Справа № 308/1189/16-к
Провадження № 11-кп/777/245/18

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

25.01.2018 м. Ужгород
Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 (далі прокурор),
В С Т А Н О В И В :
вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород Закарпатської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, із середньою освітою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, зі слів працюючий, раніше судимий, зокрема, згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2015 за ч. 1 ст. 213 КК України, із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, та згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2016 за ч. 1 ст. 289 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2016, і за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Цим же вироком
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, не одружений, тимчасово не працюючий, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, а за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, та покладено передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави скасовано й повернуто заставодавцю ОСОБА_5 сплачені в якості застави за ОСОБА_4 , на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2016, грошові кошти у розмірі 27560 (двадцять сім п`ятсот шістдесят) грн..
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведені у кримінальному провадженні експертизи в розмірі 527,76 грн., а з ОСОБА_4 у розмірі 1847,96 грн..
У порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

27 березня 2016 року приблизно о 04-й годині, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_4 , тобто попередньо, усно домовившись про вчинення злочину, шляхом віджиму вхідних дверей металічною монтіровкою, проникли до кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться по АДРЕСА_4 , звідки викрали кавоварку марки «B.F.C.» MONZA, срібного кольору, належну громадянці ОСОБА_6 , чим спричинили останній матеріальну шкоду, відповідно до висновку експерта № 11/333 від 23.05.2016, на суму 28000 грн..
Крім того, 18 листопада 2016 року приблизно о 15-й годині, ОСОБА_4 , перебуваючи разом із потерпілою ОСОБА_7 в приміщенні кімнати № НОМЕР_1 , що знаходиться на сьомому поверсі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований на площі Кирила та Мефодія, 5, у місті Ужгород, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, у стані алкогольного сп`яніння, наніс останній декілька ударів затиснутою в кулак рукою, в ділянку тулубу, лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1150 від 25.11.2016 не були небезпечними для життя і здоров`я на момент їх нанесення та не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, після чого, відкрито заволодів належними їй мобільним телефоном марки «Samsung C3592», вартість якого згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №11/737 від 20.12.2016 становить 680 грн., жіночою дублянкою коричневого кольору, вартість якої згідно з указаним висновком становить 516 грн. 67 коп. та грошовими коштами в сумі 200 доларів США, 50 Євро та 1950 грн., після чого зник у невідомому напрямку.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок у частині засудження ОСОБА_4 , а також фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , вказує на те, що вирок у частині призначеного ОСОБА_8 покарання є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд не взяв до уваги вимоги закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положення ст. 50 та ч. 2 ст. 65 КК України, а також роз`яснення, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_3 покарання скасувати, постановити новий, яким визнати ОСОБА_3 винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, а в решті вирок залишити без змін. У ході апеляційного розгляду просить дослідити матеріали кримінального провадження.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам цієї статті.

Так, зазначаючи про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, прокурор не вказує на те, у чому саме полягає така невідповідність, і при цьому, не наводить жодних обґрунтувань у підтвердження вказаних доводів.

Посилаючись на те, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд не взяв до уваги вимоги закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положення ст. 50 та ч. 2 ст. 65 КК України, а також роз`яснення, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор не вказує на те, у чому саме полягає порушення судом вищевказаних вимог кримінального закону при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання.

Разом із тим, прокурор не вказує на те, які саме дані (відомості) щодо особи ОСОБА_3 не були враховані судом при вирішенні питання про призначення останньому покарання.

Заявляючи клопотання про дослідження в ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження, прокурор не вказує на те, які саме докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і які підтверджують наведені ним в апеляційній скарзі доводи та обґрунтовують висунуті до суду апеляційної інстанції вимоги, необхідно дослідити апеляційному суду під час розгляду апеляційної скарги, а також не зазначив у чому саме полягає неповнота при дослідженні таких доказів судом першої інстанції, і які саме факти можуть бути підтверджені в апеляційному суді при дослідженні цих доказів.

Крім того, ставлячи вимогу про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, прокурор не врахував те, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України призначено саме таке покарання, яке під час судових дебатів просив призначити прокурор 3 роки позбавлення волі.

При цьому, як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_3 остаточно до відбуття призначено покарання на підставі ст. 71 КК України, тобто з урахуванням ухваленого щодо нього 22.01.2016 Ужгородським міськрайонним судом вироку, однак, як убачається зі змісту прохальної частини апеляційної скарги, прокурором не ставиться вимога про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, і жодних доводів із цього приводу в мотивувальній частині апеляційної скарги не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року, ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_3 та за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_4 , залишити без руху.

Копію ухвали невідкладно надіслати апелянту.

Встановити строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків апеляційної скарги 10 (десять) днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9 Стан