Справа № 382/26/18
Провадження № 1-м/382/1/18
У Х В А Л А

Іменем України

01 лютого 2018 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 17 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3617/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.10.2017 року за № 06-1 191 13/17.

ОСОБА_4 засуджено вироком Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктами «а, б» частини третьої ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі) (2 епізоди), частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до Законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Івановській області», кінець відбуття строку покарання - 13.10.2026 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609, ч. 1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України в клопотанні ставиться питання про: визначення норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017року.

В клопотанні також заявлено прохання розглядати його у судовому засіданні без участі представника Міністерства юстиції України, участь якого згідно з ч.1 ст. 610 КПК України не є обов`язковою.

Згідно доданих до клопотання матеріалів засуджений ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив перевести його для подальшого відбуття покарання в Україну, громадянином якої він є.

Заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання підлягає задоволенню, суд, дослідивши надані документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

При зверненні Міністерством юстиції України до суду даного клопотання дотримані вимоги ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також вимоги ч. 2 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, тому підстав для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, немає.

За змістом ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: а) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж як найменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Виходячи з положень цієї Конвенції держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.

У судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні злочину, який передбачений ч. 3 ст.30, п.п.»а,б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації , ч. 3 ст.30, п.п.»а,б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації, ч. 3 ст.30, п.»г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, із застосуванням ч.2 ст.69 КК Російської Федерації та засуджено до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі, без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, без штрафа, без позбавлення волі з відбуванням покарання у виправної колонії суворого режиму, що підтверджується вироком, розпорядженням про набрання вироку законної сили.

На теперішній час засуджений відбуває покарання у федеральній кримінальній установі "Виправна колонія N 5 УФСВП Росії по Івановській області", що підтверджується довідкою про відбуття покарання (про початок та кінець строку покарання, про відбуту і не відбуту частину покарання).

Так, станом на 20.07.2017 року ОСОБА_4 відбув усього 01 рік 09 місяців 07 днів, залишилось до відбуття станом на 20.07.2017 року - 09 років 02 місяці 23 дні календарного строку, кінець строку покарання 13 жовтня 2026 року.

Засуджений ОСОБА_4 особисто виклав бажання продовжити подальше відбування покарання за місцем проживання та реєстрації в України, де останньою відомою адресою його проживання є адреса: АДРЕСА_1 .

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком іноземної держави.

ОСОБА_4 являється засуджений за ч. 3 ст.30, п.п.»а,б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації , ч. 3 ст.30, п.п.»а,б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації, ч. 3 ст.30, п.»г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, із застосуванням ч.2 ст.69 КК Російської Федерації, а саме його визнано винним у вчиненні замаху на незаконний збут наркотичних засобів вчинений за попередньою змовою группою осіб у значному розмірі (2 епізоди), замаху на незаконний збут наркотичних засобів вчинений за попередньою змовою группою осіб у великому розмірі, якщо при цьому злочин не був доведений до кінця з причин що не незалежли від його волі.

Ч. 3 ст.30, п.п.»а,б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації , ч. 3 ст.30, п.п.»а,б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації, ч. 3 ст.30, п.»г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації відповідає ч.1 ст.15, ч.1 ст.307 КК України, ч.1 ст.15, ч.1 ст.307 КК України, ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, ч.2 ст.70 КК України, де ч.1 ст.307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років та ч.3 ст.307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років.

Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

За цих обставин, з урахуванням положень ч. 4 ст. 610 КПК України слід визначити засудженому за вироком Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк позбавлення волі, що підлягає до відбування наступним чином: за ч.1 ст.15, ч.1 ст.307 КК України - у вигляді 8 років позбавленя волі, ч.1 ст.15, ч.1 ст.307 КК України, - у вигляді 8 років позбавленя волі, ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України - у вигляді 11 років позбавленя волі, за ч.2 ст.70 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року строк відбування покарання необхідно обраховувати з 14 жовтня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. ст. 603, 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України, задовольнити.

Привести вирок Димитровського районного суду м. Костроми від 20.12.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Костромського обласного суду від 28.02.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за ч.1 ст.15, ч.1 ст.307 КК України до 8 років позбавленя волі, ч.1 ст.15, ч.1 ст.307 КК України до 8 років позбавленя волі, ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до 11 років позбавленя волі, на підставі ч.2 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі, без конфіскації майна, рахуючи початок строку відбування покарання з 14 жовтня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена учасниками процесу, у тому числі засудженим, щодо якого вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Яготинський районний суд Київської області

Суддя ОСОБА_1 .