОБА_3 24.04.2008 р. кримінальну справу № 60-1671 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання ним службовим становищем, службового підроблення та заволодіння шляхом шахрайства чужим майном з обвинувальним висновком направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду по суті. Вироком Шевченківського районного суду м. Києві від 29.12.2008 р. у судовій справі № 1-1098, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України а потерпілим відшкодована заподіяна матеріальна шкода. Вказаний вирок, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києві від 24.04.2009р. Разом з тим, як вказує ОСОБА_3 у справі де його визнано потерпілим досудове розслідування досі триває, хоча обставини кримінальних правопорушень в обох провадженнях схожі. 13.02.2013р. відомості які містилися у кримінальній справі №60-1687 СВ Шевченківського районного управління ГУ МВС України у м. Києві внесено до ЄРДР за № 0002565 за ч. 4 ст.190 КК України. Станом на зараз досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснюється Шевченківським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві. 24.05.2017 року ОСОБА_3 надіслав на адресу прокурора міста Києва ОСОБА_7 скаргу на дії слідчої ОСОБА_8 в порядку ст. 308 КПК України, в якій я просив зобов`язати слідчого у двомісячний строк провести всі необхідні слідчі дії та вжити заходів забезпечення кримінального провадження в розумні строки. Листом від 01.06.2017 р. надійшла відповідь з прокуратури міста Києва, згідно з якою його скаргу було скеровано до Київської місцевої прокуратури №10. У листі від 06.06.2017 р. за результатами розгляду скарги Київська місцева прокуратура № 10 серед іншого повідомила, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі дії направлені на всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення. З метою активізації досудового розслідування прокуратурою надано повторні писмові вказівки слідчому. Таким чином, у зв`язку з тим що, з моменту виділення кримінальної справи № 60-1687 в окреме провадження (з 18.04.2008 р.) минуло більше 9 років, а розслідування відносно службових осіб ПП «Промбуд» та ТОВ «Дар`я і К» взагалі триває майже 13 років (з 07.12.2004 р.), ОСОБА_3 просить встановити процесуальний строк 14 (чотирнадцять) днів з моменту набрання ухвалою слідчого судді законної сили для прийняття слідчим чи прокурором у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002565, процесуального рішення про вручення підозри та повідомити його про результати розгляду клопотання засобами поштового зв`язку.
У судове засідання ні заявник, а ні слідчий не з`явилися, повідомлялися належним чином.
У відповідності до принципу диспозитивності, кожна сторона вільна в використанні своїх прав у передбачений законом спосіб. Оскільки ОСОБА_3 просив повідомити його про результати розгляду клопотання засобами поштового зв`язку, а неявка слідчого не є перешкодою для розгляду клопотання по суті, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності сторін.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст.22 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
При цьому за ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
За ч.1 ст.28КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом (ч.6 ст.28КПК України).
Так, згідно зі ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.114КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Системний аналіз зазначених вище норм процесуального закону в сукупності з положеннями пунктів 10, 18 частини 1 статті 3, статей 7, 9, 131, 132, 303, 306, 307 КПК України дає підстави вважати, що слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки лише щодо конкретних процесуальних (слідчих) дій, які учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) вчинити у випадках, передбачених КПК України, і щодо яких слідчому судді цим Кодексом надано право (визначено обов`язок) встановлювати такі строки в межах граничних, визначених Кодексом.
Згідно ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Главою 22 КПК України передбачені випадки повідомлення про підозру, вимоги до повідомлення про підозру та порядок її вручення.
Відповідно до вимог ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до норм кримінального процесуального закону оголошення підозри входить до компетенції слідчого чи прокурора і граничні строки оголошення підозри не передбачені.
У силу ст.94 КПК України слідчий, а також прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи викладене слідчий суддя приходить до висновку, що за змістом кримінально-процесуального закону лише слідчий та/або прокурор вправі надавати оцінку достатності (чи недостатності) доказів для оголошення особі підозри у вчиненні злочину (кримінального правопорушення).
Таким чином положеннями КПК України слідчий суддя не уповноважений зобов`язувати орган досудового розслідування вручити особі повідомлення про підозру. Вказане питання орган досудового розслідування вирішує на власний розсуд, залежно від фактичних обставин справи та співставлення дій особи з положеннями Особливої частини КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.94,276-278,303, 314-316 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про встановлення процесуальних строків в порядку ст.114 КПК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.
Слідчий суддя: