Копія
Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 531/691/17
Провадження № 1-кп/542/164/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000360 від 06.06.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, інваліда третьої групи, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродження с. Капітанка Голованівського району Кіровоградської області, мешкання АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,
В С Т А Н О В И В :
В травні 2017 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , не маючи жодних дозволів та рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування, в супереч встановленому законом порядку, а саме в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, самовільно зайняли земельну ділянку площею 3,9082 га, яка нікому не надана у власність чи користування, розташовану в с. Федорівка Карлівського району Полтавської області на межі з с. Н.Ланна Карлівського району Полтавської області, розорали і засіяли соєю, для вирощування сільськогосподарських культур, при ньому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась їм у володіння і користування та не передавалась у власність, або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки.
Таким чином, самовільним зайняттям земельної ділянки площею 3,9082 га, яка нікому не надана у власність чи користування, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_5 заподіяли законному володільцю - державі матеріальну шкоду у розмірі 6266 грн. 35 коп.
Отже, своїми умисними діями, які виразились в самовільному зайнятті земельної ділянки, вчиненого групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
29 червня 2017 року між начальником Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 , якому відповідно до статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 472 КПК України укладені угоди про визнання винуватості.

Як встановлено з даних угод начальник Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 та підозрювані ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 197-1 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а також покарання, з урахуванням ст.69 КК України, більш м`якого виду, не зазначеного в санкції інкримінованої статті, яке повинні понести ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В угодах передбачені наслідки укладення та затвердження угод про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угод, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.

Згідно вимог ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

В силу статті 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, суд визнає їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків.

В силу статті 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, не встановлено.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені цілком розуміють права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження вказаних угод, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також судом встановлено, що умови даних угод відповідають вимогам Кримінального процесуального та Кримінального кодексів України.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку прокурора, який просив затвердити угоди про визнання винуватості, думку обвинувачених, які підтримали думку прокурора, та, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоди про визнання винуватості, які відповідають вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, суд вважає за необхідне винести у провадженні вирок відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , яким затвердити угоди про визнання ними винуватості, визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_5 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити узгоджені сторонами міри покарання, які відповідають загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, з урахуванням ст.69 КК України, більш мякого виду, не зазначеного в санкції інкримінованої статті.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» визнаний інвалідом третьої групи, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.

Таким чином, він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 373, 374, 475 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Затвердити угоди про визнання винуватості, укладені 29 червня 2017 року по кримінальному провадженні № 0000360.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі п. «г» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання за даним вироком.

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1