Дата документу Справа № 310/3192/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/573/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/3192/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

09 лютого 2017 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходячись біля торгового ролету №255, розташованого у приміщенні Центрального ринку по вул.Волі в м.Бердянську Запорізької області, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном який належить його знайомій ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення дзвінка, попросив у неї мобільний телефон. ОСОБА_9 , будучи впевненою в тому, що ОСОБА_8 поверне їй мобільний телефон, добровільно передала ОСОБА_8 свій мобільний телефон «LG-D295» вартістю 2000 грн., з картою пам`яті об`ємом 16 Gb вартістю 100 грн. та сім-картою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн. на рахунку якої було 60 грн., на загальну суму 2170 грн. Після чого ОСОБА_8 , скориставшись тим, що потерпіла за ним не спостерігала, разом з вказаним майном залишив місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2170 грн.

13 квітня 2017 року приблизно о 08 годині 50 хвилин, знаходячись біля магазину «Престиж», розташованого по вул.Волонтерів 166-а в м.Бердянську Запорізької області, ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном який належить його знайомому ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення дзвінка, попросив у нього мобільний телефон. ОСОБА_10 , будучи впевненим в тому, що ОСОБА_8 поверне йому мобільний телефон, добровільно передав ОСОБА_8 свій мобільний телефон «Nokia Lumia 525» вартістю 1300 грн., з картою пам`яті об`ємом 2Gb вартістю 80 грн. та сім-картою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн. на рахунку якої було 10 грн. на загальну суму 1400 грн. Після чого ОСОБА_8 , скориставшись тим, що потерпілий за ним не спостерігав, разом з вказаним майном залишив місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1400 грн.

17 березня 2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, знаходячись в магазині «Лимон», розташованому по пр.Східному в м.Бердянську Запорізької області, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що в магазині на підзарядці знаходиться належний ОСОБА_11 мобільний телефон, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись що за ним ніхто не спостерігає, викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон «Samsung gа1аху SM G130E» вартістю 2000 грн., з картою пам`яті об`ємом 4 Gb вартістю 100 грн. та сім-картою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн. на рахунку якої було 10 грн., на загальну суму 2120 грн. Відразу після цього, ОСОБА_8 разом з викраденим майном залишив місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2120 грн.

01 квітня 2017 року в період часу з 02 години до 05 години, знаходячись в кафе «Пінта», розташованому по вул.Володимира Хавкіна в м.Бердянську Запорізької області, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з кишені куртки ОСОБА_12 , який знаходився на дивані, таємно, повторно, викрав належний потерпілому мобільний телефон «Нокіа 6700» вартістю 500 грн., з картою пам`яті об`ємом 1 Gb вартістю 50 грн. та сім картою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн. на рахунку якої було 50 грн. загальну суму 610 грн. Відразу після цього, ОСОБА_8 разом з викраденим майном залишив місце злочину, розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 610 грн.

28 квітня 2017 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, знаходячись в шостому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, викрав належну ОСОБА_13 дитячу коляску вартістю 400 грн. Відразу після цього, ОСОБА_8 разом з викраденим майном залишив місце злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду загальну суму 400 грн.

29 квітня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах очевидності, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_14 , напав на нього та, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вдарив ОСОБА_14 скляною пляшкою по голові, від чого пляшка розбилася та ОСОБА_14 згідно висновку експерта №286 від 10.05.2017 року було спричинено тілесне ушкодження у вигляді забитої рани чола, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_14 став тікати від ОСОБА_8 та коли забіг на стадіон ЗОШ №10, яка розташована по вул.Волонтерів в м.Бердянську Запорізької області, не втримавши рівновагу впав. Одразу після цього його наздогнав ОСОБА_8 та продовжуючи свій злочинний намір, прислонив уламок скляної пляшки до горла ОСОБА_14 , погрожуючи насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, висловив вимогу негайної передачі йому мобільного телефону та грошових коштів. ОСОБА_14 , сприйнявши погрозу застосування уламку скляної пляшки, як реальну для свого життя та здоров`я, зняв з себе та передав ОСОБА_8 спортивну жилетку «Niке» вартістю 850 грн., в якій знаходилось належне йому майно. Відразу після цього ОСОБА_8 разом з викраденим майном залишив місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 13700 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.1 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років обмеження волі;

- за ч.2 ст.190 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.02.2016 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду про доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, просить призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з відбуванням в колонії суворого режиму, або звільнити його від відбування покарання, посилаючись на те, що він має малолітніх дітей, щиро покаявся у вчинених злочинах, сприяв розкриттю злочинів, має хвору дружину. Крім того, просить на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання по день набрання вироком законної сили, а також зарахувати в строк покарання з даним вироком строк попереднього ув`язнення по іншому провадженню, де він обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.187, 115 КК.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів. Нові злочини обвинуваченим вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання.

За таких обставин призначене ОСОБА_8 покарання, в тому числі і за більш тяжкий злочин, яке є наближеним до мінімально можливого розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст.187 КК, не можна визнати занадто суворим.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 було засуджено вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.02.2016 року за ч.2 ст.185 КК до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК обвинуваченого було звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Злочини у даній справі ОСОБА_8 вчинено в період іспитового строку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких обставин вимога обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК є безпідставною.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вимагав на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі. А також просив зарахувати в строк покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення по іншому кримінальному провадженню щодо нього.

Між тим, з такими вимогами обвинуваченого погодитися не можна з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» N 2046-VIII від 18.05.2017 року до ч.5 ст.72 КК були внесені зміни, зокрема ч.5 ст.72 КК викладена у новій редакції, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за принципом «день за день». Зазначений закон набрав чинності 21.06.2017 року.

Відтак кримінальний закон (ч.5 ст.72 КК) в редакції, яка передбачала зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, припинив свою дію з 21.06.2017 року (включно).

Відповідно до ч.4 ст.5 КК, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. У зв`язку з цим, беручи до уваги набрання 21 червня 2017 року Законом чинності, ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII має застосовуватись до всіх осіб: яким попереднє ув`язнення було зараховано в строк покарання, у період до набрання чинності або під час дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII; які були попередньо ув`язнені, у період до набрання чинності або під час дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII.

Якщо початок строку попереднього ув`язнення особи розпочався до набрання чинності Законом, а закінчився після його набрання, судам слід зараховувати такий строк у строк покарання виходячи з положень законів, які діяли на момент попереднього ув`язнення.

Так, оскільки ОСОБА_8 було затримано 30.04.2017 року, з наступним обранням йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, йому підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 30.04.2017 року по 20 червня 2017 року керуючись ч.5 ст.72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII з розрахунку «день за два», а з 21 червня 2017 року за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону, тобто з розрахунку «день за день».

А тому суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахував обвинуваченому ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30.04.2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) строк попереднього ув`язнення зараховується судом із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі лише у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Таким чином, не будь-який час перебування особи в слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

З огляду на зазначені положення закону не підлягає задоволенню і вимога обвинуваченого про зарахуванням йому в строк покарання за даним вироком строку попереднього ув`язнення у іншому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4