АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1179/17 Справа № 183/2052/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001275 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі підозрюваний ухвалу слідчого судді про тримання його під вартою вважає незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 17 год. 52 хв. 10 листопада 2017 року.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким, що, на думку слідчого судді, свідчить про реальну можливість ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Також, існування вказаного ризику, підтверджує факт залишення підозрюваним місця вчинення злочину. Слідчий суддя прийшов до висновку, що перебування підозрюваного на волі буде суперечити інтересам суспільства, що є підставою для застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний в апеляційній скарзі зазначає, що не вчиняв злочин, в якому він підозрюється. Стверджує, що в день та час вчинення інкримінованого злочину він спав дома, що підтверджується показаннями його рідних та близьких. Вважає, що проведена у справі експертиза його особистих речей не підтверджує його вину. Зазначає, що загиблу ніколи не знав та не бачив і в районі вчинення злочину ніколи не був. Стверджує про порушення права на захист при затриманні та про застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про необґрунтованість підозри і пов`язує це з тим, що підозра ОСОБА_6 пред`явлена тільки 13.09.2017 року по злочину, вчиненому 28.04.2017 року і ґрунтується лише на висновку судово-молекулярної експертизи № 312, згідно якого на кросівці підозрюваного виявлено сліди крові, які належать потерпілій. Звертає увагу, що вказані кросівки ОСОБА_6 видав добровільно, проте без понятих та без опечатування предметів належним чином, у зв`язку з чим вважає дані докази недопустимими. Вказує про непричетність свого підзахисного до злочину, оскільки в цей час він знаходився дома, що підтверджують його батьки. Також зазначає про необґрунтованість твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_6 сплутав свою дружину з потерпілою ОСОБА_11 , оскільки підозрюваний міг впізнати свою дружину і, підійшовши до потерпілої не став би її вбивати. Вважає безпідставними висновки слідчого судді щодо ризику ухилення від розслідування та суду, оскільки підозрюваний з 08.05.2017 року знав, що підозрюється у вчиненні вбивства, проте ніяких дій щодо ухилення не вчиняв. Посилається на те, що слідчий суддя без наведення в ухвалі належного обґрунтування та мотивів, без належного врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, погодився зі стороною обвинувачення щодо необхідності застосування тримання під вартою, при цьому не надав належної оцінки доводам та доказам захисту. На його думку, прокурор в судовому засіданні не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 і підозрюваного, та, з підстав, викладених в скаргах просили її задовольнити, захисник ОСОБА_9 надав додаткові пояснення, і просили ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, посилаючись на їх безпідставність та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону щодо вмотивованості ухвали суду першої інстанції слідчим суддею не дотримані належним чином, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами провадження і підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

Згідно наданих матеріалів, 13 вересня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, яке вчинене при наступних обставинах.
ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 28 квітня 2017 р. приблизно о 05 год. 42 хв. знаходився на пров. Мануільського м. Новомосковська Дніпропетровської області, де побачив раніше не знайому ОСОБА_11 , що прямувала на роботу через пустир у напрямку вул. Сучкова м. Новомосковськ Дніпропетровської області, яку він прийняв за свою дружину ОСОБА_12 , з якою мав конфліктні стосунки на ґрунті ревнощів. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто противоправне заподіяння смерті ОСОБА_13 . З цією метою ОСОБА_6 почав переслідувати ОСОБА_11 , яку приймав за ОСОБА_13 , та попрямував за останньою. Наздогнавши ОСОБА_11 та, реалізуючи свій злочинний умисел, підійшов ззаду до ОСОБА_11 та невстановленим під час досудового розслідування предметом наніс останній 3-ри удари по голові, від чого ОСОБА_11 впала на землю, а ОСОБА_6 почав наносити удари ОСОБА_11 по різним частинам тіла, після чого здавив органи шиї останньої, від чого вона померла на місті скоєння злочину. Смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею.
Так, з матеріалів провадження вбачається що, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого відомості свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому, обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом огляду місця події (трупа) від 29.04.2017 р., а саме ділянки місцевості, яка розташована приблизно 70 метрів від залізничних шляхів поблизу електроопори № 17 на відстані близько 300 метрів від вул. Заводської м. Новомосковська Дніпропетровської області, де в канаві виявлений труп ОСОБА_11 з явними ознаками насильницької смерті; протоколом огляду ДВД-диску від 05.05.2017 р., на якому мається відеозапис, де зображена ОСОБА_11 , яка проходила по АДРЕСА_2 , за якою йшов невідомий чоловік; протоколом огляду та перегляду відеозапису від 07.09.2017 р., згідно якого свідок ОСОБА_14 , у присутності понятих, впізнала свого чоловіка ОСОБА_6 як особу, яка йшла за вбитою ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 04.05.2017 р., яка надала показання щодо відносин між нею та її чоловіком ОСОБА_6 , який протягом тривалого часу погрожував та неодноразово застосував до неї фізичне насильство; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 07.09.2017 р., в ході допиту остання пояснила, що надані їй для огляду кросівки належать її чоловіку ОСОБА_6 , а також при перегляді відеозапису вона побачила, що за ОСОБА_11 на відео йшов її чоловік, якого вона впізнала, зокрема, і по вказаним кросівкам; протоколом огляду від 08.05.2017 р., предметом якого були кросівки фірми «Адідас», які добровільно надав ОСОБА_6 ; протоколом огляду кросівок «Адідас», які належать ОСОБА_6 , за участю експерта імунолога; висновком судової молекулярно - генетичної експертизи № 312 від 17.08.2017 р., відповідно до якого на лівій кросівці, що належить ОСОБА_6 , виявлено ДНК сліду крові, генотип якого співпадає із генотипом потерпілої ОСОБА_11 на 99,9 %; висновками судово-медичних експертиз та іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.

