Дата документу Справа № 330/1228/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 330/1228/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/251/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції зЯкимівського районного суду Запорізької області

розглянула 15 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції)в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційним скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Якимівка Запорізької області, громадянка України, пенсіонерки, зареєстрованої і фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року обставини:
12 квітня 2016 року, о 07 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 знаходячись в холі на третьому поверсі Якимівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №2 Якимівської районної ради Запорізької області за адресою: Запорізька область, смт. Якимівка вулиця Пушкіна,22-а, діючи умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті особистих неприязних відносин з малолітнім ОСОБА_9 , схопила руками за комір надягненої на ньому кофти та штовхала його в результаті чого, потерпілий бився головою і спиною в стіну, схопила двома руками за шию потерпілого та подряпала його нігтями, спричинивши в результаті вказаних дій малолітньому ОСОБА_9 садна в області шиї, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.
Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року:
ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку через невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи. Вважає, суд вибірково прийняв до уваги покази потерпілого та свідків, не надавши жодної оцінки їх суперечливості. Вказує, що кримінальне провадження розглянуто поверхнево, надано неправильну оцінку доказам, деяким доказам не надано оцінку взагалі, деякі докази проігноровано, в основу вироку покладено припущення, внаслідок чого суд ухвалив вирок, що суперечить дійсний обставинам справи та нормам кримінально процесуального кодексу України. У зв`язку з чим просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з призначенням покарання з порушенням вимог ч.2 ст. 53 КК України не в розмірі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в визначеній грошовій сумі. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Обвинувачена, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду, до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, що з урахуванням відсутності апеляцій на погіршення правового становища останньої, згідно ч.4 ст. 401, ч.4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду за відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги обвинуваченої, позицію представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув оскаржуваний вирок в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 , правильно кваліфікувавши її дії за ч.1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення, вказала на не визнання провини, зазначивши, що 12 квітня 2016 року, приблизно о 08 годині вона прийшла до Якимівської загальноосвітньої школи №2, щоб відвести ОСОБА_9 до директора школи для бесіди, оскільки той, напередодні, кидав каміння в її онука. Вона покликала з учбового класу ОСОБА_9 маючи намір відвести його до директора школи. В холі школи, ОСОБА_9 вона жодних тілесних ушкоджень не спричиняла, а лише утримувала його за одяг під чар розмови. Контакту її рук з шиєю потерпілого не було. Вважає, що ОСОБА_9 сам міг спричинити собі тілесні ушкодження в області шиї.
Натомість, вище наведені пояснення обвинуваченої та доводи, викладені в апеляційній скарзі з цього приводу спростовуються дослідженими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 12 квітня 2016 року до початку уроків до класу прийшла ОСОБА_8 , яка є бабусею учня їхньої школи ОСОБА_10 . Напередодні він зі своїм товаришем ОСОБА_11 , коли повертались до школи, кидали каміння в бік ОСОБА_10 . В холі школи ОСОБА_8 схопила його за одяг та притиснула до стіни та сказала онуку ОСОБА_12 , щоб той підійшов до них та вдарив його в живіт. Останній його вдарив рукою в живіт декілька разів. Далі ОСОБА_8 схватила його за шию руками та стисла руки. Далі підійшла їх вчителька ОСОБА_13 На її вимогу ОСОБА_8 його відпустила і він пішов до класу. Вчителька зателефонувала матері. В невдовзі після вказаного конфлікту мати відвела його в лікарню, де його оглянули лікарі. Після цього за станом здоров`я, він не ходив в школу близько тижня.
Вищевказані пояснення потерпілого узгоджуються з поясненнями допитаний свідків.
