Дата документу Справа № 333/2712/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 333/2712/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/454/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого та цивільного позивача Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» - ОСОБА_10 , прокурора, який бав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_11 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, працюючого провідним інженером відділу планування у ПАТ «Укртелеком», неодруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Цивільний позов ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у вчиненні якого він обвинувачувався за наступних обставин.

7 березня 2016 року приблизно о 17 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по пр. Соборному (Леніна) у м. Запоріжжі, маючи умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, за допомогою фізичної сили відкрив вхідні двері до контрольно-пропускного пункту № 3 ПАТ «ЗАЗ», що призвело до їх пошкодження, після чого незаконно проник до приміщення КПП № 3 ПАТ «ЗАЗ», де, не зупиняючись на досягнутому, продовжив вчиняти хуліганські дії, а саме: безпричинно махати руками, кружлятися та чіпати установки, через які безпосередньо здійснюється пропускний режим до вказаного підприємства. Після цього, коли хуліганські дії ОСОБА_7 почав намагатися припинити начальник караулу філіалу «Рубіж-авто» відділу охорони та режиму при ПАТ «ЗАЗ» ОСОБА_12 , то ОСОБА_7 , зневажаючи та ігноруючи існуючі правила та норми поведінки в суспільстві, безпричинно почав провокувати конфлікт із ОСОБА_12 , та висловлюватися, при цьому, в його бік нецензурною лайкою. На прохання ОСОБА_13 припинити свої протиправні дії та вийти з приміщення КПП № 3 ПАТ «ЗАЗ», ОСОБА_7 не реагував, після чого схопив останнього за руку та, вивівши з рівноваги, повалив його на землю. Після цього, знаходячись вже біля входу до КПП № 3 по пр. Соборному (Леніна) у м. Запоріжжі, коли ОСОБА_13 знову почав вимагати від ОСОБА_7 припинити свої хуліганські дії, останній на його вимоги не реагував, та продовжив виражатися в його сторону нецензурною лексикою, а також погрожувати йому фізичною розправою, тим самим продовжуючи грубо порушувати громадський порядок. Хуліганські дії ОСОБА_7 тривали не менше 10 хвилин, були зупинені лише працівниками поліції, які здійснювали свої обов`язки з охорони громадського порядку, та призвели до тимчасового припинення нормальної діяльності ПАТ «ЗАЗ», що виразилося у порушенні контролю за здійсненням пропускного режиму. У результаті злочинних дій ОСОБА_7 , ПАТ «ЗАЗ» було заподіяно майнову шкоду у розмірі 2543 гривні 33 копійки.

Такі умисні дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд у вироку зазначив, що дослідженими під час судового слідства доказами не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_7 ознак особливої зухвалості, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а відсутність хоча б одного із елементів відповідного складу злочину, свідчить про відсутність в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Цивільний позов ПАТ «ЗАЗ» про стягнення з ОСОБА_7 на користь вказаного підприємства майнової шкоди, завданої злочином в розмірі 3051,99 грн. було залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілого та цивільного позивача ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати повністю та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, цивільний позов товариства до нього задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про не доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що його вина доведена, в тому числі, показанням свідка ОСОБА_14 , яка в суді показала, що ОСОБА_7 під час події перебував в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою на адресу присутніх. До показів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо пошкодження обвинуваченим ОСОБА_7 суд взагалі поставився критично.

Вважає, що суд безпідставно залишив позов без розгляду, залишивши поза увагою факт пошкодження майна ПАТ «ЗАЗ», яке вчинено обвинуваченим, розмір шкоди становить 3051,99 грн., на підтвердження чого було надано довідку.

Прокурор в апеляційній скарзі вирок суду просить скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок вважає невмотивованим, необґрунтованими та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у ньому фактичним обставинам справи та порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Не конкретизуючи у чому саме, зазначає, що показання допитаних судом свідків у вироку перекручені та викладені не в повному обсязі, деякі фрази вирвані з контексту. Зазначає, що суд повинен був ретельніше дослідити докази та усунути суперечності.

