АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянки України, розлученої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, директора ТОВ «Мульті Груп», зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці до 03 грудня 2017 року.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, про те, що стосується можливості сховати, спотворити або знищити документи, що мають значення у кримінальному провадженні, на який посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні, то цей ризик, як і переховування від органів слідства та суд і перешкоджання кримінальному провадженню також не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, при цьому, оскільки обставини справи, які відображені в підозрі та клопотанні про обрання запобіжного заходу, стосуються документів, які вже було вилучено, на підставі яких проведено та будуть додатково проведені ряд експертизи та зроблено відповідні висновки, а отже всі необхідні документи, які мають важливе значення для досудового розслідування вже належним чином зафіксовані в матеріалах кримінального провадження, у зв`язку із чим підозрювана позбавлена можливості будь-як вплинути на повноту доказової бази в даному кримінальному провадженні, в тому числі сховати, спотворити або знищити будь-який з них. В той же час, оцінуючи обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а також з урахуванням того, що підозрювана ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, що підтверджує її тісні соціальні зв`язки, суд вважає, що до підозрюваної слід застосувати більш м`який вид запобіжного заходу, а саме цілодобовий домашній арешт, який буде співрозмірним та достатнім для забезпечення належного виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків під час розслідування кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що прокурором не наведено доказів на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, а вони ґрунтуються лише на припущеннях та тяжкості покарання за вчинений злочин; перетин кордону та повернення в Україну, на думку апелянта, не може свідчити про наявність ризику переховування від органів слідства та суду; пред`явлена підозра є необґрунтованою, немає доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 є службовою особою. Вину у скоєнні даного кримінального правопорушення її підзахисна не визнає. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України. Вважає, що суд повинен був відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а не застосовувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з визначенням застави у розмірі 1224000 гривень.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що ризики, зазначені в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, реально існують і слідчий суддя безпідставно визнав їх недоведеними. На підтвердження їх вказують, на думку прокурора, обгрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, перетин державного кордону з подальшим поверненням в Україну. Також апелянт зазначає, що під час досудового слідства не встановлено всіх осіб, причетних до скоєння кримінальних правопорушень, у скоєнні яких підозрюється і ОСОБА_7 ; у провадженні планується призначити низку експертиз, допит свідків, у тому числі з числа співробітників ПП «ДСК «Стандарт» та ТОВ «Мульті Груп», на яких остання має адміністративний вплив, тому є підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 буде незаконно впливати на свідків, експертів, а також негативно впливати на хід досудового розслідування кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, а також заперечували проти задоволення апеляції прокурора, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляції захисника, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Так, наданими суду апеляційної інстанції матеріалами підтверджується обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованих їй злочинів, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваної у скоєнні вищезазначених злочинів, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Що стосується посилання сторони захисту на те, що органом досудового розслідування її підзахисній були невірно інкриміновані вищевказані кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 765 розмірів прожиткових мінімумів працездатних осіб, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останньої у клопотанні ризиків лише у такий спосіб.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо недоведеності стороною обвинувачення в судовому засіданні відносно наявності щодо підозрюваної ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме що стосується можливості сховати, спотворити або знищити документи, що мають значення у кримінальному провадженні, то оскільки обставини справи, які відображені в підозрі та клопотанні про обрання запобіжного заходу, стосуються документів, які вже було вилучено, на підставі яких проведено та будуть додатково проведені ряд експертизи та зроблено відповідні висновки, а отже всі необхідні документи, які мають важливе значення для досудового розслідування вже належним чином зафіксовані в матеріалах кримінального провадження, у зв`язку із чим підозрювана позбавлена можливості будь-як вплинути на повноту доказової бази в даному кримінальному провадженні, в тому числі сховати, спотворити або знищити будь-який з них. Крім того, перетин державного кордону підозрюваною, на думку колегії суддів, не може свідчити про існування ризику переховування від органів досудового слідства та суду, тим більше, що остання завжди поверталася в Україну, у зв`язку з чим доводи сторони обвинувачення про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування вищевказаних ризиків з числа, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованих цій підозрюваній кримінальних правопорушень, та ймовірність призначення їй суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення її від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що відомості про особу підозрюваної, а саме те, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, що підтверджує її тісні соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення її належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо неї.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 05 жовтня 2017 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім щодо підозрюваної ОСОБА_7 .

За викладених обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду про заборону підозрюваній ОСОБА_7 залишати житло цілодобово виходячи з того, що остання має на утриманні малолітню дитину, яка наразі потребує її догляду. Суд апеляційної інстанції зважає також і на ті обставини, що у даному кримінальному провадженні на даний час не доведено стороною обвинувачення стосовно підозрюваної наявності ризиків, викладених у клопотанні прокурора. Відтак, зважаючи на зазначені обставини, заборона підозрюваній залишати своє житло цілодобово є недоцільною та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 02 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;

- в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. не відлучатися з місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3