Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідаь ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 та №0000627 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовська Рівненської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23.06.2015 за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік із звільненням від відбування покарання з однорічним іспитовим строком,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кузнецовська Рівненської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Мульчиці Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого, останній раз вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.04.2013 за ст.190 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком; ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.08.2013 ОСОБА_7 направлено для відбування покарання за даним вироком; ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 20.02.2015 звільнено умовно-достроково на невідбутий строк шість місяців двадцять днів позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.3 КК України щодо обвинувачення у вчиненні викрадення телевізора марки «Оріон» та виправдано ОСОБА_7 через недоведеність вчинення ним такого кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.3 КК України щодо обвинувачення у вчиненні викрадення телевізора марки «Оріон» та виправдано ОСОБА_6 через недоведеність вчинення ним такого кримінального правопорушення.

Водька ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.3 КК України щодо обвинувачення у вчиненні викрадення телевізора марки «Оріон» та виправдано ОСОБА_11 через недоведеність вчинення ним такого кримінального правопорушення.

Водька ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.190 ч.2 КК України щодо обвинувачення у вчиненні заволодіння шляхом обману шурупокрутом марки «Forte» модель CD 1813-2 В-2 та виправдано ОСОБА_11 через недоведеність в його діянні складу такого кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні (щодо обвинувачення у викраденні велосипеда марки «Аіст») у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23.06.2015 остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбування призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вирішено обчислювати з моменту його затримання з метою направлення для відбування покарання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення - час тримання його під вартою в період з 10 грудня 2015 року по 07 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Водька ОСОБА_12 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні (щодо обвинувачення у викраденні велосипеда марки «Аіст») у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_11 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.10.2014 остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбування призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання вирішено обчислювати з моменту його затримання з метою направлення для відбування покарання.

На підставі норми ст.72 ч.5 КК України зараховано у строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення - час тримання його під вартою в період з 10 грудня 2015 року по 07 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні (щодо обвинувачення у викраденні 1200 гривень) у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Вирішено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з 30 січня 2017 року.

На підставі норми ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 30 січня 2017 року до моменту набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 до Державного бюджету України витрати на залучення експерта по 122 (сто двадцять дві) гривні 76 (сімдесят шість) копійок з кожного.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Рішення суду про визнання невинуватими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України за фактом викрадення телевізора марки "Оріон" та про визнання невинуватим ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України за фактом заволодіння шляхом обману шурупокрутом марки «Forte» модель CD 1813-2 В-2 та їх виправдання через недоведеність в їх діяннях складу таких кримінальних правопорушень, сторонами кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржувалося.

За вироком суду 28 червня 2015 року у вечірній час ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , обоє діючи повторно, групою осіб, за попередньою змовою між собою, перебуваючи обоє в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, з проникненням до підвального приміщення будинку АДРЕСА_4 , вхідні двері до якого не були закриті, з корисливих мотивів викрали із підвального приміщення зазначеного будинку належний ОСОБА_13 велосипед марки «Аіст» вартістю 671 грн, чим завдали майнової шкоди потерпілому ОСОБА_13 в розмірі 671 грн. В подальшому обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_6 розпорядилися викраденим велосипедом на власний розсуд.

06 грудня 2016 року близько 16-ої год, перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав із гаманця ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 1200 грн, чим завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_14 на суму 1200 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд неправильно кваліфікував його дії та дії ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України. Просить вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року в частині призначеного покарання змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.3 на ч.2 ст.185 КК України. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, незаконним. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що у діях ОСОБА_6 відсутні кваліфікуючі ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» або «завдання значної шкоди потерпілому», тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України. Просить вирок Кузнецовського міського суду від 16 червня 2017 року в частині визнання ОСОБА_6 винуватим за ч.3 ст.185 КК України змінити, призначивши покарання за ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає, що в діях ОСОБА_11 відсутні кваліфікуючі ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» або «завдання значної шкоди потерпілому», тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України. Просить вирок Кузнецовського міського суду від 16 червня 2017 року в частині визнання ОСОБА_11 винуватим за ч.3 ст.185 КК України змінити, призначивши покарання за ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 вважає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 незаконним та необґрунтованим. Не оспорюючи фактичних обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що суд не вірно прийшов до переконання щодо можливості визначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Просить вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити, пом`якшивши останньому покарання, та зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо задоволення апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , не встановлено.

З вироку суду і матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази і обставини справи, дав їм належну правову оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та ОСОБА_6 і ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за фактом крадіжки велосипеда марки "Аіст", та обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за фактом викрадення 1200 гривень, повністю доводиться зібраними по справі та перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав повну, всебічну оцінку і є обгрунтованими.

Так, в судовому засіданні в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 за інкримінованим йому обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України щодо викрадення велосипеда марки «Аіст» вину визнав частково, не оспорюючи факту викрадення ОСОБА_11 зазначеного велосипеда з підвального приміщення будинку, заперечуючи наявність попередньої змови із ОСОБА_11 на викрадення велосипеда, та заперечував кваліфікуючу крадіжку обставину у виді проникнення у інше приміщення, так як двері в підвальне приміщення, звідки викрали велосипед, були відкритими і велосипед стояв при вході в підвал будинку. Пояснив, що 10 квітня 2015 року він вживав із ОСОБА_11 пиво, а потім, коли вони ішли від річки Стир, то побачили, що відкриті двері до підвального приміщення будинку АДРЕСА_4 , і там стояв велосипед. Він з ОСОБА_11 говорив про те, що потрібно забрати велосипед. В той же день вони віддали викрадений ними даний велосипед чоловіку на ім`я ОСОБА_15 .

