Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/445/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.11.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження № 0000554 від 20 березня 2016 року стосовно ОСОБА_10 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суботці, Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, що не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_10 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь Кіровоградської обласної лікарні - 9236,60 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 - 13356, 36 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної та 30000 грн. моральної, а також 13000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_10 за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я при слідуючих обставинах.

Так, 20 березня 2016 року приблизно о 02.30 год. ОСОБА_10 знаходячись у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 , яка виникла з неприязні, з метою спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно та цілеспрямовано наніс останньому один удар правою рукою в область лівої частини обличчя, від якого ОСОБА_7 впав на підлогу.

Після цього ОСОБА_10 , сівши на ОСОБА_7 зверху, наніс йому не менш трьох ударів кулаками в праву та ліву сторони обличчя, від яких ОСОБА_7 втратив свідомість.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , 20 березня 2016 року приблизно о 03.00 год., зустрівши ОСОБА_7 біля входу у вищевказане кафе, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від якого ОСОБА_7 впав.

Після цього, ОСОБА_10 , в той час як ОСОБА_7 лежав на землі, продовжив його побиття і наніс два удари ногами в обличчя, після чого ОСОБА_10 , сівши на ОСОБА_7 зверху, наніс останньому ще три удари кулаками в обличчя.

В результаті умисних та протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, черепно-мозкової та лицьової, повторної черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку ликверно-гепертензионного синдрому, вестибуло-атактичного симптому, двохстороннього перелому нижньої щелепи: ангулярного зліва, суглобового відростку справа, перелому скулової кості зліва без зміщення фрагментів, гематоми, садна, забої обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 107 від 16.05.2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у задоволенні цивільних позовів потерпілому ОСОБА_7 та прокурору в інтересах Кіровоградської обласної лікарні - відмовити, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що органом досудового розслідування не встановлено, а судом під час розгляду не доведено наявність у її підзахисного умислу на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, крім того свідки сторони обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили суду про те, що потерпілий ОСОБА_7 був нетверезий і поводив себе агресивно стосовно дівчини ОСОБА_10 - ОСОБА_16 , тобто на думку сторони захисту, дії ОСОБА_10 перш за все були спрямовані на припинення протиправних дій ОСОБА_7 , а не умисного спричинення йому тілесних ушкоджень.

Крім того, захисник стверджує, що суд неправильно встановив час цих подій, оскільки між показаннями ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 є протиріччя, в основу вироку поклав суперечливі та неточні показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які не були очевидцями тих подій у кафе, а допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 взагалі спростували факт нанесення ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , пояснивши, що в результаті штовханини ОСОБА_7 впав на підлогу у кафе, а ОСОБА_10 схилившись лише тримав його зверху, ухиляючись від ударів.

Висновок експерта про характер, локалізацію та ступінь тяжкості спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, сторона захисту вважає недопустимим доказом, оскільки в його основу покладені неточні свідчення потерпілого та свідків, під час проведення слідчих експериментів, а також неповні показання допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_19 .

Крім того, адвокат вказує, що відомості у ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення були внесені лише 29 серпня 2016 року, тобто після оголошеної ОСОБА_10 підозри, а тому вважає, що всі подальші слідчі дії та процесуальні документи, а саме протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 , огляд його речей та фотознімки, проводились слідчим ОСОБА_20 незаконно, а тому ці докази в силу ст. 87 КПК України є недопустими.

При таких вищевикладених обставинах, захисник вважає, що вирок місцевого суду не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин цієї справи, ухвалений з порушенням норм кримінального процесуального законодавства і підлягає скасуванню.

У апеляційній скарзі прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи правильність висновків суду щодо юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст. 122 КК України та доведеність його винуватості, просить скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, без застосування ст.75 та 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд при звільненні ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, всупереч вимог ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» не врахував думку потерпілого, а також і те, що обвинувачений ОСОБА_10 свою вину не визнав і не розкаявся, завдану потерпілому шкоду не відшкодував.

Крім того, суд при ухваленні вироку, в порушення вимог ст. 370 КК України, свій висновок про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання взагалі нічим не мотивував, поклав на ОСОБА_10 додатковий обов`язок - не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто, застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Наведені обставини, на думку прокурора, вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням адвоката ОСОБА_9 та прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 , а також дослідження характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_10 , в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_21 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора і заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України.

З об`єктивної сторони умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження характеризується діянням (дією або бездіяльністю), наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.

