Дата документу Справа № 321/1411/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/672/18
Єдиний унікальний № 321/1411/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.345 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року, яким
у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, українця, громадянина України, с середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше не судимого;
затверджено угоду про примирення від 13 листопада 2017 року між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 .
Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.345 ч.2 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року на транспортний засіб марки «Mazda» моделі 626 державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , зареєстрований 15.05.2008 на ОСОБА_10 .
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, 20 вересня 2017 року, приблизно о 21 годині, група реагування патрульної поліції Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області у складі: начальника сектору групи реагування патрульної поліції № 1 Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області капітана поліції ОСОБА_11 , поліцейського групи реагування патрульної поліції № З Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області молодшого сержанта ОСОБА_12 та офіцеру патрульної поліції групи швидкого реагування патрульної поліції Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області лейтенанта поліції ОСОБА_9 на автомобілі марки ВАЗ 2109, державний реєстраційний знак НОМЕР_3 здійснювала патрулювання на території смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області.
Близько о 21 год. 30 хв., 20.09.2017 ОСОБА_7 , керував автомобілем марки «Магzdа» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 . рухався по вул. Запорізька, в смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області у напрямку м. Василівка, Василівського району Запорізької області з вимкненим світлом фар, з увімкненими габаритними огнями.
З цього приводу, на перехресті вул. Запорізька та пров. Новоселів у смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області, він був зупинений працівниками вказаної групи реагування патрульної поліції.
При перевірці обставин керування автомобілем вимкненим світлом фар ОСОБА_7 відмовся надавати будь-які пояснення, та надавати документи для їх перевірки.
В цей час, офіцер Михайлівського відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 , який знаходився у форменому одязі та виконував свої службові обов`язки, перебував поряд з автомобілем ОСОБА_7 .
Проте, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, при виконанні своїх службових обов`язків, маючи прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, маючи намір уїхати з місця зупинки (події), перебуваючи у салоні автомобіля запустив його двигун і різко почав рух у напрямку ОСОБА_9 , який стояв поблизу переднього лівого колеса автомобіля. В результаті руху, ОСОБА_7 скоїв наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на капот автомобіля.
Далі, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, маючи намір покинути місце зупинки (події), усвідомлюючи те, що ОСОБА_9 знаходиться на передньому капоті автомобіля, продовжив рух автомобілю приблизно 30 метрів, після чого різко загальмував, у результаті чого, ОСОБА_9 впав спиною на ґрунтову поверхню дороги.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , водії ОСОБА_7 продовжуючи керувати вказаним автомобілем, продовжив рух на ОСОБА_9 , який знаходився на землі. Далі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння (дії), передбачаючи їх суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 скоїв наїзд переднім колесом автомобіля на ліву ногу ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому, згідно висновку експерта № 112 від 21.09.2017 тілесні ушкодження, а саме: садно в місці проекції лівого згину по задній поверхні. Синець у ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні. Згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень від 17.01.1995» вивалений синець та садно у ОСОБА_9 мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Під час проведення досудового слідства, 13 листопада 2017 року між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 укладена угода про примирення згідно вимог ст. ст. 468, 469, 471 КПК України.
Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_7 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ст.345 ч.2 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КК України, та наслідки її невиконання.
Суд переконався у добровільності укладення потерпілим та обвинуваченим угоди про примирення і що вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області ОСОБА_8 не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про затвердження угоди про примирення не враховано специфіку об`єкту посягання під час вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, тому в цьому провадженні укладення угоди не допускається. Крім того, апелянт вважає, що при затвердженні угоди про примирення і призначення узгодженого покарання із застосуванням ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував всіх обставин провадження та без мотивування призначення такого покарання.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим про примирення може бути оскаржений прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

В апеляційній скарзі були заявлені вимоги про скасування вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки на думку апелянта всупереч вимогам ч.7 ст.474 КПК України була затверджена угода, яка не відповідає вимогам закону та був порушений принцип законності.

Разом з тим вказані доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, принаймні, апелянт і прокурор в судовому засіданні не зазначили, яку норму процесуального закону було порушено судом. Дійсно у вказаному випадку є два об`єкти кримінального правопорушення: - нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет; - здоров`я працівника правоохоронного органу. Однак потерпілим є конкретна особа, тому у вказаному випадку укладення угоди між потерпілим і підозрюваним, на переконання колегії суддів не суперечить ані вимогам процесуального закону, ані загальним принципам і засадам кримінального провадження. Посилання в цьому контексті на роз`яснення, зазначені в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012, не може бути підставою для скасування вироку суду, оскільки вказаний лист не є джерелом права.

Так, угода про примирення між потерпілим ОСОБА_9 і підозрюваним (на момент її укладення) ОСОБА_7 була укладена із дотриманням вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України.
В судовому засіданні судом в повній мірі були виконанні вимоги ст.474 КПК України. Усі учасники процесу, в тому числі і прокурор, підтримали укладену угоду і розмір покарання визначений в ній, внаслідок чого на підставі ст.475 КПК України судом було прийнято рішення про затвердження угоди, яке на переконання колегії суддів є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи апелянта про те, що суд призначив занадто м`яке покарання і безпідставно звільнив обвинуваченого від його відбування на підставі ст.75 КК України, з огляду на положення п.3 ч.3 ст.394 КПК України, не можуть бути предметом перевірки під час апеляційного перегляду вироку, адже в цій частині прокурор не вправі оскаржувати вирок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку щодо ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , яким було затверджено угоду про примирення, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадженні до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4