Справа № 461/5464/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2018 року. Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

та захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження /внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001189 від 23.03.2017 року/ про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Львова, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, однак відносно якого до Франківського районного суду м.Львова скеровано три обвинувальні акти за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.15-ч.2 ст.186, ч.1 ст.28-4.2 ст.186 КК України та до Залізничного районного суду м.Львова скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України,
В С Т А Н О В И В:

неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 22 березня 2017 року, в період часу з 22 год. 33 хв. по 22 год. 46 хв., будучи зупиненим працівниками поліції на перехресті вулиць Б.Хмельницького - Торгова у м.Львові під час керування скутером марки «Yamaha Vino» без номерів державної реєстрації, будь-яких документів на право водіння транспортних засобів та з ознаками алкогольного сп`яніння, діючи умисно, не реагуючи на їх законні вимоги про необхідність слідування у приміщення Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, для встановлення його особи, виклику його батьків та вирішення питання про складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, розпочав шарпанину з інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові ОСОБА_4 та інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові ОСОБА_8 , які перебували у форменому одязі та, відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», здійснювали свої повноваження щодо регулювання дорожнього руху та контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, а також виконували завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку в публічних місцях, штовхав їх та висловлювався до них нецензурною лайкою, чинячи таким чином активний опір працівникам правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків, тобто ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України.
Крім того, 22 березня 2017 року, в період часу з 22 год. 33 хв. по 22 год. 46 хв., неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на перехресті вулиць Б.Хмельницького - Торгова у м.Львові, діючи умисно, чинячи опір інспектору 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові ОСОБА_4 та інспектору 1 взводу 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_9 , які перебували у форменому одязі та, відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», здійснювали свої повноваження щодо регулювання дорожнього руху та контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, а також виконували завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку в публічних місцях, наніс інспектору ОСОБА_4 удар ногою в голову, заподіявши при цьому, згідно з висновком експерта №519 від 11.04.2017, забій м`яких тканин надбрівної та виличної ділянки справа, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, тобто ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.
В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України не визнав, та пояснив, що дійсно працівниками поліції було зупинено транспортний засіб, яким він рухався. Після цього, співробітники поліції почали діяти неадекватно та безпідставно застосовувати до нього фізичну силу, однак ствердив, що опору працівникам правоохоронного органу він не здійснював, тілесного ушкодження не наносив.

З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України.
Відповідно до норм ст.56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

Так, потерпілий - інспектор 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 22.03.2017 р., під час виконання ним обов`язку по охороні громадського порядку на території Галицького району м. Львова в період часу з 22 год. 33 хв. по 22 год. 46 хв. ОСОБА_5 був зупиненим на перехресті вулиць Б.Хмельницького - Торгова у м.Львові під час керування скутером марки «Yamaha Vino», так як скутер без номерів державної реєстрації. В подальшому встановлено, що будь-яких документів на право водіння транспортних засобів у ОСОБА_5 не було. Окрім того, у останнього були присутні ознаками алкогольного сп`яніння. В подальшому, працівниками здійснено вимоги ОСОБА_5 про необхідність слідування у приміщення Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, для встановлення його особи, виклику його батьків та вирішення питання про складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, однак останній розпочав шарпанину з патрульної поліції, таким чином чинив опір. Згодом, під час того, здійснюючи посадку до патрульної машини ОСОБА_5 наніс інспектору ОСОБА_4 удар ногою в голову.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України також стверджується показаннями допитаного свідка.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що 22.03.2017 р. здійснюючи патрулювання на території Галицького району м. Львова, ОСОБА_5 був зупиненим під час керування скутером. У зв`язку із тим, що скутер був без номерів, документів, а водія були присутні ознаками алкогольного сп`яніння, інспектор вказав останньому, що слід прослідувати до відділу поліції. На вимогу інспектора, ОСОБА_5 почав шарпанину, та в подальшому, під час здійсненні посадки до патрульного автомобіля, наніс інспектору удар ногою в голову.

Суд надає віри показанням свідка, оскільки вони об`єктивно відображають обставини справи, підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом; у тому числі оглянутим в судовому засіданні відеозаписом події із нагрудної камери працівника поліції, з якого убачається, що ОСОБА_5 чинить опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, також підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, зокрема, даними: протоколу проведення слідчого експерименту від 22.07.2017 р. та висновком експерта №519 від 11.04.2017 р., з якого убачається, що у ОСОБА_4 при обстежені в період 22-28 березня 2017 року було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин надбрівної та виличної ділянки справа». Така травма правої половини обличчя утворилась від дії тупого предмета, могла виникнути 22 березня 2017 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Відтак, суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустимими в порядку ст.89 КПК України, та відхиляє клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання протоколу огляду предмету та постанову про визнання предмету (диску) речовим доказом від 07.04.2017 р., оскільки даний доказ отриманий у порядку, встановленому КПК України, отриманий слідчим згідно ст.93 цього Кодексу.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду не викликають сумнівів, так як вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимість та достатність яких встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковано:

-за ч.2 ст.342 КК України, оскільки він вчинив опір працівнику правоохоронного органу під

час виконання ним службових обов`язків;

-ч.2 ст.345 КК України, оскільки він умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу легке тілесне ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України є вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_5 характеризується посередньо; на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває, є особою молодого віку.

Згідно абз.17 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 , слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей за якою кваліфіковано його дії, оскільки саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 подав до суду заяву про застосування щодо нього Закону України «Про амністію» та звільнити його від відбування покарання, оскільки він є неповнолітньою особою з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 86 КК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України,Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинення діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-УІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. В ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» вказано, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «а» Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-УІІ, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_5 є неповнолітнім; вчинив злочини середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто до 07 вересня 2017 року.

Обмежень, щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено. Амністія до нього раніше не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років до нього не може бути застосована.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписом за 22.03.2017 р. слід залишити у матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 373, 374 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні» та Законом України «Про амністію у 2016 році», суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України 1 /один/ рік позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 345 КК України 2 /два / роки позбавлення волі;
У відповідності до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, призначеного за цим вироком у зв`язку з амністією.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписом за 22.03.2017 р. залишити у матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 .