Так, свідок ОСОБА_13 , яка працює вчителем Якимівської загальноосвітньої школи № 2, у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона є класним керівником класу де навчається потерпілий ОСОБА_14 . Вранці 12 квітня 2016 року до початку уроків до класу забігла учениця ОСОБА_15 , яка повідомила, що «вбивають» ОСОБА_14 . Вона вийшла з класу в коридор та побачила, що ОСОБА_16 за шию двома руками тримає ОСОБА_8 . ОСОБА_16 намагався звільнитись від її рук відштовхуючи останню руками. Біля них було багато дітей та поряд стояв онук ОСОБА_8 ОСОБА_17 . Побачивши її ОСОБА_8 розслабила руки та відпустила ОСОБА_16 . Вона стала між ними та стала заспокоювати ОСОБА_8 . Остання їй розповіла про суть конфлікту, а саме, що напередодні ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , кидали каміння в ОСОБА_10 . В її присутності ОСОБА_12 не наніс ОСОБА_16 ніяких тілесних ушкоджень. Весь конфлікт продовжувався не більше 7 хвилин. Коли вона в класі заспокоювала ОСОБА_16 , то побачила на його шиї свіжі подряпини від рук.
З пояснень свідка ОСОБА_19 слідує, що остання була очевидцем конфлікту який став між бабусею ОСОБА_8 одного з учнів школи та ОСОБА_14 . Конфлікт продовжувався близько 15-20 хвилин. Вона бачила, як ОСОБА_8 била ОСОБА_16 руками.
Допитана в якості свідка ОСОБА_20 також пояснювала, що була свідком конфлікту, який став між бабусею одного з учнів школи ОСОБА_8 та ОСОБА_14 і бачила, як ОСОБА_8 схопила ОСОБА_16 за одяг та штовхнула до стіни при цьому останній вдарився головою та спиною о стіну. Далі ОСОБА_8 поклала свої руки ОСОБА_16 на шию, а останній намагався прибрати її руки. Коли прийшла вчителька, то вона стала заспокоювати ОСОБА_8 після цього на шиї ОСОБА_16 були подряпини.
Аналогічні пояснення щодо конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_21 , під час якого ОСОБА_8 схопила ОСОБА_22 за шию, в результаті чого у останнього на шиї виникли подряпини, дали свідки малолітня ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в суді першої інстанції.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо відсутності будь-яких сумнівів стосовно достовірності показань потерпілого ОСОБА_9 , оскільки показання потерпілого логічні, послідовні та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема з показаннями вище наведених свідків, висновком експерта судово-медичної експертизи № 39 від 11 травня 2016 року згідно якого встановлено, що у ОСОБА_25 були тілесні ушкодження, садна в області шиї, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які виникли від локальних впливів твердими тупими предметами з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо від дій нігтів при захваті шиї руками 12 квітня 2016 року.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 14 червня 2016 року, під час якого потерпілий показав місце скоєння відносно нього злочину, механізм спричинених йому тілесних ушкоджень, їх кількість та локалізацію, та висновком експерта судово-медичної експертизи №79 від 17 червня 2016 року, згідно якого встановлено, що тілесні ушкодження на шиї, які виявлені при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_9 могли утворитися при обставинах, які зазначені потерпілим при проведенні слідчого експерименту з його участю.
Отже, сукупність досліджених доказів вказує, що наявність у потерпілого ОСОБА_9 в області шиї саден підтверджує їх виникнення саме від дій обвинуваченої ОСОБА_8 , що спростовує твердження останньої про спричинення ОСОБА_9 самим собі ушкоджень на шиї.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку і є такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги не вказують на порушення судом при розгляді кримінального провадження вимог КПК України та на наявність підстав для скасування вироку суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо невідповідності фактичних обставин кримінального провадження, необґрунтованими.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з вироку суду, обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України судом першої інстанції призначене покарання у виді штрафу в твердій грошовій сумі в розмірі 850 гривень, чим допущено неправильне застосування закону України.

За змістом частин 1 статті 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, якою передбачено, що розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 125 КК України за вчинення даного злочину передбачено покарання, в тому числі, у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, всупереч наведеним вище вимогам закону, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в твердій грошовій сумі, а не в неоподатковуваних мінімумах громадян, неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені в його постанові № 154кс15 від 1 жовтня 2015 року.

З огляду на наведенні вище порушення, вирок суду в частині призначеного покарання, згідно вимогам ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, змінити.

Вважати ОСОБА_8 засуджену за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4