Справа № 425/3250/14-к
Провадження № 11-кп/782/256/17
УХВАЛА
іменем України
30 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
виправданого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9
на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 червня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Новоайдар Луганської області, з вищою освітою, одружений, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1
визнаний невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.27 ч.3 114-1 ч.1 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 17 березня 2014 року, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1126-У11 від 17.03.2014 року, оголошено проведення часткової мобілізації на території України. Таким чином, у відповідності до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-Х1І від 21.10.1993 року зі змінами, на території України встановився особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає в момент оголошення рішення про мобілізацію.
11 травня 2014 року у начальника відділу організаційного, юридичного та кадрового забезпечення виконавчого апарату Новоайдарської районної ради Луганської області ОСОБА_8 , у зв`язку з незгодою з офіційною позицією керівництва держави щодо врегулювання конфлікту на Донбасі, виник умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_10 , обізнаний про те, що через с.Колядівка Новоайдарського району Луганської області, будуть прямувати військові підрозділи Збройних Сил України до місця проведення Антитерористичної операції, використовуючи власний авторитет депутата Новоайдарської районної ради, приблизно об 11 годині, з невстановленого в ході досудового розслідування телефону, зателефонував Колядівському сільському голові Новоайдраського району ОСОБА_11 . Під час телефонної розмови з останнім ОСОБА_10 переконав залучити населення с.Колядівка для перешкоджання подальшого руху підрозділів Збройних Сил України через вказаний населений пункт до місця несення служби.
У той же день, приблизно о 14 годині 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, Колядівський сільський голова ОСОБА_11 , вважаючи, що реалізує офіційну позицію влади району та його вчинок не допустить кровопролиття й жертв на території Колядівської сільської ради, підбурив місцеве населення заблокувати рух колони військової техніки військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України через вказаний населений пункт, тобто перешкодити їх законній діяльності.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, ОСОБА_8 упродовж травня 2014 року в неодноразових телефонних розмовах з головою Колядівської сільської ради ОСОБА_11 , переконав останнього не припиняти протидію законній діяльності військових підрозділів Збройних Сил України, розташованих на території Колядівської сільської ради. У зв`язку з чим, упродовж травня 2014 року, ОСОБА_11 , вважаючи, що це офіційна позиція влади району, що його вчинок не допустить кровопролиття й жертв на території Колядівської сільської ради, особисто перешкоджав особовому складу військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України, які здійснювали законну діяльність у АДРЕСА_2 , проводити земляні роботи та облаштовувати блокпости. Водночас, ОСОБА_11 виказував публічне невдоволення перебуванням особового складу військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України у населеному пункті Вовкодаєве та закликав військових покинути свої позиції, мотивуючи це тим, що місцеве населення не потребує їх допомоги.
Дії ОСОБА_8 в ході досудового розслідування кваліфіковано за ст.27 ч.3 114-1 ч.1 КК України, як організація перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що з досліджених судом письмових доказів, пояснень представника потерпілого, свідків, суд вважає встановленим, що 11.05.2014 року при намаганні колони ЗСУ прослідувати через с.Колядівка, відповідно до встановленого маршруту, через перешкоджання невстановленими особами її руху, колона, змінивши маршрут слідування, поїхала в об`їзд села з метою виконання поставлених перед нею завдань.
Як слідує з обвинувачення, ОСОБА_8 переконав ОСОБА_11 залучити населення с.Колядівка для перешкоджання подальшого руху ЗСУ, а останній в свою чергу, підбурив місцеве населення заблокувати рух колони військової техніки.
Зазначене не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечував щодо виконання ним вказівки ОСОБА_8 отриманої в телефонному режимі щодо організації населення з метою блокування руху колони ЗСУ, зазначаючи, що коли відбулась така розмова, люди вже перебували біля колони військової техніки, хоча їх ніхто не організовував (не запрошував).
Стороною обвинувачення не надано доказів того, що саме ОСОБА_11 через переконання його ОСОБА_8 підбурив людей щодо блокування техніки.
Крім того, пояснення свідка ОСОБА_11 про надходження саме вказівок від ОСОБА_8 про блокування військової техніки та заперечував їх виконання, не підтверджують зазначене стороною обвинувачення твердження щодо «переконання ОСОБА_8 . ОСОБА_11 про залучення населення та про безпосереднє підбурення місцевого населення щодо блокування Бондарем». Жодних доказів, що саме ОСОБА_11 через переконання його ОСОБА_8 підбурив людей щодо блокування техніки, стороною обвинувачення не надано.
Всі інші докази даних щодо організації ОСОБА_8 через переконання ОСОБА_11 про залучення місцевого населення для перешкоджання руху військової техніки та підбурювання ОСОБА_11 місцевого населення з метою блокування руху колони, не містять.
