В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2017 за № 0012505 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого, та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 20.03.2013 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі та звільнений 23.06.2017 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 08.09.2017 приблизно о 21:10 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з метою вчинення кримінального правопорушення та протиправного збагачення, вступили у злочинну змову на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів.

Надалі, того ж дня, 08.09.2017, близько 21:15 год. останні перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, помітили припаркований автомобіль марки «Фольцваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , біля якого знаходився ОСОБА_6 , який змінював переднє ліве колесо, та те, що в даному ТЗ відкриті задні двері багажника, тож реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та діючи відповідно розподілених ролей, ОСОБА_4 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, підійшов до автомобіля, а ОСОБА_5 в свою чергу спостерігав за навколишнім оточенням, щоб в разі виникнення небезпеки попередити ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , перебуваючи біля даного автомобіля, на задньому сидінні побачив рюкзак, після чого впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, таємно викрав рюкзак, чорного кольору, фірми «найк», вартістю приблизно 1200 гривень, в якому знаходилися наступні речі: гаманець, чорного кольору, шкіряний «нерікара», вартістю приблизно 2000 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 345 гривень, посвідчення водія на ім`я потерпілого, яке матеріальної цінності не представляє та дисконтні картки в кількості 8 шт., які матеріальної цінності не представляють; кросівки фірми «адідас», чорного кольору, вартістю приблизно 3500 гривень; шорти та футболка фірми «найк», загальною вартістю 1500 гривень; тапці фірми «адідас», чорного кольору, вартість яких становить приблизно 600 гривень; рушник, фірми «арена», вартістю приблизно 800 гривень; плавки чоловічі, фірми «адідас», вартістю приблизно 400 гривень;

Після того, як ОСОБА_4 , таємно викрав рюкзак з вищевказаними речами, направився до ОСОБА_5 , якому передав даний рюкзак та з речами вони з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 10 345 гривень.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитані, у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що дійсно, 08.09.2017 близько о 21:10-21:15 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , а саме направлялися в своїх приватних справах, так як мали у той день залишатися у м. Києві.

У який момент ОСОБА_5 пішов попередe, а ОСОБА_4 залишився позаду.

Згодом ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_5 ..

У руках в нього був рюкзак, й вони далі пішли разом.

У певний період ОСОБА_4 пішов справити природні потреби, а тому дав рюкзак ОСОБА_5 , та з цією метою вони пішли за кут будинку.

Згодом до них підійшли потерпілий та працівники поліції.

Разом з тим, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання в яких підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення, зокрема зазначив, що має у своєму користуванні ма' автомобіль марки «Фольцваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, 08.09.2017, приблизно о 21:00 год. вийшов з дому та на вищевказаному автомобілі направився до спортивного клубу «Спортлайф», який знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Червоноткацька, 42.

Приблизно о 21:10 год., коли їхав до даного спортивного клубу по вул. Братиславській в місті Києві, пробив колесо, а тому з`їхав з дороги та припаркував свій автомобіль неподалік від будинку № 46/2, який розташований по вул. Попудренка в місті Києві.

Як припаркував автомобіль, вийшов з салону, відчинив багажне відділення, всі речі поклав на заднє сидіння до салону ТЗ, для того, щоб витягнути запасне колесо, при цьому залишив задні двері багажника відкритими та направився міняти переднє ліве колесо.

Через кілька хвилин, під час того як міняв колесо до нього підійшов раніше невідомий чоловік, який повідомив, що у нього з салону невідомі особи викрали рюкзак та показав напрямок куди вони пішли.

Після чого він підвівся та помітив на відстані 30-40 метрів від автомобіля двох раніше невідомих чоловіків, один з яких був одягнений в чорну кепку, чорну куртку, темно сині джинси та темне взуття, який в руках ніс його рюкзак, другий одягнений в чорну куртку темно сині джинси і темне взуття.

В подальшому, поки потерпілий зачиняв автомобіль, крадії встигли повернути за будинок.

Останній зібрався йти за ними, щоб наздогнати, однак в цей момент до нього підійшов раніше невідомий чоловік, який представився, що він являється працівником поліції, при цьому пред`явив службове посвідчення та повідомив, що осіб, які викрали рюкзак вже затримують та через кілька хвилин підійшов ще один працівник поліції, який повідомив, що їх вже затримано, після чого він викликав працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, написав заяву та у осіб, які викрали рюкзак в присутності понятих було вилучено останній.

В рюкзаку, який було викрадено, чорного кольору, фірми «найк», вартість якого становить приблизно 1200 гривень, в якому знаходилися наступні речі: гаманець, чорного кольору, шкіряний «нерікара», вартість якого становить приблизно 2000 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 345 гривень, посвідчення водія на моє ім`я, яке матеріальної цінності не представляє та дисконтні картки в кількості приблизно 7 -8 шт., які матеріальної цінності не представляють; росівки фірми «адідас», чорного кольору, вартістю приблизно 3500 гривень; шорти та футболка фірми «найк», загальною вартістю 1500 гривень; апці фірми «адідас», чорного кольору, вартість яких становить приблизно 600 гривень; рушник, фірми «арена», вартістю 800 гривень; лавки чоловічі, фірми «адідас», вартістю приблизно 400 гривень.

Загалом матеріального збитку поетрілому було завдано на загальну суму 10 345 гривень 00 копійок.

Самого моменту викрадення майна потерпілий не бачив.

Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Крім того, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 зазначив суду, що він 08.09.2017 в складі оперативно-пошукової групи спільно з оперуповноваженими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували по відпрацюванню Дніпровського району міста Києва, щодо попередження та розкриття кримінальних правопорушень.

