Ухвала

Іменем України
16 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 273/726/17
Провадження №51- 3906 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, уродженця м. Кюрдамир Азербайджанської Республіки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно ст. 89 КК України не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Строк відбування засудженому ОСОБА_5 рахується з моменту затримання з 21.04.2017. В строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення, який рахується з 21.04.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року по день набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Процесуальні витрати, що складають 6246.24 грн., за проведення судово-біологічної (молекулярно-генетичної) експертизи стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_5 визнано винним у тому, що 17 квітня 2017 року близько 23 год., ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходився в приміщенні кафе-бару ПП "Беренда", що розташоване за адресою: Житомирська область, Баранівський район, смт. Кам'яний Брід, вул. Шевченка 1.

Перебуваючи у вказаному закладі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сиділи за одним столом та вели бесіду, в ході якої ОСОБА_5 , сидячи поруч із ОСОБА_7 , поклав свою руку останній на голову. Побачивши це, її чоловік ОСОБА_8 , який сидів поруч, за сусіднім столиком підійшов до ОСОБА_5 та зробив йому зауваження, після цього ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_8 вийти на вулицю для розмови, на що останній погодився.

Знаходячись на вулиці, а саме навпроти вищевказаного закладу, кафе-бару ПП " ОСОБА_9 ", ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діставши правою рукою із задньої кишені штанів розкладний ніж, яким зі значною силою наніс ОСОБА_8 один удар в область живота, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді поранення живота справа над пупом, що проникало в черевну порожнину, із ушкодженням великого сальника та брижі поперечної ободової кишки, що належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не оспорює факт вчинення ОСОБА_5 злочину, але оспорює та заперечує кваліфікацію його дій, вважає, що в його діях є склад злочину, передбаченого ст. 124 КК України, зазначає, що зібрані по кримінальному провадженні докази свідчать про те, що ОСОБА_5 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони. Просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 , перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин наведених у вироку ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених в сукупності і є обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ч. 1 ст.121 КК України при кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 є неспроможними.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даних протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз, а також інших матеріалів кримінального провадження.
Відповідні показання є логічними послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Згідно висновкам експерта №№ 270, 245, 228 потерпілому ОСОБА_8 , за обставин, описаних ОСОБА_5 при проведенні слідчого експерименту за його участю, спричинено тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Зазначені висновки екпертиз, а також висновки №№ 228, 19/10-1/302-СЕ/17 суд визнав обґрунтованими і правильними, оскільки вони об`єктивно підтверджують обставини справи.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 оборонявся від потерпілого ОСОБА_8 спростовуються показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, підтверджених вказаними доказами дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника, в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, переглядалися в апеляційному порядку. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив , що дії ОСОБА_5 за ст. 121 ч.1 КК України кваліфіковані правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені вищезазначеного злочину відповідають фактичними обставинами справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами.

Захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі також порушує питання щодо пом`якшення призначеного покарання засудженому та просить застосувати положення ст. 69 КК України.
Відповідно до статей 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував дані про особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому злочині, сприяв активному розкриттю злочину, в лікарів нарколога та психіатра на обліку не стоїть, а також часткове відшкодування завданої шкоди, що суд визнав пом`якшуючою обставиною, наявності обтяжуючих обставин - у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який просив не позбавляти його волі, але зазначив, що у його сторону від обвинуваченого були погрози. Взявши до уваги все це, суд дійшов умотивованого висновку про призначення ОСОБА_5 основного покарання у межах, встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом із тим, судом не встановлено й не наведено у скарзі таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено положеннями ст. 69 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК України. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.

Крім того, апеляційний суд належним чином розглянув і вмотивовано відмовив захиснику у задоволенні клопотання про пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, навівши обґрунтування прийнятого рішення та зазначив, що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень та пом`якшення призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3