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України щодо викрадення велосипеда визнав частково. З його показань в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що він з ОСОБА_6 узгодили, що велосипед заберуть. Безпосередньо з підвалу велосипед виводив ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 в цей час був на вулиці. Потім велосипед вони продали. ОСОБА_11 не визнає кваліфікуючої ознаки даної крадіжки велосипеда - проникнення до приміщення.

Із показань в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що влітку 2015 року у нього з підвала будинку викрали велосипеда, про що було повідомлено в поліцію. На теперішній час велосипед йому повернуто і претензій до обвинувачених потерпілий не має.

Протоколом огляду місця події від 01.07.2015р. встановлено, що ОСОБА_16 добровільно видав працівникам міліції велосипед марки «Аіст» чорного кольору, який він придбав 28.06.2015 у ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

З протоколу огляду місця події від 02.07.2015р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 на місці показав, де саме в коридорі підвального приміщення будинку АДРЕСА_6 знаходився його велосипед марки «Аіст».

З протоколу слідчого експерименту від 17.09.2015 вбачаються обставини, на які вказував обвинувачений ОСОБА_11 , щодо викрадення ним спільно із ОСОБА_6 велосипеда марки «Аіст» з підвального приміщення будинку АДРЕСА_4 .

Згідно із висновком експерта від 21.08.2015р. №3.2-573/15 ринкова вартість велосипеда марки «Аіст», з урахуванням часткової втрати його товарних якостей по терміну експлуатації та дефектів у зв`язку з експлуатаційним зношенням і пошкодженням від впливу зовнішніх факторів, може становити 671 грн., що не оспорювали під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_13 .

На підставі наведеного, дослідивши та оцінивши наведені вище докази у справі, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_11 у вчиненні повторно, за попередньою змовою групою осіб, крадіжки велосипеда марки «Аіст», поєднаної із проникненням у інше приміщення, тобто злочину, відповідальність за який передбачена ч.3 ст.185 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо невірної правової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України та необхідності перекваліфікації їх дій на ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_6 визнали, що саме вони заволоділи зазначеним велосипедом, узгодивши попередньо необхідність його викрадення, а тому в їх діях вбачається наявність кваліфікуючої ознаки крадіжки - проникнення у інше приміщення, так як велосипед був викрадений ОСОБА_11 та ОСОБА_6 із підвального приміщення багатоквартирного будинку, яке потерпілий ОСОБА_13 використовував для зберігання свого майна, зокрема, велосипеда. Та обставина, що вхідні двері до підвального приміщення були відчинені, тобто, що на момент вчинення викрадення в обвинувачених не було необхідності в подоланні перешкод для проникнення в приміщення, не змінює істотним чином суті справи щодо кваліфікуючої обставини, оскільки визначальним у даному випадку є те, що умисел в обвинувачених на вчинення крадіжки виник до моменту проникнення в підвальне приміщення, де зберігався велосипед, і безпосередньо саме проникнення до вказаного приміщення багатоквартирного будинку було вчинене обвинуваченими із конкретною метою - вчинення крадіжки велосипеда.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України щодо викрадення 1200 грн із гаманця ОСОБА_14 .

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.12.2016 вбачається, що ОСОБА_17 повідомила до Варашського ВП ГУНП в Рівненській області про викрадення із її гаманця, що був у сумочці, 1200 грн., коли вона перебувала у кв. АДРЕСА_7 . Потерпіла зазначала, що підозрюється ОСОБА_7 .

В протоколі слідчого експерименту від 25.01.2017 зафіксовано, що у квартирі за своїм місцем проживання ОСОБА_7 розповів та показав на місці, що 06.12.2016 близько 16-ої год він із сумки потерпілої ОСОБА_14 забрав гроші в сумі 1200 грн, купюрами номіналом по 500 грн - дві штуки та номіналом 200 грн - одна купюра, і спочатку заховав до кишені своїх штанів, а коли ОСОБА_14 виявила факт крадіжки, то переховав гроші під диван.

Факт крадіжки грошей у потерпілої ОСОБА_14 також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які вони надали в суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки повторно, тобто злочину, відповідальність за який передбачена ст.185 ч.2 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_6 судом враховано, що вони вчинили тяжкий злочин проти відносин власності, особи винних, а також обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Пом`якшуючих покарання обвинувачених обставин судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 суд врахував, що він вчинив злочин середньої тяжкості проти відносин власності, особу винного. Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, судом враховано, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 не працевлаштовані, негативних характеристик за місцем проживання не мають, однак мають непогашені судимості за злочини проти відносин власності та знову вчинили корисливі злочини. Також враховано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вчинили злочин в період іспитового строку, встановленого вироками суду щодо них при звільненні від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про те, що вони не довели свого виправлення. Наведені обставини щодо судимостей обвинувачених свідчать про сформованість стійкої направленості особистостей ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на вчинення злочинів корисливого характеру і про підвищений ступінь їхньої суспільної небезпечності.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_11 за даних обставин обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, а обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Призначені обвинуваченим покарання з врахуванням обставин та системності вчинених кримінальних правопорушень, не можна вважати надто суворими.

Нових обставин на обґрунтування пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи захисника ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 статей 1 та 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» та на цій підставі звільнити останнього від відбування призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання захисника ОСОБА_10 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно пункту е) статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, являється потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою, що ОСОБА_7 постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії В №638428. Крім того, на день набрання чинності зазначеним Законом ОСОБА_7 відбув більше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення та відповідно до вимог пункту е) статті 1, статті 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без задоволення.

На підставі ст.ст.1, 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти з залу суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий: ____________________В. ОСОБА_20

Судді: ОСОБА_2 _______________________ ОСОБА_3