Справа № 447/373/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1242/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. 1 п.в Закону України Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 5000 грн. моральної шкоди; в користь ОСОБА_11 3000 грн. моральної шкоди та 120 000 грн. майнової шкоди; в користь ОСОБА_12 5000 грн. моральної шкоди; в користь ОСОБА_13 5000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 30 жовтня 2016 року, о 20 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Т-4», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на 581км+651м автомобільної дороги «Київ-Чоп», поблизу с. Дроговиж, Миколаївського р-ну., Львівської обл., будучи неуважним до дорожньої обстановки, порушив п.п.1.2, 12.1, 13.1 ПДР України, які виразилися в тому, що він не врахував, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; під час вибору швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу під час обгону, внаслідок чого, зіткнувся із автомобілем марки «Ford», моделі «Mondeo», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_14 , який їхав попереду нього у попутному напрямку, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху та вчинив лобове зіткнення із автомобілем марки «Nissan», моделі «Tida», реєстраційний номер « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_12 , спричинивши пасажиру ОСОБА_13 перелом шиловидного паростка правої променевої кістки, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, пасажирці ОСОБА_10 перелом і підвивих шийних хребців, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, а пасажиру автомобіля «Фольксваген Т4» ОСОБА_15 відкритий перелом лівої великогомілкової кістки, який відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, а також перелом лівої вертлюгової впадини, який відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
У відповідності до ч.1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом.
Наголошує, що суд першої інстанції не дотримався вимог вищевказаного закону, у резолютивній частині вироку, не вказав про звільнення обвинуваченого від додаткового покарання, зазначивши, що ОСОБА_7 па підставі п.в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування лише основного покарання, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Просить вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині застосування до останнього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вважати ОСОБА_7 на підставі п.в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненим від відбування основного та додаткового покарання.
В решті вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що вирок є необґрунтованим через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що застосування судом вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» про звільнення від відбування покарання, при наявності такого клопотання від обвинуваченого, є не правом, а є обов`язком суду.
У ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» зазначено: «Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі па певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили».
Наголошує, що зі змісту вищезазначеної норми закону вбачається, що згідно Закону України « Про амністію у 2016 році», особи які підпадають під дію ст. 1 цього закону, звільняються не тільки від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а і від інших покарань, тобто і додаткових.
Акцентує, що ні в Законі України «Про амністію у 2016 році», ні Законі України «Про застосування амністії в Україні» немає такої норми, яка б дозволяла судді не застосовувати вимоги зазначеного закону щодо звільнення обвинуваченого від додаткового покарання через те, що ним не відшкодовано завдану потерпілим шкоду.
Просить змінити вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виклавши п.2 резолютивної частини вироку в наступній редакції: «Па підставі ст. 1 п.«В» Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування основного та додаткового покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Так, ОСОБА_7 засуджено за вчинення до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, що відноситься до категорії тяжких необережних злочинів, санкція якого передбачає як основне, так і додаткове покарання.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Аналогічні роз`яснення містяться у ч.1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Зазначених вимог законодавства суд першої інстанції не дотримався, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням амністії, останнього звільнено лише від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а відтак, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг з цього приводу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є безумовною підставою для зміни вироку суду в цій частині згідно положень п.4 ч. 1 ст. 409, п.1 ч.1 ст. 413 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволити.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 на підставі п.в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненим від відбування основного та додаткового покарання.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4