Факт масового знаходження (як стверджує сторона обвинувачення) людей біля колони не доводить того, що зібратись їх підбурив саме ОСОБА_11 через переконання його ОСОБА_8 .
Жоден з свідків не підтвердив, що ОСОБА_8 є організатором такого перешкоджання шляхом переконання ОСОБА_11 , який підбурив місцеве населення заблокувати рух колони.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тому суд прийняв до уваги пояснення ОСОБА_11 , які він надав в судовому засіданні в ході розгляду даної справи.
Надані стороною обвинувачення докази не містять даних щодо організації ОСОБА_8 через переконання ОСОБА_11 залучити населення с.Колядівка для перешкоджання подальшого руху ЗСУ, а ОСОБА_11 в свою чергу, через підбурення місцевого населення заблокувати рух колони військової техніки, приймаючи до уваги, що ОСОБА_11 заперечував щодо такого переконання його ОСОБА_8 та підбурювання їм населення, що також обвинуваченням не спростовано, суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 в організації перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період.
Також не знайшло свого підтвердження, що протягом травня 2014 року ОСОБА_8 в телефонних розмовах переконав ОСОБА_11 не припиняти протидію законній діяльності ЗСУ, внаслідок чого останній особисто перешкоджав ЗСУ проводити земляні роботи та облаштовувати блокпости та виказував публічне невдоволення перебуванням особового складу ЗСУ в с.Вовкодаєве, так як свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказують тільки на один телефонний дзвінок, який був в кінці травня 2014 року, в ході якого ОСОБА_8 казав, щоб ОСОБА_11 поспілкувався з людьми, щоб ті не підтримували військових, що останній відмовився виконувати. ОСОБА_8 в організації місцевого населення в перешкоджанні діяльності блокпосту не обвинувачується, свідок ОСОБА_13 зазначав, що ОСОБА_11 приїхав до нього вже наступного дня після 11 травня 2014 року, будь-яких інших доказів щодо існування інших телефонних розмов не надано.
Стороною обвинувачення не доведено наявність неодноразових розмов протягом травня 2014 року ОСОБА_8 з ОСОБА_11 , в ході яких він переконав останнього, а той через це перешкоджав законній діяльності ЗСУ, як не надано доказів щодо такого переконання ОСОБА_8 ОСОБА_11 .
Під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано поза розумним сумнівом доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 в організації перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.
Жодний наданий стороною обвинувачення доказ у вигляді письмових документів, показань свідків, показань представника потерпілого не підтверджує вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.27 ч.3 114-1 ч.1 КК України, а тому він підлягає виправдуванню у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Частиною 3 статті 415 КПК України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, попередній вирок місцевого суду від 25.06.2015 року, яким ОСОБА_8 було виправдано з підстав недоведеності вчинення вищевказаного злочину та який скасовано ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 29.09.2015 року в тому числі з підстав необхідності розгляду питання про залучення потерпілих, а також перевірки заподіяння шкоди підрозділам Збройних Сил України.
Незважаючи на це, в ході нового розгляду суд зазначених висновків апеляційного суду не врахував, чим істотно порушив вимоги ч.3 ст.415 КПК України.
Так, вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового провадження в суді першої інстанції, більшість судових засідань у даному провадженні, а саме: 11.11.2015 року, 18.11.2015 року, 02.12.2015 року, 17.12.2015 року, 25.12.2015 року, 26.01.2016 року, 28.01.2016 року, 02.02.2016 року, 11.02.2016 року, 04.05.2016 року, 11.05.2016 року, 24.05.2016 року, під час яких здійснено допити ряду свідків, проведено без належного виклику представника потерпілого, що унеможливило реалізацію його прав, передбачених чинним кримінальним процесуальним законом.
Разом з тим, у вироку зазначено, що внаслідок переміщення колони Збройних Сил України понесено витрат на загальну суму 2864,73 гривень, що свідчить про наявність завданої шкоди підрозділам ЗСУ, однак суперечить фабулі викладеного обвинувачення, оскільки в фабулі обвинувачення взагалі відсутнє посилання на завдання шкоди.
Вказані обставини свідчать про істотні суперечності в оскаржуваному вироку та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, що згідно вимог ст.ст.409, 411 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Таким чином, вирок суду суперечить висновкам та мотивам, з яких судом апеляційної інстанції було скасовано попередній вирок від 25.06.2015 року, що є порушенням вимог ч.3 ст.415 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та виправданого ОСОБА_8 , які вважали вирок законним та обґрунтованим та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження і доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20.09.2015 року (Т.1 а.с. 197-205) скасовано вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.06.2015 року стосовно ОСОБА_8 за ст.27 ч.3 114-1 ч.1 КК України та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому зазначено, що необхідно перевірити чи була заподіяна шкода підрозділам Збройних Сил України, при необхідності розглянути питання про залучення потерпілих в порядку ч.7 ст.55 КПК України.