08.09.2017 року, приблизно о 21:15 год., перебуваючи за адресою: місто Київ, вулиця Попудренка, 46/2, їх увагу привернув раніше ОСОБА_5 , який помітно нервував, озирався по сторонам та спостерігав за автомобілем, який був припаркований біля узбіччя марки «Фольсваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_2 , та за водієм, який в цей момент бортував переднє ліве колесо даного автомобіля.

Коли ОСОБА_5 , спостерігав за даним автомобілем та водієм, до нього ззаду підійшов ОСОБА_4 , який скориставшись тим, що багажне відділення було відкрите, підійшов до даного автомобіля та з заднього сидіння взяв рюкзак темного кольору та швидким темпом направився до ОСОБА_5 , який стояв приблизно 5-10 метрів від автомобіля. Підійшовши до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , передав йому рюкзак, який він взяв з автомобіля та після цього вони вдвох відразу направились у двори за будинок, який знаходиться по АДРЕСА_3 .

В подальшому, зрозумівши, що щойно відбулася крадіжка, свідок разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирішили затримати даних осіб. Коли зайшли за будинок їх зупинили, представились, що є працівниками поліції, при цьому пред`явили службові посвідчення та запитали звідки у них даний рюкзак, на що ОСОБА_4 повідомив, що даний рюкзак він щойно викрав з припаркованого автомобіля по вулиці Попудренка, 46/2 в місті Києві.

Після цього було викликано слідчо-оперативну групу, яка прибула на місце та прийняла заходи щодо документування даного протиправного діяння та затримання правопорушника, працівниками якої в присутності понятих було вилучено рюкзак в якому знаходився одяг та гаманець з грошовими коштами та картками. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було доставлено до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, за адресою: м. Київ, вулиця Червоноткацька, 2 для подальшого розбору.

У той же час, будучи допитаними, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен окремо, надали показання тотожні свідченням свідка ОСОБА_7 .
Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаних свідків, в частині повідомлення про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, виходячи з положень ч. 7 ст. 97 КПК України, не визнає допустимими, оскільки вони здійснені з чужих слів співробітником оперативного підрозділу під час здійсненням ним кримінального провадження, та останні не підтверджуються самою особою, на яку посилаються свідки.

В іншій частині дані показання свідків отримані у порядку, встановленому КПК України, а відтак, на думку суду, з точки зору допустимості є прийнятними та належними, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України, а саме орієнтовний час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Прямо спростовують показання обвинувачених в частині ролі ОСОБА_5 .

Обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як про те вказував обвинувачений на початку судового розгляду, надано не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.09.2017 та протоколу про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину потерпілий вказав, що 08.09.2017 близько 21:10 за адресою: АДРЕСА_3 заволоділи його майном.

Як наслідок, суд враховує, що цим доказом підтверджується місце вчинення злочину, його орієнтовний час.

З протоколу огляду місця події від 08.09.2017 складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 в період часу з 22:55 до 23:25 у присутності понятих, який проведено за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджуються інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано, що було проведено огляд місцевості у ході якого зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, за наслідками огляду вилучено безпосередньо у ОСОБА_5 рюкзак потерпілого з особистими речами.

Даними фототаблиці підтверджується перелік майна, яке було викрадено у потерпілого.

Протоколом огляду місця події від 08.09.2017 складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 в присутності понятих в період часу з 23:30 до 23:40 було проведено огляд ТЗ «Фольсваген», д.н.з. НОМЕР_2 , підтверджується місце вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано, що ТЗ знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відомості відображені у протоколі кореспондується з даними відображеними у додатку фототаблиці.

Огляд проведено за згодою потерпілого, яку відображено у його заяві від 08.09.2017.

В цілому, істотних порушень вимог КПК України при складані цих протоколів, у тому числі порушень вимог його ст.ст. 104-106, 223, які б суттєво впливали на відображені у них обставини, або ж вказували на їх недопустимість, встановлено не було,.

А тому, на думку суду, ці протоколи складено з максимальним дотриманням вимог КПК України до їх оформлення уповноваженою на те особою.

Як наслідок, вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Цими доказами в їх сукупності у повній мірі підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором та стороною обвинувачення було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій зі слів обвинувачених, враховуючи зокрема надані показання потерпілим та свідками у суді та дані протоколів огляду сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, тобто такі показання за своєю суттю в цій частині є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», так, як їх доводи не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб.

Також, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують, або ж обтяжують покарання обвинувачених судом не встановлено.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, задовільні характеристи за місцем проживання та під час навчання у школі, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше не судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, роль серед співучасників та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.

Про можливість належної соціалізації осіб свідчить його репутація, відсутність попередніх судимостей, що вказує на можливість реального виправлення особи.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я ( інфільтративний туберкульоз верхніх частиних легень, фаза розпаду та обсіменіння), задовільні характеристики, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, роль серед співучасників та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Дані, які б дали змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання з урахуванням позицію прокурора у справі, щодо міри покорання відсутні, а тому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання для цього обвинуваченого є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Щодо клопотання ОСОБА_5 про застосування амністії від 13.12.2017 згідно Закону України "Про амністію у 2016 році" (надалі - Закон),Закону України "Про застосування амністії", то воно не може бути задоволено, так як ст. 13 Закону передбачає, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Публікація Закону відбулася в офіційному виданні Голос України № 163 від 06.09.2017.
Як наслідок, Закон набрав чинності з 07.09.2017, у той час, як заявник вчинив указаний злочин 08.09.2017, тобто після набрання чинності цим Законом.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з 08.09.2017.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 а обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього амністії згідно Закону України "Про амністію у 2016 році", Закону України "Про застосування амністії", відмовити.
Речові докази: рюкзак з речами залишити у володінні ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1