Справа № 183/7050/16
№ 1-кп/183/328/17
В И Р О К
іменем України
06 грудня 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000270 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за № 89 від 01 квітня 2016 року старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія-електрика взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

16 квітня 2016 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 10 серпня 2016 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , заявив про себе та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, у період з 16 квітня 2016 року до 10 серпня 2016 року старший солдат ОСОБА_5 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що 01.04.2016 року був переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_2 . 16.04.2016 року самовільно залишив військову частину через те, що було порушено процедуру його переведення з однієї військової частини до іншої, але наміру ухилитися від служби не мав. Повернувся до військової частини самостійно 10.08.2016 року та приступив до виконання своїх службових обов`язків. Приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в 2014, 2016 та 2017 роках, є учасником бойових дій. Звільнений зі Збройних Сил України за демобілізацією 17.07.2017 року. В скоєному щиро кається, просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Від допиту свідків обвинувачення та свідків захисту сторони відмовилися. Тому допит свідків за погодженням всіх учасників процесу в судовому засіданні не проводився.

В судовому засіданні були досліджені документи на підтвердження пред`явленого обвинувачення, а саме:

- витяг з кримінального провадження № 0000270 від 15.12.2016 року, згідно якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2016 року були внесено відомості за фактом самовільного залишення 16.04.2016 року старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин (а.с.56);

- копію військового квитка старшого солдата ОСОБА_5 серія НОМЕР_3 від 09.10.2013 року, згідно якого останнього наказом №89 від 01.04.2016 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с.61-64, 80,81);

- копію наказу № 1491 від 05.05.2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини (а.с.100);

- копію акта проведення службового розслідування від 03.06.2016 року за фактом самовільного залишення 16.04.2016 року старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с.102-104);

- копію рапорта командира 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 29.04.2016 року за фактом самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини (а.с.101);

- копію наказу № 1736 від 27.05.2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини (а.с.105,106).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, однак раніше не судимий, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Водночас, згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі Закон).

Відповідно до ст. 2 Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 , виданого 20.05.2015 року, ОСОБА_5 є учасником бойових дій (а.с.82).

Відповідно до ст. 13 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Під час судового розгляду обмежень, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.ст. 2, 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" щодо застосування відносно ОСОБА_5 амністії, судом не встановлено. Таким чином, оскільки ОСОБА_5 отримав статус учасника бойових дій, вчинив злочин до набрання чинності вказаним Законом про амністію і просив застосувати до нього акт амністії, його слід звільнити від відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 86 КК України та ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1