АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 663/683/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/937/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Скадовського району Херсонської області, громадянина України, працюючого за наймом, одруженого, має на утриманні шестеро малолітніх дітей, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки роки.
На підставі п.п.1,2. ч.1 ст. 76 КК України, покладено обов`язки: періодично з`являтися під час іспитового строку на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у виді особистого зобов`зання та покладено такі обов`язки:
1) прибувати до суду за викликом;
2) повідомляти до суду про зміну свого місця проживання та занять (роботи);
3) утримуватися від спілкування з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя та особами схильними до вчинення правопорушень;
4) не відвідувати гральні та розважальні заклади, а також заклади, де реалізують алкогольні напої на розлив.
Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 15 січня 2017 року о 23-50 годині в м. Скадовську Херсонської області поблизу перехрестя вулиць Набережна та Мангубінська ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, умисно із корисливим мотивом із застосуванням насильства , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесені руками та ногами ударів в область голови і тулуба ОСОБА_10 відкрито для оточуючих викрав майно, належне останньому, а саме: мобільний телефон марки «NOKIA-222» , вартістю 900,00 гривень, із флеш-картою мікро-SD 32 GB, вартістю 300,00 гривень та грошовими коштами в сумі 300,00 гривень, спричинивши вказаними діями потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1500,00 гривень.

Дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Херсонської області просить вирок суду у частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме вимоги ст.75 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, між тим належних висновків для себе віфн не зробив, на шлях виправлення не став та вже 15.01.2017 р., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисний злочин проти власності, який відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Завдані потерпілому матеріальні збитки відшкодовано лише у зв`язку з викриттям злочинної діяльності обвинуваченого працівниками правоохоронних органів.

Зазначене, на думку апелянта, свідчить про систематичність злочинної діяльності ОСОБА_7 та його небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим призначене судом покарання останньому із застосуванням вимог ст.75 КК України є занадто м`яким.

Крім того вказує, що судом безпідставно враховано як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , щире каяття у скоєному, оскільки як вбачається з матеріалів провадження останній спричинену своїми злочинними діями матеріальну шкоду потерпілому відшкодував лише у зв`язку з викриттям його злочинної діяльності, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав лише під тиском зібраних у провадженні доказів, у зв`язку з чим вважати, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному є неможливим.

Також, суд у порушення вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку взагалі не зазначив, яким чином пом`якшуючі обставини дають можливість звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а не призначити йому покарання з реальним його відбуттям.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Вирок колегією суддів в апеляційному порядку відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України переглядається лише в частині призначеного обвинуваченому покарання в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає встановленим, що 15 січня 2017 року о 23.50 год. в м. Скадовську Херсонської області поблизу перехрестя вулиць Набережна та Мангубінська ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, умисно із корисливим мотивом із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесені руками та ногами ударів в область голови і тулуба ОСОБА_10 відкрито для оточуючих викрав майно, належне останньому, а саме: мобільний телефон марки «NOKIA-222», вартістю 900,00 гривень, із флеш-картою мікро-SD 32 GB, вартістю 300,00 гривень та грошовими коштами в сумі 300,00 гривень, спричинивши вказаними діями потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1500,00 грн.
Аналізуючи доводи апелянта щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вбачається, що призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких, сукупність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного , його посередню характеристику за місцем проживання, результати висновку досудової доповіді, наявність на утриманні шістьох малолітніх дітей, тяжкість вчиненого,та дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Вид та міру призначеного покарання прокурор у поданій апеляційній скарзі не оспорює.

Колегія суддів вважає, що призначаючи покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд врахував визначені ст.ст. 50, 65 КК України обставини, які і дали підстави для призначення покарання у виді мінімальної межі санкції статті кримінального закону, за якою його засуджено.
Разом із тим, свій висновок щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням суд взагалі не вмотивував.
Суд фактично не дав оцінку, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину проти власності, хоча в сиду ст 89 КК України на даний час вважається таким, що не має судимості, характеризується за місцем проживання посередньо, та як особа, яка вчиняє насильство в сім`ї , соціально- корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, а тому на думку судової колегії у суду були відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 через неможливість досягнення мети покарання без реального його відбування обвинуваченим.
Визнання обвинуваченим вини у скоєнні інкримінованого злочину, щире каяття враховані при призначені виду і міри покарання та стали підставою для призначення покарання у розмірі мінімальної межі санкції ст. 186 ч. 2 КК України і ці обставини одночасно не можуть слугувати підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття призначеного судом покарання.
Не можна визнати достатньою підставою для висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України і досудова доповідь органу пробації, та наявність у обвинуваченого малолітніх дітей.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, звільнення від його відбування з випробуванням не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому він в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин проти власності , дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, щире каяття враховує як обставину, що пом`якшує покарання , скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння враховує як обставину, що обтяжує покарання, також колегія суддів враховує часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому шляхом повернення викраденого у нього мобільного телефону і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з реальним відбуванням призначеного покарання.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404, 407,409, 413, 420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.
У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційного суду.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Копія вірна, вирок набирає законної сили 05.12.2017 року

Суддя: ОСОБА_2