Зазначає, що у мотивувальній частині вироку суд не дав оцінки наданим стороною обвинуваченням доказам, зокрема протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 7 березня 2016 року; заяві про злочин від 7 березня 2016 року, бухгалтерській довідці № 53 від 10 березня 2016 року про загальну підсумкову вартість ремонту вхідних дверей; акту прийому-здачі виконаних робіт від 10 березня 2016 року; калькуляції ремонтних робіт на КПП № 3 від 10 березня 2016 року; розшифровці матеріальних витрат на ремонт вхідних дверей від 10 березня 2016 року; розпорядженню про режим роботи і обслуговування в святкові та неробочі дні від 25 лютого 2016 року; інструкції контролера (охоронця) КПП № 8; договору про надання послуг з охорони власності та забезпечення пропускного режиму на підприємстві № 4/14 від 7 квітня 2014 року; інструкції начальника караулу Регіонального відділу охорони і режиму ПАТ «ЗАЗ» Філіалу «Рубіж-Авто» від 1 квітня 2015 року; протоколу огляду диску з відеозаписом з камер спостереження ПАТ «ЗАЗ» від 9 березня 2016 року; постанові про визнання речовим доказом диска з відеозаписом з камер спостереження ПАТ «ЗАЗ» від 9 березня 2017 року; ухвалі слідчого судді про зобов`язання слідчого призначити проведення судової товарознавчої експертизи від 12 травня 2016 року; постанові про призначення експертизи; листу з НДЕКЦ МВС України від 20 травня 2016 року про неможливість проведення експертизи.

Вважає безпідставними висновки суду з приводу того, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували факт пошкодження майна.

Вважає, що суд в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України належним чином не вмотивував своє рішення, не вказав якими нормами чинного кримінального процесуального законодавства передбачено обов`язок встановлювати факт та характер пошкодження майна внаслідок хуліганських дій.

Вважає, що судом неправомірно зазначено, що в обвинувальному акті вказано, що дії обвинуваченого містили ознаку особливої зухвалості, однак у чому конкретно полягає ця оцінка, не зазначено, через це не встановлено обставин, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_7 ознак особливої зухвалості.

Зазначає, що в обвинувальному акті конкретно зазначено, що особлива зухвалість полягала в пошкодженні майна потерпілого ПАТ «ЗАЗ», а саме вхідних дверей, тимчасовому припиненні нормальної діяльності підприємства, нанесенні побоїв начальнику караулу, намаганні справляти природні потреби, грубому порушенні громадського порядку, такі хуліганські дії тривали не менше 10 хвилин, які обвинувачений уперто не припиняв.

Зазначає, що судом першої інстанції було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що 6 жовтня 2017 року та 10 жовтня 2017 року судові засідання були проведенні без участі в них представника потерпілого, який не був належним чином повідомлений про час та місце їх проведення.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника потерпілого та цивільного позивача, які подані ним апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вирок суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування вироку в апеляційному порядку може бути неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо не доведення стороною обвинувачення в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, обов`язковими елементами об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України є особлива зухвалість та винятковий цинізм.

Тобто злочинним визначається тільки таке грубе порушення громадського порядку, яке вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства і супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, саме як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації транспорту тощо.

Таким чином, звинувачуючи ОСОБА_7 у вчинення хуліганства, яке супроводжується особливою зухвалістю, сторона обвинувачення повинна була в суді належними та допустимим доказами довести вчинення ним однієї або кількох з наведених вище дій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши всі надані докази, прийшов до правильного висновку що вказана обов`язкова кваліфікуюча ознака складу злочину не доведена.

Так в суді першої інтонації обвинувачений свою вину не визнав, та пояснив, що дійсно в день час та на місці, зазначених в обвинувальному акті, оскільки йому було необхідно потрапити до туалету, він рукою відчинив двері до КПП № 3 ПАТ «ЗАЗ», потрапивши до приміщення голосно декілька разів крикнув, намагаючись з`ясувати, чи є поблизу люди, які можуть йому допомогти. Зрозумівши, що нікого поруч не має, він пройшов через металошукач, відкрив двері, які виходять безпосередньо на територію підприємства, до нього підбіг чоловік у формі, якому він намагався пояснити, що йому необхідно потрапити до туалету, але останній не вислухавши його став намагатися затримати його. Злякавшись, він спробував втекти від нього, але чоловік побіг за ним та повалив на підлогу. Цієї особі він не погрожував та фізичної сили до нього не застосовував. Після того, як охоронець його затримав, перебував поруч з ним ніяких дій, направлених на порушення громадського порядку не вчиняв.

