Ухвала
Іменем України
22 січня 2018 року
м. Київ
Справа № 203/94/18
Провадження № 51-1298впс18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні подання Апеляційного суду Дніпропетровської області та клопотання Генеральної прокуратури України про направлення кримінального провадження № 0002089 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
встановив:
Вказані подання та клопотання надійшли до Верховного Суду в порядку ст. 34 КПК та мотивовані тим, що обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні у відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 КПК був направлений до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, однак обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше обіймали посади суддів у вказаному суді, у зв`язку із чим згідно вимог ч. 2 ст. 32 КПК кримінальне провадження щодо них повинно здійснюватися судом, найбільш територіально наближеним до суду, в якому останні обіймали посади суддів, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя). У зв`язку із цим, в поданні апеляційного суду порушується питання про визначення підсудності вищезазначеного кримінального провадження, яке, як зазначено в клопотанні Генеральної прокуратури України, слід направити на розгляд до Вільнянського районного суду Запорізької області.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання клопотання сторони обвинувачення, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 (в тому числі, які нею були викладені в письмовому запереченні від 18 січня 2018 року), котра просила направити вищезазначене кримінальне провадження на розгляд до Ленінського (Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя, який фактично, на її думку, є найбільш територіально наближеним судом, перевіривши наведені у поданні та клопотанні доводи, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що подання підлягає задоволенню, а клопотання частковому задоволенню, на таких підставах.
За правилами ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Положеннями ч. 2 зазначеної статті встановлено, що кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді. Якщо згідно з частиною першою цієї статті кримінальне провадження стосовно судді має здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, кримінальне провадження здійснює суд, найбільш територіально наближений до суду, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя).
Вимогами ч. 1 ст. 34 КПК України передбачено, що кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.
Як вбачається із наданих до Верховного Суду матеріалів, 11 січня 2018 року Генеральною прокуратурою України до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська направлено обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0002089 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 354, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК, ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК, ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 358 КК, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 358 КК.
Постановами Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 24 травня 2001 року № 2464-III та від 30 жовтня 2008 року № 625-VI відповідно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано на посади суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська безстроково.
Зважаючи на те, що обвинувачені в кримінальному провадженні № 0002089 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обіймали посади суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, цей суд не може здійснювати розгляд зазначеного кримінального провадження, яке, на підставі ч. 2 ст. 32 КПК підлягає передачі до Запорізького районного суду Запорізької області, який є найбільш територіально наближеним до суду (74 км), в якому обвинувачені обіймали посади суддів, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя).
При цьому, колегія суддів не погоджується із доводами клопотання Генеральної прокуратури України про необхідність направлення зазначеного кримінального провадження до Вільнянського районного суду Запорізької області, зважаючи на більшу відстань до нього (97 км). З тих же підстав необґрунтованими є і доводи заперечення обвинуваченої ОСОБА_6 щодо необхідності направлення цього ж кримінального провадження з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, відстань між якими становить близько 81 км.
Таким чином, подання апеляційного суду слід задовольнити, а клопотання Генеральної прокуратури України задовольнити частково, й направити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 на розгляд до Запорізького районного суду Запорізької області.
Керуючись статтею 34 КПК, суд
постановив:
Подання Апеляційного суду Дніпропетровської області задовольнити, а клопотання Генеральної прокуратури України задовольнити частково.
Кримінальне провадження № 0002089 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , направити з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська до Запорізького районного суду Запорізької області.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3