№ провадження 1-кс/495/4025/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И В :
20.12.2017 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про накладення арешту на майно.

Так, слідчий просить суд накласти арешт на майно, а саме: об`єкти нерухомості, а саме: їдальня, загальна площа 70,1 кв.м., конюшня, загальна площа 326,6 кв.м., конюшня, загальна площа 2334,8 кв.м., а також згідно (оновленого) договору куплі-продажу від 15 жовтня 2013 року, було придбано адмінбудівлю, загальною площею 484,1 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В клопотанні зазначено, що до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 , 1982 року народження, про те, що 25 липня 2011 року між ним, як директором ФГ «Голд-Сад» та ТОВ «Шаболат», місцезнаходження якого: Одеська область, Білгород-Дністровський район с. Шабо, вул. Леніна,120 в особі директора ОСОБА_5 , було укладено попередній договір куплі-продажу об`єктів нерухомості, а саме: їдальня, загальна площа 70,1 кв.м., конюшня, загальна площа 326,6 кв.м., конюшня, загальна площа 2334,8 кв.м., а також згідно (онновленого) договору куплі-продажу від 15 жовтня 2013 року, було придбано адмінбудівлю, загальною площею 484,1 кв. м.
Розрахунки за вищевказані об`єкти продажу були здійсненні 23 серпня 2011 року, шляхом переведення коштів з рахунку ФГ «Голд-Сад» на рахунок ТОВ «Агрофірма «Шаболат», згідно з накладною № 746 від 30 серпня 2011 року, виданою ТОВ «Агрофірма «Шаболат», де підставою виникнення був договір куплі-продажу від 25.07.2011 року, в сумі 59 258,40, про що свідчить квитанція з банку.
09 жовтня 2013 року, згідно з накладною № 127 від 08 жовтня 2013 року, було здійснено розрахунок шляхом переведення коштів з рахунку ФГ «Голд-Сад» на рахунок ТОВ «Агрофірма «Шаболат», згідно з договором від 125 жовтня 2013 року, за адмінбудівлю (СТФ-2) в сумі 12 2742 грн, про що свідчить квитанція з банку.
Згідно раніше підписаних попередніх договорів купівлі-продажу, підприємства зобов`язались належним чином оформито нотаріально договір купівлі-продажу вищезазначених об`єктів нерухомості у п`ятиденний термін від дня сплати повної вартості об`єкта продажу. На той час директор ТОВ «Агрофірма «Шаболат» ОСОБА_5 для усунення усіх недоліків, що перешкоджали законному нотаріальному оформленню даних споруд, особисто зобов`язався привести у належний стан всю технічну документації.
30.08.2014 року на підставі попереднього договору купівлі продажу було здійснено акти приймання-передачі № 01/08, № 04/08, 08/04. Але ТОВ «Агрофірма «Шаболат» у належний стан технічну документацію не привела.
На протязі 2011-2017 року з боку ОСОБА_4 були внесені значні кошти у розвиток і реконструкцію кінного заводу, поміняні усі вікна, встановлені нові левади, відбудовано навіс для коней протяжністю 50 метрів, поміняні криші будівель, закуплені з багатьох кінних заводів України маточне поголів`я, а також закуплені жеребці загальною сумою 26 000 000 грн, відбудовані нові денники для коней в усіх конюшнях.

Далі, 28.10.2017 року, коли брат потерпілого ОСОБА_6 разом з племінником ОСОБА_7 знаходились на території кінного заводу до них підійшли 4 невідомі особи, яких вони до цього не бачили та погрожували їм. Після чого було викликано поліцію, а також зареєстровано повідомлення про злочин до ЄРДР.

Слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, але подали до суду заяву, згідно якої просять суд розглянути клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 0004130 від 06.12.2017 року на підставі наданих до клопотання копій матеріалів за відсутністю слідчого та прокурора, клопотання підтримують у повному обсязі та просять суд його задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, неприбуття слідчого та прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 06.12.2017 року Білгород-Дністровським ВП було розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004130 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчий, пославшись на положення ст.170 КПК України зазначив, що під час проведення досудового розслідування виникла необхідність в забезпеченні кримінального провадження шляхом арешту майна, для створення збереженості тих об`єктів, які на думку органу слідства мають статус речового доказу.

Відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, слідчий у клопотанні зазначив, що 25 липня 2011 року між ним ОСОБА_4 директором ФГ «Голд-Сад» та ТОВ «Шаболат», місцезнаходження якого: Одеська область, Білгород-Дністровський район с. Шабо, вул. Леніна, 120 в особі директора ОСОБА_5 , було укладено попередній договір куплі-продажу об`єктів нерухомості, а саме: їдальня, загальна площа 70,1 кв.м., конюшня, загальна площа 326,6 кв.м., конюшня, загальна площа 2334,8 кв.м., а також згідно (онновленого) договору куплі-продажу від 15 жовтня 2013 року, було придбано адмінбудівлю, загальною площею 484,1 кв. м.

На протязі 2011-2017 року, з боку ОСОБА_4 , були внесені значні кошти у розвиток і реконструкцію кінного заводу, поміняні усі вікна, встановлені нові левади, відбудовано навіс для коней протяжністю 50 метрів, поміняні криші будівель, закуплені з багатьох кінних заводів України маточне поголів`я, а також закуплені жеребці загальною сумою 26 000 000 грн, відбудовані нові денники для коней в усіх конюшнях.
Далі, 28.10.2017 року, коли брат потерпілого ОСОБА_6 разом з племінником ОСОБА_7 знаходились на території кінного заводу до них підійшли 4 невідомі особи, яких вони до цього не бачили та погрожували їм. Після чого було викликано поліцію, а також зареєстровано повідомлення про злочин до ЄРДР.
Слідчий також зазначає у клопотанні, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, тому просить накласти арешт на майно.

Аналіз змісту клопотання слідчого показав, що у зазначених процесуальних документах, окрім загальних формулювань, не доведено, у який спосіб об`єкти нерухомості, а саме: їдальня, загальна площа 70,1 кв.м., конюшня, загальна площа 326,6 кв.м., конюшня, загальна площа 2334,8 кв.м., а також згідно (оновленого) договору куплі-продажу від 15 жовтня 2013 року, було придбано адмінбудівлю, загальною площею 484,1 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,є речовими доказами у кримінальному провадженні за ч.3 ст. 190 КК України.

Крім того, як вбачається з клопотання про накладення арешту на майно, слідчим:

- не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
- не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
- не зазначено розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною (фізичною) особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Отже, клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК України про накладення арешту на майно, не відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до приписів ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч.2 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини субєктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, а матеріалами провадження не визначено статус суб`єкта, майно якого підлягає арешту в даному провадженні та не доведено мету здійснення такого обмеження відповідного права.
Отже, судом встановлено, що відсутні правові підстави для арешту майна, передбачені ч.2 ст.173 КПК України, по справі відсутні особи, яким повідомлено про підозру та не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи вище викладені обставини та розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, суд вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171-174 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1