В суді апеляційної інстанції, висловлюючи свої заперечення проти доводів апеляційних скарг, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що дійсно йому було потрібно терміново потрапити до туалету, інших приміщень поряд з ним не було, тому він намагався зайти до КПП та запитати там про можливість скористуватись туалетом. Двері відкрив руками, а коли знаходився в приміщенні, дійсно махав руками, але лише, щоб привернути до себе увагу, оскільки в приміщенні нікого не було.

Такі пояснення обвинуваченого повністю узгоджуються з переглянутим судом першої інстанції відеозаписом з камер спостереження, згідно якого дійсно обвинувачений підійшов до дверей КПП, намагався відкрити їх одною рукою, йому це не вдалось, після цього двома руками він відкрив вхідні двері та потрапив у середину приміщення. При цьому підстав стверджувати, що ці дій він вчинив саме з метою пошкодження майна ПАТ «ЗАЗ», а саме пошкодити двері, зміст цього запису не дає. Також з вказаного запису є очевидним, що в приміщенні, до якого потрапив обвинувачений, інші особи були відсутні. Обвинувачений розмахує руками, дивлячись у бік території підприємства, стукає рукою в приміщення, відгорожене від загальної території КПП, що узгоджується з його показаннями з приводу того, що він намагався привернути до себе увагу, оскільки в приміщенні нікого не було. Після того обвинувачений проходить через турнікет та відкриває двері до внутрішньої території підприємства, але приміщення КПП не залишає. Одразу в цей же час на зустріч йому входить охоронець товариства, від якого обвинувачений намагається втекти, але той намагається його затримати (а.с. 109).

Свідок ОСОБА_13 , який затримував ОСОБА_7 , в суді першої інстанції показав, що йому надійшов сигнал, що до КПП № 3 проникла невідома людина, він відразу направився туди, де між турнікетом та дверима виявив обвинуваченого, який намагався вийти. Одразу він повалив обвинуваченого на землю та намагався провести його особистий обшук. Обвинувачений жодних погроз у його бік не висказував, насильство щодо нього не застосовував, під час затримання він оступився на сходинках та вони разом із обвинуваченим впали. Обвинуваченого він утримував до прибуття поліції. У той день КПП № 3 не працювало, та не здійснювало пропуск працівників та відвідувачів. Пропускний режим здійснювався в штатному режимі.

Такі показання свідка повністю узгоджуються не лише з показаннями обвинуваченого, а і з наведеним вище відеозаписом з камер спостереження, з якого вбачається, що як тільки ОСОБА_7 побачив охоронця, він намагався залишити приміщення КПП, а охоронець в свою чергу, наблизився до нього та став намагатися його затримати.

З показань допитаної в суді першої інстанції свідка ОСОБА_14 вбачається, що очевидцем проникнення та перебування ОСОБА_7 на територію КПП вона не була. Бачила, к ОСОБА_13 витягує невідому особу з прохідної. Коди підійшла до них, начальник караулу вже сидів на ОСОБА_7 . Вона викликала поліцію. ОСОБА_7 пояснив їм, що хотів до туалету, двері були відчинені, а замок зламаний.

Працівники поліції ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в суді першої інстанції показали, що 7 березня 2016 року вони прибули до КПП № 3 ПАТ «ЗАЗ», ОСОБА_7 лежав на спині біля КПП № 3, а на ньому сидів охоронець. Хуліганських дій ОСОБА_7 вони не припиняли, оскільки в їх присутності таких дій обвинувачений не вчиняв. ОСОБА_7 пояснив, що намагався зайти в середину до туалету, нічого протиправного з його слів він не робив.

З показань допитаних в суді свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та представника ПАТ «ЗАЗ» ОСОБА_9 вбачається, що очевидцями події вини не є, про всі обставини їм відомо з пояснень інших особі, або зі змісту відеозапису з камер спостереження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно оцінивши вказані докази, як окремо так і в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, про недоведеність в діях ОСОБА_7 ознак особливої зухвалості, що дії обвинуваченого тривали не менше 10 хвилин та були зупинені лише працівниками поліції, що вказані дії обвинуваченого порушили контроль за здійсненням пропускного режиму товариства.

