Справа №583/1018/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/59/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/1018/17 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та пом`якшити призначене покарання, оскільки суд не врахував часткове визнання вини (по обвинуваченню за ч.2 ст.186 КК України), факт вибачення перед потерпілими у судових засіданнях і не можливість відшкодування моральної шкоди пов`язаної з відсутністю коштів;

- обвинувачений ОСОБА_13 просить вирок суду змінити та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України через те, що висновки суду, в частині засудження його за розбій не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, засудження за ч.2 ст.186 КК України вважає законним, однак покарання призначене судом занадто суворим. Суд першої інстанції безпідставно взяв за основу показання потерпілої, які нічим не обґрунтовані та не задовольнив його клопотання з приводу виклику та допиту єдиного свідка ОСОБА_14 присутнього під час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Крім того, належно не було враховано визнання вини в повному обсязі та щире каяття.

За вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року ОСОБА_10 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, та йому призначено: за ч.1 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 527,76 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат пов?язаних з проведенням експертиз.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_10 06.03.2017 близько 20 год. 30 хв., перебуваючи по пров. Якова Майтюренка в м. Охтирка Сумської області, за два будинки до будинку АДРЕСА_2 вчинив напад на ОСОБА_15 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров?я останньої, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), в результаті чого заволодів майном ОСОБА_15 на загальну суму 1386 грн. та спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 07.03.2017 близько 09 год. 47 хв. ОСОБА_10 , знаходячись на АДРЕСА_3 , за територією Охтирської загальноосвітньої школи № 6 підійшов до малолітнього ОСОБА_16 , діючи повторно, заволодів відкрито майном останнього поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, на загальну суму 2556 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, в апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисником не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.187 КК України були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді першої інстанції відповідно до ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень про обставини вчинення злочинів.

Разом з тим, допитана судом потерпіла ОСОБА_15 пояснила, що 06.03.2017 приблизно о 20 год. 30 хв. поверталася додому по вул. Грабовського в м. Охтирка, і побачила, що позаду неї ішов чоловік, раптово до неї він підбіг ззаду, схватив за горло, грубо і голосно сказав, щоб вона віддавала гроші, телефон та інші цінні речі, а якщо буде кричати - заріже. Не розуміючи, що трапилося вона повернулася та намагалася роздивитися чоловіка, відштовхнула його ліктем та запитала, що він хоче. Обвинувачений придавив її за шию, придушив і їй стало тяжко дихати, вона відчула загрозу для життя, думала, що чоловік її задушить. Потім обвинувачений схопив її сумку за одну ручку, а вона за другу, намагалася не віддати сумку обвинуваченому і вони 5-10 хв. тягали сумку між собою, поки в ній не відірвалися ручки. Потім обвинувачений ударив її рукою по голові, підставив підніжку, вона впала на землю, вирвав сумку і побіг. Наступного дня звернулася до поліції.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_17 , який проживає по АДРЕСА_4 , пояснив, що у березні 2017 року вранці через вікно кухні він побачив на своєму подвір?ї сумку чорного кольору на змійці з жіночої косметикою, яка була порвана з обірваними ручками. Через певний час вказану сумку вилучив працівник поліції.

Вказані вище показання свідка ОСОБА_17 підтверджуються: протоколом огляду місця події від 07.03.2017 з фототаблицею, відповідно до якого проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_5 , де ОСОБА_17 добровільно видав жіночу сумочку чорного кольору; протоколом огляду місця події від 24.04.2017 з фототаблицею, відповідно до якого проведено огляд домоволодіння ОСОБА_17 , по АДРЕСА_4 .

