Єдиний унікальний номер 234/8861/16-к
Номер провадження 11-кп/775/572/2017

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження №0000130 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гянджа, Азербайджан, громадянина України, що має вищу освіту, неодруженого, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні злочину передбаченого ст. 2583 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року Гейдарова визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину передбаченого ст. 2583 ч.1 КК за таких обставин.

14 квітня 2014 року на підставі Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької області триває антитерористична операція, спрямована на припинення діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка» (далі за текстом «ДНР»). ДНР, поняття якої визначено ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», утворено на початку квітня 2014 року на території Донецької області, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України - тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації.

До складу терористичної організації «ДНР» увійшли громадяни України та Російської Федерації, а також представники ряду злочинних громадських організацій, зокрема «Народне ополчення Донбасу», «Оплот», тощо. На території України учасники даної терористичної організації займаються вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких та особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Основною метою діяльності даної організації, її формувань є насильницька зміна і повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР», встановлення своєї терористичної псевдовлади, вчинення терористичних актів, диверсій, військове протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, органам державної влади, фізичне знищення їх особового складу, залякування населення, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл ролей між її учасниками.

Так, на учасників політичного блоку покладаються наступні обов`язки:

- створення псевдо органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;

- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»;

- організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у ній та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно настроєних до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з незаконним державним утворенням «Луганська народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, направлених на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним силам України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На учасників силового блоку покладались наступні обов`язки:

- організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків працівниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;

- скоєння терактів та диверсій на території України;

- захоплення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки, транспортних засобів та будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб задіяних в ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- вчинення дій, направлених на унеможливлення проведення виборів Президента України на території Донецької області;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

На учасників так званої судової системи «ДНР» відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються наступні обов`язки:

- створення псевдо органів судової влади незаконного державного утворення «ДНР» та організація їх діяльності;

- видання так званих нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів судової влади «ДНР»;

- здійснення судочинства не передбаченими законодавством України судовими органами терористичної організації «ДНР».

Зазначене свідчить про те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 - «Донецька народна республіка» є терористичною організацією, яка здійснює цілеспрямовану суспільно небезпечну діяльність.

З квітня 2014 року до теперішнього часу представники терористичної організації «ДНР» діють на території тимчасово не підконтрольній державній владі України, а саме частині Донецької області, організувавши у м. Донецьк «військовий штаб» терористичної організації «ДНР», з метою терористичної діяльності та в подальшому встановлення влади «ДНР» на території тимчасово не підконтрольній державній владі України.

Так на початку квітня 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, оперуповноважений СКР Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_7 , діючи умисно, розуміючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, поділяючи погляди учасників та мету терористичної організації «ДНР», перебуваючи у м. Краматорськ вступив до лав збройних загонів «ДНР». На підтвердження реальності своїх намірів ОСОБА_7 зняв з форменого одягу працівника міліції нашивки працівника МВС України та прикріпив до нього «знаки відмінності» у вигляді стрічки зі смугами помаранчево-чорного кольору, що свідчило про належність до терористичної організації «ДНР».

З вказаного періоду часу ОСОБА_7 , брав участь у діяльності вказаної терористичній організації, а саме впродовж травня червня 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, за встановленим графіком та відповідно до покладених на нього обов`язків, будучи озброєним вогнепальною зброєю, вдягнений у військову форму з відзнаками приналежності до «ДНР» - «георгіївська» стрічка чорно-помаранчевого кольору, з метою не допущення звільнення м. Краматорськ захопленого представниками терористичної організації «ДНР», керував блокпостом «Міськвиконком», що розташований на площі ім. Леніна (вул. Миру), 2, м. Краматорськ, навпроти Краматорської міської ради.