Що стосується факту пошкодження майна товариства, то суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого висновку про його не доведення, оскільки допустимих доказів цього, зокрема протоколу огляду, стороною обвинувачення суду надано не було.

З огляду на наведене колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки належними та допустимими доказами склад цього кримінального правопорушення в його діях доведено не було.

Що стосується доводів апеляційних скарг, то як вважає колегія суддів, вказаних висновків суду першої інстанції вони не спростовують, на незаконність рішення не вказують з огляду на наступне.

Так, посилаючись на неповноту судового розгляду та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що показання свідків перекручені та вирвані з контексту, за наявності суперечностей між ними, суд упереджено оцінив їх на користь захисту.

Прокурор не зазначає в апеляційній скарзі, в чому конкретно полягає неповнота відображення показань допитаних в суді осіб та необ`єктивність їх оцінки, разом з тим оцінюючи і цей довід апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що викладені у судовому рішенні показання обвинуваченого та свідків є цілком логічними та послідовними, вони узгоджуються не лише між собою, а і зі змістом відеозапису з камер спостереження. З цих показань та запису з камер є очевидним, що подія тривала нетривалий час, обвинувачений дійсно застосовуючи зайву фізичну силу, але звичайним способом тобто руками відкрив двері до КПП, перебуваючи там ніяких дій, яки мали б ознаки хуліганських, не вчинював, як тільки зрозумів, побачивши охоронця, що до туалету йому потрапити вже не вдасться, відразу ж намагався залишити територію КПП, але був затриманий.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу неповноти судового розгляду, яка полягала у ненаданні оцінки всім письмовим доказами, зокрема протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення; заяві про злочин; бухгалтерській довідці про загальну підсумкову вартість ремонту вхідних дверей; акту прийому-здачі виконаних робіт; калькуляції ремонтних робіт на КПП № 3; розшифровці матеріальних витрат на ремонт вхідних дверей; розпорядженню про режим роботи і обслуговування в святкові та неробочі дні; інструкції контролера (охоронця) КПП № 8; договору про надання послуг з охорони власності та забезпечення пропускного режиму на підприємстві; інструкції начальника караулу; протоколу огляду диску з відеозаписом з камер спостереження; постанові про визнання речовим доказом диска з відеозаписом з камер спостереження; ухвалі слідчого судді про зобов`язання слідчого призначити проведення судової товарознавчої експертизи; постанові про призначення експертизи; листу з НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення експертизи, то з ними колегія суддів не погоджується, оскільки жодного доказового значення у даному кримінальному провадженні ці документи не мають.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно у вироку стверджує про відсутність доказів пошкодження діями обвинуваченого майна ПАТ «ЗАЗ», оскільки суду було надано розшифровку витрат на ремонт дверей та відеозапис з камер спостереження, зміст якого підтвердили свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та представник потерпілого ОСОБА_9 , на невідповідність фактичним обставинам справи та неповноту висновків, викладених в судовому рішенні не вказують, оскільки по-перше протокол огляду пошкодженого майна суду дійсно не надано, а по-друге сукупність інших досліджених судом доказів повністю спростовує твердження сторони обвинувачення, що саме хуліганськими мотивами керувався обвинувачений, коли застосовуючи навіть і надмірну фізичну силу, відчинив двері.

Прокурор в апеляційні скарзі зазначає, що судом неправомірно зазначено, що в обвинувальному акті вказано, що дії обвинуваченого містили ознаку особливої зухвалості, однак, у чому конкретно полягає ця ознака, не зазначено. Прокурор з огляду на вказане вважає, що суд вийшов за межі своїх повноважень, визначених ст. 374 КПК України, наголошуючи на недоліках обвинувального акту, в той час як, мав би зазначити конкретні мотиви, з яких він відкидає докази.

З цього приводу колегія судді вважає необхідним зазначити наступне.

У сформульованому обвинуваченні, згідно обвинувального акту, який розглядав суд, докладно описані обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину та приведена юридична формула його дій, а саме дії обвинуваченого кваліфіковані як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Як прокурор в апеляційній скарзі, так і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні процитували зміст п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» в частин, що стосується визначення юридичного терміну «особлива зухвалість».

