Справа пр. №1-кс/756/1781/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання начальника відділення СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Начальник відділення СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
Слідчий вказує на те, що 21 січня 2016 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 автомобіль Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , на підтвердження чого продавець видав на імя покупця довіреність на право користування та розпорядження вказаним транспортним засобом, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . Письмового договору купівлі-продажу автомобіля сторони не укладали.
24 грудня 2016 року ОСОБА_4 виявив зникнення свого автомобіля.
У подальшому було з`ясовано, що на підставі довіреності від 07 листопада 2016 року, начебто виданої ОСОБА_8 на імя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , ОСОБА_9 зняв з обліку автомобіль Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з метою його продажу. За договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 грудня 2016 року ОСОБА_9 відчужив автомобіль Оpel Vivaro, номер кузова НОМЕР_2 на користь ОСОБА_12 . Покупець ОСОБА_12 зареєстрував автомобіль у сервісному центрі МВС, автомобіль отримав д.н.з. НОМЕР_3 .
Однак, допитаний в якості свідка ОСОБА_13 стверджував, що він не видавав довіреності на імя ОСОБА_9 , якою б уповноважив його на користування чи розпорядженням автомобілем Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Більш того, він не знає ОСОБА_9 та ніколи його не бачив. Відтак, ОСОБА_9 не мав права відчужити цей транспортний засіб на користь ОСОБА_12 .
Як на підставу для звернення з клопотанням про арешт, слідчий посилається також на те, що вилучений автомобіль, є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.
Зважаючи на це, слідчий просив суд накласти арешт шляхом заборони будь-кому і будь-яким чином розпоряджатися зазначеним майном.
У судовому засіданні начальник відділення СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 підтримав клопотання про накладення арешту просив суд його задовольнити.
Особа, яка вважає себе власником майна, ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував.
Особа, за якою зареєстровано право власності на майно, на яке слідчий просив накласти арешт, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відтак, суд ухвалив розглянути справу за відсутності прокурора, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, позаяк сторони кримінального провадження не заявляли відповідного клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії наданих документів, слідчим суддею встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
При проведенні огляду місця події 13 вересня 2017 року начальником відділення СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 тимчасово вилучено автомобіль Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 .
Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення від 24 січня 1994 року) ЄСПЛ зазначив, не є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції накладення арешту на майно під час здійснення досудового розслідування, у випадку, якщо такий інститут передбачений відповідним національним законом, і він спрямований не на позбавлення особи права власності на майно, а лише користування ним.
За приписами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням вищевикладеного, з метою недопущення знищення, втрати або пошкодження майна, яке визнано речовим доказом, вважаю, що клопотання слідчого про арешт майна шляхом заборони розпорядження автомобілем підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 167, 170, 171, 172, 173, 234, 236, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Клопотання начальника відділення СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 , про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , у вигляді заборони розпоряджатися вказаним майном будь-кому і будь-яким способом.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали покласти на начальника відділення СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 .
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати прокурору й іншим заінтересованим особам, які не були присутні при її проголошенні.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1