АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілої - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_10
обвинуваченого - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст.195 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Закрито кримінальне провадження № 0000042 від 15 січня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 195 КК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Рішення суду мотивовано тим, що з дня вчинення ОСОБА_7 злочину минуло більше двох років.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник потерпілої ОСОБА_5 - захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає зазначену ухвалу суду необґрунтованою та незаконною.
Вказує на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у безпідставному зазначенні у рішенні суду про наявність клопотання захисника ОСОБА_7 , яке фактично не подавалося.
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не встановлено фактичних обставин кримінального провадження, не перевірено наявність чи відсутність діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , не з`ясовано чи дійсно це діяння мало місце та чи містить воно ознаки складу злочину.
Вважає, що правова кваліфікація злочину в обвинувальному акті, вчиненого ОСОБА_7 , за ст.195 КК України, не відповідає матеріалам кримінального правопорушення та встановлена всупереч рішенню Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року. Відсутність зазначення в обвинувальному акті повної правової кваліфікації не відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України та суттєво порушує права потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_7 на вказану апеляційну скаргу подав заперечення, вважає ухвалу суду першої інстанції про звільнення його від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст.195 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності законною та обґрунтованою а тому просив залишити без її змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілої щодо підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до положень ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність

Згідно з вимогами п.2 та п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК, і лише після цього має бути постановлено відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку. При цьому, ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави. Рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності може бути прийняте тільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та постановлення зазначеної ухвали.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що захисник ОСОБА_10 звернувся до суду першої інстанції із клопотаннями про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст.195 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого, суд задовольнив його, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 195 КК України, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Висновок суду у підготовчому судовому засіданні про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є помилковим, оскільки не відповідає матеріалам кримінального провадження та суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність та кримінальному процесуальному закону.
Відповідно до направленого до суду обвинувального акта органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в наступному.
Так, у ОСОБА_7 , як засновника та директора ТОВ «Інтерметекс», який намагався вирішити конфлікт, а саме звільнити частину займаної площі ТОВ «Інтерметекс», на якій ТОВ «Прима», директором якого являється ОСОБА_5 , займала частину складських приміщень, у невстановлений досудовим слідством час виник умисел на погрозу знищення майна шляхом підпалу. Готуючись до вчинення злочину, у невстановлений досудовим слідством час та місці, придбав бездимний порох, електричні лампочки та тканину, а в серпні місяці 2010 року на радіоринку, який розташований неподалік станції Київського метрополітену-«Харківська» в м. Києві, придбав 2 мобільні телефони марки «Siemens А-65» та «Siemens А-55».

У невстановлений досудовим слідством час, перебуваючи за місцем проживання, а саме в приватному будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , маючи професійний досвід роботи з виготовлення та використання вибухових та запалювальних пристроїв, проходячи строкову службу у Збройних силах України на посаді старшого сапера, діючи умисно, з раніше придбаних матеріалів, а саме власноруч переробленого мобільного телефону марки «Siemens А-65», електричних лампочок, в які заздалегідь засипав бездимний порох, просочивши тканину легкозаймистою та горючою рідиною, виготовив радіокерований запалювальний пристрій, який помістив в поліетиленові пакети синього кольору.
03 вересня 2010 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на погрозу знищення майна ОСОБА_5 шляхом підпалу, перебуваючи на території ТОВ «Інтерметекс», усвідомлюючи характер своїх дій, які виражались у реальній погрозі знищення майна потерпілої, встановив заздалегідь виготовлений саморобний запалювальний радіокерований пристрій під задній бампер, поруч із паливним баком і трубопроводами автомобіля «Пежо-206» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , з метою її залякування та погрози знищення її майна в майбутньому. Розмістивши запалювальний пристрій ОСОБА_7 виконав усі дії, а саме виготовив, встановив саморобний запалювальний радіокерований пристрій таким чином, щоб ОСОБА_5 помітила його та усвідомлювала реальну погрозу на знищення належного їй майна.
04 вересня 2010 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 , підходячи до належного їй автомобіля «ПЕЖО-206», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на автостоянці по вул. Гришка, 3, виявила запалювальний пристрій та усвідомивши погрозу, яку раніше висловлював ОСОБА_7 , викликала працівників міліції.
Своїми умисними діями, які виразились у погрозі знищення чужого майна шляхом підпалу ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 195 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд під час розгляду кримінального провадження обмежився лише виконанням підготовчої частини судового розгляду (статті 342-346 КПК) і в порушення вимог статей 347- 363 КПК України не з`ясовував обставини, встановлені під час кримінального провадження і не перевірив їх доказами, а відразу розглянув клопотання захисника обвинуваченого щодо його звільнення від кримінальної відповідальності за ст.195 КК України і закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст.49 КК України та постановив відповідне рішення.

За матеріалами провадження представник потерпілої - адвокат ОСОБА_6 категорично заперечував доводи заявленого клопотання щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, посилаючись на необхідність повернення обвинувального акту прокурору, що виключало застосування щодо нього положень ст.49 КК України.

За таких обставин висновок суду в ухвалі про доведеність винуватості ОСОБА_11 у погрозі знищення чужого майна шляхом підпалу, не відповідає матеріалам кримінального провадження.
Тому доводи в апеляційній скарзі представника потерпілої про те, що суд не досліджував докази, установлені на досудовому розслідуванні, і не мав права оцінювати їх без проведення судового розгляду, є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.
Оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання захисника обвинуваченого щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності зазначених вимог кримінального процесуального та кримінального законів не дотримав, то прийняте ним рішення не можна визнати законним і обґрунтованим.
Виходячи з того, що суд першої інстанції не досліджував фактичні обставини кримінального правопорушення, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а апеляційний суд, згідно зі ст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом порушення кримінального процесуального закону відповідно до п.3 ч.1 ст.409 і ч.1 ст.412 КПК України є підставою для скасування ухвали і повернення справи на новий судовий розгляд.

Окрім того, суд допустив істотні порушення і при вирішенні питання щодо заявленого цивільного позову.
Залишивши цивільний позов без розгляду, суд роз`яснив право на його вирішення в порядку цивільного судочинства. Однак, при цьому суд не врахував вимоги кримінального процесуального закону, а саме, ст.129 КПК України, які не передбачають можливості залишення цивільного позову без розгляду при закритті кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Зазначені порушення вимог КПК України є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням кримінального провадження до нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку та з урахуванням отриманих даних, прийняти законне і обгрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст.195 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 0000042 від 15 січня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 195 КК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд даного клопотання у суді першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/690/2018
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1