При цьому розглядаючи обвинувачення та мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, спираючись на зміст вказаного поняття, зазначив, що як частину складової об`єктивної сторони злочину ОСОБА_7 інкриміновано саме вчинення хуліганства з особливою зухвалістю, що відповідає обвинувальному акті, але жодна з наведених дій вчинена ним не була з огляду на досліджені судом докази.

Таким чином усупереч доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині вироку, суд не вказував на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а прямо вказав про те, що інкриміноване за таких ознак обвинувачення є недоведеним.

Що стосується доводів прокурора з приводу того, що в обвинувальному акті конкретно було зазначено ознаки особливої зухвалості, які полягали в пошкодженні майна, тимчасовому припиненні нормальної діяльності підприємства, нанесенні побоїв, намагання справити природні потреби, грубо порушуючи громадський порядок, тривалість хуліганських дій, але суд ці ознаки не відокремив та поклав в основу виправдувального вироку лише надумані показання обвинуваченого, то з ними колегія суддів не погоджується також, оскільки зміст вироку вказує на те, що показання обвинуваченого судом були оцінені у сукупності із усіма іншими доказами, якими жодна з зазначених прокурорам дій не доведена. Більш того, намагання справити природні потреби ОСОБА_7 не інкримінувалось.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у розгляді провадження 6 жовтня 2017 року та 10 жовтня 2017 року за відсутністю в судовому засіданні представника потерпілого, який належним чином не був повідомлений про час та місце розгляд упровадження, то підставою для скасування вироку суду із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, на переконання колегія суддів, вони не є з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгулу в суді першої інстанції участь в ньому брав представник ПАТ «ЗАЗ» ОСОБА_9 , який був присутній в судовому засіданні 16 червня 2016 року під час проведення підготовчого судового засідання (а.с. 33), та у наступних судових засіданнях під час розгляду провадження по суті 14.07.2016 р., 29.09.2016 р., 12.10.2016 р., 17.11.2016 р., 18.01.2017 р., 23.03.2017 р., 26.04.2017 р., 08.06.2017 р., 06.07.2017 р., 14.09.2017 р., (а.с. 43, 55, 79, 98, 112, 125, 153, 163, 167, 174), в яких без обмежень скористався всіма наданими кримінальним процесуальним законом правами, в тому числі в судовому засіданні 14.09.2017 року погодився із закінченням з`ясування обставин та перевіркою їх доказами, виступив з промовою у судових дебатах (а.с. 174-175). У вказаному судовому засіданні після промов сторін в судових дебатах судом було ухвалено оголосити перерву перед останнім словом обвинуваченого до 22.09.2017 р.

Згідно довідки у вказаний день судове засідання не відбулось та було відкладено до 06.10.2017 року (а.с. 178).

В судовому засіданні 06.10.2017 року суд вислухав останнє слово обвинуваченого та видалився до нарадчої кімнати (а.с. 179).

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутністю потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

В матеріалах провадження дійсно відсутні відомості про отримання представником потерпілого повідомлень про проведення судових засідань 6 жовтня 2017 року та 10 жовтня 2017 року, але враховуючи, що представник потерпілого приймав участь під час всього судового розгляду провадження, скористався всіма наданими йому законом правами, присутній в суді не був лише під час останнього слова обвинуваченого та проголошення судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що істотного порушення прав потерпілого судом першої інстанції допущено не було, а скасування судового рішення лише за наведених підстав із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції буде мати вкрай формальний підхід до кримінального провадження в цілому. Оцінюючи вказаний довід прокурора, колегія суддів звертає увагу також і на те, що представником потерпілого також подано апеляційну скаргу на вирок суду, в якій він висловлює свою незгоду із судовим рішенням, але на порушення його прав судом першої інстанції не вказує, скасувати вирок із призначенням нового розгляду провадження не просить.

Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги представника потерпілого, то зводяться вони, як і доводи апеляційної скарги прокурора, до незгоди із рішенням суду про виправдання обвинуваченого, оцінку яким колегією суддів надано вище.

Вимоги апеляційної скарги представника з приводу задоволення цивільного позову в повному обсязі задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про залишення цього позову без розгляду прийнято у відповідності до ч. 3 ст. 129 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілого та цивільного позивача Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» - ОСОБА_10 , прокурора, який бав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу злочину цього кримінального правопорушення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4