УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Варіос» про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ТОВ «Варіос» звернувся адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 (справа № 761/18010/15-к) задоволене клопотання слідчого СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 320 141 000 000 001 45 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК Українита накладений арешт на грошові кошти у сумі 79 900 грн., які належать ТОВ «Варіос».

Відповідно до вказаного рішення слідчого судді арешт накладений у зв`язку з тим, що грошові кошти могли бути здобутими злочинним шляхом, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
У той же час, представник власника майна вважав, що у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки, не дивлячись на тривалий строк досудового розслідування, а саме з 2014 року, слідчим не доведена причетність посадових осіб ТОВ «Варіос» до вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України. На підставі викладеного ініціатор клопотання наполягав на скасуванні арешту грошових коштів товариства.
У судове засідання представник власника майна, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання належним чином, не прибув, про наявність поважної причини неявки суд не повідомив.

Слідчий СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві до суду також не з`явився, будь-яких документів, на спростування доводів заявника не надав.

Слідчий суддя, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, саме останнім має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 25.06.2017 (справа № 761/18010/15-к) задоволене клопотання слідчого та накладений арешт на вилучені під час обшуку грошові кошти ТОВ «Варіос» у сумі 79 900 грн.

Як вбачається з рішення слідчого суддя, обґрунтовуючи необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий посилався на те, що ТОВ «Варіос» має ознаки фіктивності, задіяно у схемі прикриття незаконної діяльності, яка полягала у штучному зменшенні податкових зобов`язань підприємств реального сектору економіки. Отже, вилучені кошти здобуті товариством протиправним шляхом, тобто у силу ст. 98 КПК є доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або набуті протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження речей або документів у їх фізично явності у тому вигляді, який дозволить стороні обвинувачення шляхом його утримання у себе, отримати інформацію про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що об`єкт, підданий арешту, має бути безпосереднім носієм відомостей про злочин.

Досліджуючи питання, чи можуть бути грошові кошти підприємства доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження № 320 141 000 000 001 45 здійснюється за фактом умисного ухилення низкою товариств від сплати податків та зборів в особливо великих розмірах.

Відповідно до аргументів слідчого ТОВ «Варіос» має ознаки фіктивності, реальних господарських операцій не здійснює, завдяки цьому сприяє ухиленню підприємствами реального сектору економіки від сплати податків.

У той же час, на момент розгляду клопотання про скасування вказаного заходу забезпечення слідчий не підтвердив, що результатами розслідування доведений зазначений факт.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що, не дивлячись на біль ніж 3-річну тривалість досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не спростовані аргументи представника ТОВ «Варіос» про те, що піддане арешту майно має законне походження, отримане останнім внаслідок здійснення господарської діяльності, тобто не є речовим доказом і не підлягає подальшому утриманню слідчим.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ТОВ «Варіос», та вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст. 7, 9, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Варіос» у кримінальному провадженні № 320 141 000 000 001 45 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 (справа № 761/18010/15-к) на грошові кошти ТОВ «Варіос» у сумі 79 900 грн, вилучені 24.06.2015 під час обшуку за адресою м. Київ, вул. Червоноармійська, б. 14, корп. 3, офіс 2.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1