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.02.2016 року відповідно до вимог ст.333 КПК України судом надано доручення СВ Новоайдарського ВП ГУНП в Луганській області про проведення певних слідчих (розшукових) дій, зокрема витребувати у керівництва військової частини НОМЕР_2 довідку про спричинену майнову шкоду (Т.2 а.с. 66).
До матеріалів судового провадження (Т.2 а.с. 92-93) долучені довідка з в/ч НОМЕР_2 про розмір спричиненої шкоди в результаті перешкоджання руху військової колони 11.05.2014 року у с.Колядівка Новоайдарського району та в результаті перешкоджання облаштуванню блокпосту упродовж травня 2014 року в с.Вовкодаєве Новоайдарського району, яка станом на травень 2014 року становить 3164 гривні 73 коп. та заява т.в.о.командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_14 від 01.03.2016 року про залучення його в якості потерпілого по вказаному кримінальному провадженню.
Як слідує із журналу судового засідання від 20.05.2016 року (Т.2 а.с.189-190), ухвалою суду ОСОБА_15 визнано представником потерпілого.
Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
Згідно з ч.1 та 3 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В порушення вимог вищезазначеної правової норми, прокурор не скористався правом змінити обвинувачення з урахуванням встановлених в ході судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме, що військова частина НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) визнана потерпілим по справі, в результаті вчиненого злочину їй спричинено шкоду у розмірі 3164 гривні 73 коп., а суд першої інстанції не звернув уваги на вказаний факт та при розгляді кримінального провадження фактично вийшов за межі висунутого обвинувачення.
Так в мотивувальній частині вироку суд надав оцінку показанням представника потерпілого ОСОБА_15 та довідці від 01.03.2016 року з в/ч НОМЕР_2 про розмір спричиненої шкоди в результаті перешкоджання руху військової колони 11.05.2014 року у с.Колядівка Новоайдарського району та в результаті перешкоджання облаштуванню блокпосту упродовж травня 2014 року в с.Вовкодаєве Новоайдарського району, яка станом на травень 2014 року становить 3164 гривні 73 коп.
Разом з тим, як слідує із обвинувального акту по вказаному кримінальному провадженню від 11 грудня 2014 року (Т.1 а.с. 1-3), в фабулі обвинувачення взагалі відсутня вказівка на потерпілого та на спричинену злочином матеріальну шкоду.
Вказане свідчить, що при розгляді кримінального провадження були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України.
В мотивувальній частині вироку, в обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що:
свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечував щодо виконання ним вказівки ОСОБА_8 отриманої в телефонному режимі щодо організації населення з метою блокування руху колони ЗСУ, зазначаючи, що коли відбулась така розмова, люди вже перебували біля колони військової техніки, хоча їх ніхто не організовував (не запрошував) (Т.3 а.с. 64);
надані стороною обвинувачення докази не містять даних щодо організації ОСОБА_8 через переконання ОСОБА_11 залучити населення с.Колядівка для перешкоджання подальшого руху ЗСУ, а ОСОБА_11 в свою чергу, через підбурення місцевого населення заблокувати рух колони військової техніки, приймаючи до уваги, що ОСОБА_11 заперечував щодо такого переконання його ОСОБА_8 та підбурювання їм населення, що також обвинуваченням не спростовано, суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 в організації перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період.
Таким чином, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, яка на думку колегії суддів вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_8 , а тому згідно п.4 ч.1 ст.411 КПК України є підставою для скасування вироку.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями прокурор просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а тому апеляційний суд позбавлений можливості на підставі п.3 ч.1 ст.420 КПК України скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити свій вирок.
З урахуванням викладеного, вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального та кримінального процесуального законів.
Доводи апеляційної скарги, що більшість судових засідань у даному провадженні, а саме: 11.11.2015 року, 18.11.2015 року, 02.12.2015 року, 17.12.2015 року, 25.12.2015 року, 26.01.2016 року, 28.01.2016 року, 02.02.2016 року, 11.02.2016 року, 04.05.2016 року, 11.05.2016 року та 24.05.2016 року, під час яких здійснено допити ряду свідків, проведено без належного виклику представника потерпілого, що унеможливило реалізацію його прав, передбачених чинним кримінальним процесуальним законом, є безпідставними, оскільки ОСОБА_15 було визнано представником потерпілого ухвалою суду від 20.05.2016 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.419 КПК України, колегія суддів вважає необхідним не обирати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід, оскільки відсутні достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 411, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 червня 2017 року відносно ОСОБА_8 за ст.27 ч.3 114-1 ч.1 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: