Справа № 357/9657/17
1-кп/357/1172/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.09.2017року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000057 від 10.07.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, із професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 в умовах особливого періоду , який встановлений з 18 березня 2014 року в Україні і що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію», будучи відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 25 травня 2016 року № 29 (по стройовій частині), прийнятим на військову службу за контрактом 16 березня 2016 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахованим до списків особового складу частини, усіх видів забезпечення та призначеним па посаду номера обслуги 2 гаубичного артилерійського взводу 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, а згідно з наказом від 26 січня 2017 року № 22 (по стройовій частині), зарахованим у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , під час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу па вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 20 години 16 січня 2017 року в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась поблизу АДРЕСА_2 , та в період з 16 січня 2017 року до 17 червня 2017 року проводив час на власний розсуд, пе пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу, вирішив залишити військову частину та поїхати додому, відпосити, що і вчинив, в чому в даний час розкаюється, добровільно з`явився у військову частину, так як усвідомлює наслідки вчиненого. Просить засудити його до умовної міри покарання.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_5 раніше не судимий, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується позитивно за місцем проходження служби, проживання, є учасником бойових дій.

У скоєному ОСОБА_5 щиро розкаюється, з`явився до прокурора із зізнанням - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, злочином тяжких наслідків не завдано, добровільно з`явився по місцю проходження служби з каяттям, суд вважає особу обвинуваченого такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.4 КК України у виді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з ОСОБА_5 про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1