Як випливає з ч. 1 ст. 122, умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України , але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, правильно та цілком обгрунтовано зазначив про те, що дії ОСОБА_10 за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння з неприязні, в процесі сварки потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень - кваліфіковані правильно.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, у тому числі даних: рапорту чергового Знам`янського ВП ГУНП України в Кіровоградській області від 20 березня 2016 року, згідно з яким надійшло повідомлення від чергової медичної сестри приймального відділення Знам`янської ЦРЛ, про те, що до приймального відділення за допомогою звернувся ОСОБА_7 з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень. (т.1 а.с.7); рапорту чергового Знам`янського ВП ГУНП України в Кіровоградській області від 20 березня 2016 року, згідно з яким надійшло повідомлення від оператора 102 м. Кіровограда про те, що до відділення щелепо-лицевої хірургії Кіровоградської обласної лікарні був доставлений ОСОБА_7 (т.1 а.с.8); протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 березня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_7 повідомив про те, що ОСОБА_10 йому спричинені тілесні ушкодження. (т.1 а.с.9); протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, згідно з яким свідок ОСОБА_18 в присутності понятих розказала і показала, як і при яких обставинах ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_7 в область обличчя (т.1 а.с.64); висновку експерта № 107 від 16 травня 2016 року, згідно з яким тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_7 , відносяться до категорії середньої тяжкості, які потягли довготривалий розлад здоров`я. (т.1 а.с.67-68); протоколу проведення слідчого експерименту від 03 серпня 2016 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 розказав і показав, як і при яких обставинах ОСОБА_10 спричинив йому тілесні ушкодження. (т.1 а.с.88-89); висновку експерта № 196 від 12 серпня 2016 року, згідно з яким тілесні ушкодження, що були виявлені на тілі постраждалого ОСОБА_7 , могли виникнути при обставинах, на які вказали свідки та сам потерпілий під час проведення слідчих експериментів (т.1 а.с.96-98).

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25 , перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_22 міг нанести хтось інший в барі або по дорозі до дому, а також фальсифікацію даних про механізм, локалізацію та ступінь тяжкості спричинених ОСОБА_22 тілесних ушкоджень, обгрунтовано визнані судом безпідставними.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами свідчення потерпілого ОСОБА_22 , показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які об`єктивно узгоджуються з показаннями інших, у тому числі показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_10 на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, який 20 березня 2016 року у період з 02.30 год. до 03.00 год., перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 , під час сварки, з неприязні, умисно наніс ОСОБА_7 удари руками та ногами в обличчя, спричинивши тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні даного кримінального правопорушення, на думку колегії суддів є правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгоджених між собою, належних та допустимих доказах.

Доводи обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , про те, що обвинувачення та висновки суду не грунтуються на належних та допустимих доказах, а ґрунтуються на неправдивих та заінтересованих показаннях цілого рядку свідків, одні з яких ( ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ) нібито взагалі не бачили щоб ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_7 , а інші спростовують факт побиття ОСОБА_7 у барі, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами, а також детальними, і як суд вважає правдивими показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який чітко пояснив про те, що ОСОБА_10 в середині танцювального майданчику, безпричинно, несподівано наніс йому перший удар кулаком в обличчя, в результаті якого він впав на підлогу, після чого ОСОБА_10 продовжив наносити удари кулаками зверху, від чого він втратив свідомість, а коли прийшов до тями то відчув сильний біль в області щелепи, після цього він направився до дому, а ОСОБА_10 зустрівши його біля входи в кафе знов розпочав бійку і наніс декілька ударів в обличчя.

Він одразу ж направився до дому, а потім батьки доставили у його у лікарню, де він переніс ряд складних операцій на щелепі.

Стосовно доводів захисника щодо показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , які нібито спростовують факт нанесення ОСОБА_7 ударів, то колегія суддів вважає надуманими і такими, що спростовуються змістом вироку, де показання вказаних свідків викладені детально та у повному обсязі, більш того, як правильно вказав місцевий суд, показання вказаних свідків вцілому узгоджуються з показаннями інших свідків та потерпілого.
Доводи апеляційної скарги захисника - обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про те, що її підзахисний не мав умислу на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи, у тому числі даними судово - медичної експертизи № 107, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 , які чітко пояснили, що сварка між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , яка у подальшому переросла у бійку, виникла із-за дівчини ОСОБА_10 - ОСОБА_16 стосовно якої ОСОБА_7 нібито повівся непристойно.

Колегія суддів, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_10 відмічає, що конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_7 виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень ( переломи щелепи, закрита черепно-мозкова травма, гематоми, садна та забої обличчя) у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_10 , умисно, наносячи удари руками і ногами в область голови потерпілого, усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів в голову у виді спричинення тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_10 , на спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції наявних у матеріалах справи письмових доказів, констатуються обвинуваченим та його захисником формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У роз`яснення, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В цій справі, при призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії середньої тяжкості, його особу, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставини, які обтяжують або пом`якшують ОСОБА_10 покарання, судом не встановлено.
Разом з цим, фактичні обставини цієї справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, свідчать про те, що ОСОБА_10 свою вину не визнав та не розкаявся, під час досудового слідства та розгляду справи в суді, завдану потерпілому ОСОБА_7 шкоду не відшкодував.

Враховуючи, характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а також позиції потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав на призначенні ОСОБА_10 реального покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, а також особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину не визнав, не розкаявся, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих ОСОБА_10 покарання, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_10 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуттям призначеного покарання у виді обмеження волі, строком на 2 роки, в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

Колегія суддів переконана у тому, що звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, із застосуванням положень ст.ст. 75 та 76 КК України, було явно безпідставним, не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особи і не може слугувати запорукою виправлення ОСОБА_10 без ізоляції його від суспільства, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 414, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000554 від 20 березня 2016 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування ОСОБА_10 покарання рахувати з моменту його затримання та приведення вироку до виконання.

В іншій частині вказаний вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000554 від 20 березня 2016 року стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 122 КК України - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Судді: (підписи )
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .