АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1341/17 Справа № 202/4859/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгороднє, Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітніх дітей 2002 та 2010 років народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 04 вересня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001165 від 20 травня 2016 року, -

встановила:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 16 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 20 травня 2016 року близько 12 год. 40 хвил., разом із знайомим ОСОБА_11 перебував у приміщенні охорони на території металобази, за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої ОСОБА_11 наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_7 . Останній схопив кухонний ніж, та застовуючи його в якості знаряддя злочину, наніс один удар в черево ОСОБА_11 з лівого боку, чим спричинив тому тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Судом кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, і за даним законом йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року, і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 20 травня 2016 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з вказаної дати по день набрання вироком законної сили відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачений не згоден з рішенням суду. В апеляційній скарзі просить його скасувати як незаконний, необґрунтований.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вирок ухвалено з порушенням процесуального та неправильним застосуванням кримінального законів.

В доповненнях до апеляційної скарги вважає покарання занадто суворим, оскільки являється інвалідом по зору, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, шкодує про вчинений злочин, посилається на погіршення стану здоров`я.

Посилається на те, що потерпілій не має до нього матеріальних та моральних претензій.

Стверджує, що вина в інкримінованому йому злочині не доведена, оскільки потерпілий показав, що не пам`ятає про події.

Захисник також просить вирок скасувати, постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням підстав ст. 69 КК України. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі обставини, що є інвалідом, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують його піклування та допомоги, що дружина інвалід, що обвинувачений є єдиним годувальником в сім`ї. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Прокурор в скарзі просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості злочина та особі обвинуваченого. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року та остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у порушення вимог ст. 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66 КК України, судом без наведення обставин, які пом`якшують покарання, невмотивовано призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого.

Так, при призначенні покарання судом належним чином не враховано схильність обвинуваченого до вчинення нових злочинів, відсутність бажання виправитись.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційні скарги. Просили їх задовольнити. Вирок скасувати. Призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, просила її задовольнити. Вирок скасувати. Ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі. Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

В судових дебатах учасники процесу підтримали свої позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Судове рішення, згідно зі ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Тому доводи обвинуваченого про недоведеність його вини в інкримінованому злочині необґрунтовані. Вони спростовуються висновками суду, викладеними в судовому рішенні.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні, він не пам`ятає початку конфлікту з обвинуваченим. Стверджував, що під час конфлікту обвинувачений взяв ніж і цілеспрямовано наніс йому удар. Покази потерпілого послідовні та узгоджуються між собою та іншими дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме протоколом проведення слідчого експерименту від 20 липня 2016 року та висновками експертного дослідження від 23 липня 2016 року.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_7 , його попередні судимості, позитивну характеристику за місцем проживання, що не працює, на диспансерному обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, включно з кофеїном».

В судовому засіданні апеляційної інстанції, за клопотанням прокурора, було повторно досліджено дані, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 т. 1 а.с. 195-207.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з обсягу обвинувачення необхідно виключити обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого «настання тяжких наслідків», оскільки, як вірно зазначено у вироку, тяжкість завданих тілесних ушкоджень є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також з висновками суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання лише у виді позбавлення волі в межах покарання, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 6567 КК України, а призначене судом першої інстанції покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про занадто суворе покарання, а також те, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, не є слушними.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що не враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , що він та його дружина є інвалідами, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро шкодує про вчинений злочин, оскільки вказані обставини не можуть бути прийняті судом, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно вимог ст. 66 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що доводи обвинуваченого про те, що його було позбавлено можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження є безпідставними, оскільки така можливість обвинуваченому була надана, що підтверджується графіком ознайомлення ОСОБА_7 з матеріалами справи, а також актами про його неодноразову відмову від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (т. 1 а.с. 35-38).

Колегія суддів не вважає доводи прокурора про призначення занадто м`якого покарання обґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності, у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення, у тому числі і щодо саме такої міри призначеного покарання.

Тому, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, прокурора та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_12 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4