Показання потерпілої ОСОБА_15 підтверджуються: висновком експерта № 103 від 07.03.2017 відносно ОСОБА_15 , з якого вбачається, що у неї виявлено тілесні ушкодження: садна обох ліктів, правого стегна, синець правого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; висновком експерта № 179 від 24.04.2017 з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої може відповідати механізму, продемонстрованому нею під час проведення слідчого експерименту 21.04.2017; протоколом пред`явлення речей від 07.03.2017 з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла впізнала сумку під номером 2, яка була вилучена у свідка ОСОБА_17 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2017, відповідно до якого потерпіла впізнала чоловіка на фотознімку під № 2, яким був обвинувачений ОСОБА_10 і який 06.03.2017 здійснив на неї напад; протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2017 за участю потерпілої, під час якого остання послідовно розповіла про обставини нападу, здійсненого на неї обвинуваченим; протоколами огляду місця події від 07.03.2017 та від 25.04.2017, відповідно до якого потерпіла добровільно видала ручку відірвану від її викраденої сумки та ремінець, відірваний від її викраденої сумки.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_10 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці доводів апеляційних скарг та всіх обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Крім того, для відмежування розбою від інших злочинів проти власності колегія суддів виходить з ПП ВСУ від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», яка передбачає, що небезпечне для життя чи здоров?я насильство полягає в умисному заподіянні потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров?я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров?я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров?я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Колегія суддів вважає, що про наявність в діях обвинуваченого саме розбою вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_15 свідчить і те, що у потерпілої було виявлено тілесні ушкодження, які за висновком експерта могли утворитися за продемонстрованих потерпілою обставин та те, що остання реально побоювалася за власне життя після сукупності дій вчинених обвинуваченим направлених на заволодіння її майном та те, що показання потерпілої повністю узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження та є послідовними і не змінними, потерпіла обвинуваченого до злочину не знала і підстав омовляти обвинуваченого у неї не було, а стороною захисту не надано було до суду жодного доказу на спростування вини ОСОБА_10 за ч.1 ст.187 КК України, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання обвинуваченого винуватим за ч.1 ст.187 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого з приводу безпідставного не допиту судом єдиного свідка ОСОБА_14 , присутнього під час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, то колегія суддів також не може прийняти їх до уваги.

Аналізуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини висловлену, в тому числі в справі «Попов проти Росії» (Popov v Russia), 26853/04, 13 липня 2006 року з приводу випадків, коли не допит свідка захисту може призвести до обмеження прав на захист, несумісного з гарантіями справедливого судового розгляду, закріпленими в статті 6 Конвенції, апеляційний суд виходить з того яке значення може мати для даного кримінального провадження заявлений свідок (релевантність показань), які наявні докази у кримінальному провадженні стосовно вини обвинуваченого (чи не є вони суперечливими).

Оскільки, в матеріалах даного кримінального провадження наявна сукупність не суперечливих доказів на підтвердження вини обвинуваченого, крім того пояснення потерпілої надані в суді першої інстанції прямо вказують, що на ділянці місцевості, де на неї напав обвинувачений не було більше нікого, оскільки події тривали близько 5-10 хв. і увесь цей час вона чинила супротив та намагалася розгледіти обличчя нападника, обвинувачений заявляючи про необхідність допиту свідка вказував, що остання не була на місці злочину, під час його вчинення, а нібито стверджувала, що викрадене майно він приніс додому.

Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи у допиті заявленого свідка сторони захисту оцінив релевантне значення таких свідчень, об?єм доказів у кримінальному провадженні на підтвердження вини обвинуваченого і на думку колегії суддів прийшов до обґрунтованого переконання відсутності потреб допиту вказаної особи, як такої, якій не відомо жодних відомостей, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження. Твердження апеляційної скарги захисника з приводу пом?якшення покарання на думку колегії суддів не заслуговують на увагу. Відповідно до ч.2 ст.65 КК України та роз?яснень ПП ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов?язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі, проаналізував і врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а один із них характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпеки, оскільки його основним об?єктом є життя та здоров?я людини, які згідно ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, наслідки для малолітнього потерпілого психотравму, що полягає в підірваній базовій довірі до світу, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, на обліку в нарко- та психдиспансері не перебуває, не має непрацездатних утриманців чи сім?ї, постійного місця проживання, роботи, заняття чи стабільного джерела доходу, що свідчить про нестійкі соціальні зв?язки, за місцем реєстрації не проживає; за місцем тимчасового проживання зарекомендував себе, як особа, яка вживає спиртні напої, постійно порушує громадський порядок, вчиняв крадіжки. Обставинами, які обтяжують покарання, суд, визнав: рецидив, вчинення злочину щодо малолітнього, обставини, що пом?якшують покарання відсутні. Оцінивши у сукупності вказані вище обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статтей, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Призначене обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про не врахування судом першої інстанції визнання вини в повному обсязі та щирого каяття, то з ними колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного. Так, для встановлення в діях особи такої пом?якшуючої обставини як щире каяття потрібно виходити з того, що це перш за все самозасудження особою вчиненого ним злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішення особи не вчиняти більше злочинів.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Про щирість каяття особи також свідчить її поведінка після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Однак, вище зазначені обставини в діях обвинуваченого були відсутні, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, так останній в судовому засіданні відмовився повідомити суду обставини за яких він вчинив злочини, вину частково визнав під тиском ряду беззаперечних доказів, завдану шкоду потерпілим, не дивлячись на відсутність цивільних позовів, будь-яким чином компенсувати не намагався, обмежившись лише пасивною формою дій - вибаченням.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях обвинуваченого обставин, на які він посилається у своїй апеляційні скаргі, як на пом?якшуючі.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування чи зміни вироку суду, як про це поставлене питання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року відносно ОСОБА_18 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4