З виправдувальним вироком не погодився прокурор та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зауважує на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.2583 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновків про недоведеність існування терористичної організації «ДНР», дав однобічну та суперечливу оцінку дослідженим доказам, не навів вагомих мотивів прийняття одних доказів та відкиданню інших. Крім того, суд проігнорував клопотання сторони обвинувачення про перевірку достовірності деяких доказів під час їх дослідження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор наполягав на задоволенні апеляційної скарги, а захисник та обвинувачений просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження й перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, виправдовуючи ОСОБА_8 суд залишив поза увагою положення наведених вимог кримінального процесуального законодавства та не навів належних і достатніх мотивів, з яких було відкинуто докази обвинувачення.

Так, приймаючи рішення про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в суді змінили показання і заявили, що на досудовому слідстві давали показання та підписували документи під психологічним тиском органу досудового розслідування. Вони перебували в залежності від правоохоронних органів, оскільки раніше були засуджені за ст.260 ч.2 КК України.

У зв`язку із зміною показань зазначеними свідками, суд визнав неналежними доказами протоколи пред`явлення цим свідкам фотознімків для впізнання. При цьому, підстав, з яких ці докази визнаються неналежними, з огляду на ст.85 КПК України, суд не зазначив.

Надану прокурором постанову про закриття кримінального провадження відносно працівників міліції, відкритого за повідомленням вищенаведених свідків про недозволені методи слідства, суд не взяв до уваги, та вважав її результатом неналежного розслідування.

Через показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про психологічний тиск з боку працівників правоохоронних органів, суд відкинув й показання інших свідків обвинувачення, які підтвердили обставини вчинення злочину ОСОБА_8 , оскільки вони також раніше були засуджені за ст.260 ч.2 КК України.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись, що таке мотивування неприйняття доказів є належним та достатнім, оскільки воно суперечить вимогам ст.ст.84-86 КПК України. Висловлюючись про критичне ставлення до кожного окремого доказу, суд не навів чіткі підстави, з яких цей доказ є неналежним, або недопустимим.

Крім того, суд взагалі не перевірив достовірність показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та не мотивував у вироку підстави, з яких приймає їх показання надані в судовому засіданні.

Не містить вирок й жодного логічного обґрунтування неприйняття судом постанови про закриття кримінального провадження від 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю в діях слідчого та інших працівників поліції складу кримінального правопорушення.

Про неналежну перевірку достовірності доказів, вказує і відмова суду в задоволенні вимог сторони обвинувачення про допит понятих, у присутності яких свідкам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надавались фотознімки для впізнання.

Протокол пред`явлення фотознімків для впізнання свідку ОСОБА_12 , яка впізнала ОСОБА_8 , взагалі не отримав оцінки з точки зору об`єктивності та належності. Неприйняття судом цього доказу не було обґрунтовано судом з посиланням на відповідні норми кримінального процесуального законодавства, а лише вказано на неможливість «впевнитися в його правдивості та об`єктивності в зв`язку зі смертю свідка ОСОБА_13 ».

Відкидаючи показання свідка ОСОБА_14 , суд однією з підстав зазначив той факт, що поняття «Новоросія» з`явилося значно пізніше квітня 2014 року. При цьому, суд не зазначив походження такої інформації.

Окрім іншого, суд визнав неналежним доказом інформаційну довідку т.в.о. керівника ОШ ЦУ СБУ, щодо контактів ОСОБА_8 за період з квітня по червень 2014 року. При цьому, суд не мотивував у чому полягає неналежність доказу (ст.85 КПК), а лише зазначив, що такий доказ отриманий не в процесуальний спосіб.

Висновки суду першої інстанції про визнання чи невизнання ДНР терористичною організацією взагалі відсутні у вироку. Суд обмежився лише переліченням відповідей заступника керівника апарату Вищого адміністративного суду України, начальника управління забезпечення діяльності судової палати Верховного Суду України та Голови комітету з питань нацбезпеки та оборони ВРУ про відсутність судових рішень чи законодавчих актів про визнання «ДНР» та «ЛНР» терористичними організаціями.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального Закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Проаналізувавши чисельність істотних порушень норм процесуального права, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суд першої інстанції має врахувати викладене, перевірити доводи сторін кримінального провадження та розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: