Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/519/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 407 (240) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.11.2017 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 року, якою стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньої спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимий
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів, тобто з 16-40 год. 23.10.2017 року до 16-40 год. 21.12.2017 року.
За участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого змовою групою осіб, а також у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Так, відповідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина України ОСОБА_7 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 27 березня 2016 року та відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 20 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 113-VIII, на території України діє особливий період.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 209 від 01 серпня 2016 року солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу, поставлено на грошове забезпечення та призначено на посаду старшого навідника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.

Відповідно до вимог ст. ст. 17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 17, 6, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 111, 112, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свято і непорушно додержуватися законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, солдат ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, вчинив злочин за наступних обставин.

08 листопада 2016 року солдат ОСОБА_7 був направлений з місця дислокації підрозділу АДРЕСА_2 для проходження лікування до Кропивницького обласного наркологічного диспансеру у АДРЕСА_1 .

11 листопада 2016 року солдат ОСОБА_7 виписаний із вказаного лікувального закладу, після чого був зобов`язаний повернутись до військової частини.

Однак, 12 листопада 2016 року солдат ОСОБА_7 з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби до військової частини не повернувся, чим фактично протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, проводить час на власний розсуд та на даний час відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_7 підозрюється в тому, що будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді старшого навідника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , діючи у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 111, 112, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента від 20 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 113-VIII, з метою ухилитися від несення обов`язків військової служби 12 листопада 2016 року не повернувся до військової частини з лікувального закладу, та не прибув на службу, без поважних причин, а саме до підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 який дислокується у АДРЕСА_2 , проводить час на власний розсуд ухиляючись від проходження військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, 08 жовтня 2017 року близько 01 години 40 хвилин, рухаючись разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я Микола по Центральному сквері в м. Кропивницькому, навпроти кафе «Золоті купола», помітив раніше невідомого йому потерпілого ОСОБА_9 . В цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи умисно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, попередньо домовившись з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_10 , підійшли в притул до потерпілого ОСОБА_9 , після чого зав`язав розмову з потерпілим ОСОБА_9 , в ході якої, невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_10 схопив потерпілого ОСОБА_9 під ліву руку, а в цей момент ОСОБА_7 наніс своїм кулаком правої руки потерпілому удар в область обличчя, а саме в праве око, після чого останній впав на землю. Потім, невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_10 , продовжуючи діяти з єдиним злочинним умислом та з метою подолання волі потерпілого прижав потерпілого до землі. Відразу після чого, ОСОБА_7 з правої кишені штанів, в які був вдягнений потерпілий, дістав та заволодів мобільним телефоном марки "Lenovo P780 Deep Black" вартість якого, зі слів потерпілого, складає 4000 грн., в якому знаходилася флеш карта пам`яті Micro SD 2 GB вартістю якого, зі слів потерпілого складає 100 грн.

Потім, ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4100 грн.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 року задоволено вищевказане клопотання слідчого та щодо підозрюваногоОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 58 днів.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчий довів, що органом досудового слідства ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України, яке 18.07.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311. Злочини, передбачені ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 407 КК України у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 є тяжкими, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років.

Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені п.п.1, 3 та 5 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним ухилитися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, свідчать про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду; можливість підозрюваним впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися та потерпілого; можливість підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нового умисний корисливого злочину, перебуваючи у розшуку в рамках кримінального провадження за підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 58 днів, тобто в межах строку досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник- адвокат ОСОБА_6 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та ухвалити нову, за якою обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням на нього обовязків передбачених ст. 194 КПК України.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ризики, які заявлені стороною обвинувачення є не доведені, необгрунтовані та такими, що є загальними та абстрактними. Після ознайомлення з даним клопотанням в частині інкримінованого злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, захисник вважає, що згідно ст. 177 КПК України, жодних із цих ризиків не існує, було надано документ, а саме розписку, в якій потерпілий вказує, що жодної притензії морального чи матеріального характеру до підозрюваного не має.
Вказує, що жодних підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватися від слідства, впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне провадження немає. Підозрюваному не має сенсу впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки вони вже надали органам досудового розслідування свої показання.
Зазначає, що не обгрунтовано та недоведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.
Вважає, що даний запобіжний захід є занадто суворий та до підозрюваного слід застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідача, думку захисника та підозрюваного, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до частини 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 407 КК України, а також те, що матеріали подання містять дані, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_7 може ухилятися від кримінальної відповідальності, можливість підозрюваним впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися та потерпілого; можливість підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нового умисного корисливого злочину, перебуваючи у розшуку в рамках кримінального провадження за підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
Надуманими є апеляційні ствердження адвоката що предявлена підозра є не доведеною, необгрунтованою.
Так, термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що наявні матеріали клопотання свідчать про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 407 КК України.
Дана підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового слідства доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були об`єктивно дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та щодо їх допустимості та узгодженості між собою сумнівів у колегії суддів не викликає.
Надуманими та непідтвердженими належними доказами є посилання апелянта на недоведеність наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого і застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Таким чином, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апеляційні твердження захисника, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має постійне місце проживання, має малолітню дитину, на утриманні має бабусю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває не можуть бути підставами для відмови у застосуванні або застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з урахуванням існуючих ризиків та відсутності будь-яких підтверджень стосовно цього, а також з урахуванням відсутності достатнього рівня репутації у підозрюваного.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , а тому ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів, залишає без змін.
Колегія суддів ураховуючи вищенаведене вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, правові підстави для скасування ухвали слідчого судді, відсутні, а тому вимоги апеляційної скарги захисника задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 183, 194, 376, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2017 року стосовно ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу, без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2