1Справа № 335/2926/18 1-кс/335/2053/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року м. Запоріжжя
В ході досудового слідства встановлено, що посадові особи Відділу земельних ресурсів у Вільнянському районі та Вільнянської районної державної адміністрації, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, використовуючи своє службове становище, всупереч вимогам п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, погодили та підписали землевпорядну документацію і розпорядження голови Вільнянської РДА щодо передачі у приватну власність фізичним особам земельних ділянок, що фактично розташовані в межах міста Запоріжжя, загальною площею 225 га, орієнтовною нормативною грошовою вартістю 2 228 625 грн., що призвело до неправомірного вибуття із комунальної власності вищевказаних земельних ділянок, чим спричинили тяжкі наслідки інтересам територіальної громади міста Запоріжжя.
Так, 14.10.1991 р. між Запорізьким обласним управлінням сільського господарства і Запорізькою філією Інституту землеустрою УААН було укладено договір №331, на підставі якого Інститутом розроблено «Проект утворення територій та встановлення меж сільських Рад народних депутатів Вільнянського району Запорізької області». Зазначена землевпорядна документація була погоджена всіма сільськими радами Вільнянського району, і в подальшому затверджена розпорядженням представника президента України у Вільнянському районі Запорізької області №100 від 30.03.1993 р.
З урахуванням графічних матеріалів зазначеної землевпорядної документації ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» в 2003 році розроблено «Генеральний план розвитку міста Запоріжжя».
Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 2012 року), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
В ході досудового слідства встановлено, що Державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки видані Управлінням Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області . Таким чином, право власності на них перейшло від територіальної громади міста Запоріжжя до фізичних осіб і злочин є закінченим. Безпосереднім предметом вчинення даного кримінального правопорушення є земельні ділянки, які внаслідок його вчинення незаконно вибули із власності територіальної громади міста Запоріжжя на користь фізичних осіб.
Згідно інформації, отриманої в ході досудового розслідування, право власності на вказані земельні ділянки належить:
Прокурор посилаючись на те, що вказані земельні ділянки є безпосереднім предметом посягання у даних кримінальних правопорушеннях, з метою виконання завдань, передбачених ч. 2 КПК України та для запобігання можливості подальшого відчуження земельних ділянок з метою приховування або перетворення з ціллю уникнення від повернення до комунальної власності міста Запоріжжя, просить клопотання задовольнити, накласти арешт на вказані земельні ділянки з забороною їх відчуження у будь-який спосіб.
На підставі ч. 1, 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора розглядається за відсутністю прокурора та власників земельних ділянок.
Вивчивши доводи клопотання, дослідивши долучені до нього матеріали, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини 2 статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Крім того, за змістом частини 1 статті 16 Кримінального процесуального кодексу України, обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За змістом частин 1, 2, 5, 10 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Проаналізувавши вищеприведені норми закону та надані докази, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки прокурором у клопотанні наведено правові підстави для арешту майна та приведено достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 167, 170-172 КПК України, -
Накласти арешт на земельні ділянки:
Заборонити будь-якій особі у будь-який спосіб відчужувати зазначені земельні ділянки.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1