Вказаним доказам слідчий суддя не надав належної оцінки з точки зору достатності при вирішенні питання обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину і не навів відповідних висновків та мотивів в оскаржуваній ухвалі, обмежившись викладенням правових позицій Європейського суду з прав людини без належного їх співставлення з доказами та фактичними обставинами в даному кримінальному провадженні.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо недопустимості певних доказів, через порушення процедури їх збору, колегія суддів звертає увагу, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.
Вказане узгоджується і з усталеною практикою Європейського суду з прав людини сформованою, зокрема, у рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», згідно якої не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, доводи підозрюваного та його захисника ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні, а також викладені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 та підозрюваного, щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_6 , колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами провадження, які дають підстави для об`єктивного, стороннього спостерігача зробити висновок, що дана особа могла скоїти вказаний злочин.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до таких висновків.
В обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий та прокурор посилаються на те, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому, усвідомлюючи суворість покарання та перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою запобігання реальному позбавленню волі за скоєння ним вказаного кримінального правопорушення. Про наявність вказаного ризику, на думку слідчого та прокурора, свідчить й та обставина, що ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовують тим, що підозрюваний ОСОБА_6 усвідомлюючи, що підозра останнього базується на показаннях свідка ОСОБА_14 , який є його близьким родичем (дружиною), та згідно її свідчень ОСОБА_6 неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження та погрожував фізичною розправою з метою залякування, тому, перебуваючи на свободі, може вмовлянням, чи іншим способом незаконно вплинути на свідка.

Проаналізувавши вказані доводи клопотання слідчого, колегія суддів на даному етапі досудового розслідування вважає їх обґрунтованими та такими, що дають підстав для застосування запобіжного заходу, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявності вказаних ризиків, колегія суддів, відповідно до ст. 178 КПК України враховує вагомість вказаних вище доказів, які є достатніми для висновку про обґрунтовану підозру, тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12, 24, ч. 1 ст. 115 КК України є умисним, особливо тяжким злочином, суворість покарання за вказаною статтею КК України у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання виключного у виді позбавлення волі строком до 15 років, дані про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, відносно якого відсутні відомості про наявність хвороб, які б виключали застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у провадженні наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При перевірці наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд вважає доведеним ризик можливого незаконного впливу та свідка ОСОБА_14 , оскільки як вбачається з матеріалів справи її показання як свідка мають суттєве доказове значення для даного кримінального провадження. При цьому, свідок надавала показання, що підозрюваний неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно підтверджується матеріалами провадження.
Доводи сторони захисту щодо міцності соціальних зв`язків підозрюваного та характеризуючих даних про особу підозрюваного, колегія суддів приймає до уваги, проте з огляду на вказані вище обставини кримінального провадження такі доводи самі по собі не можуть бути самодостатньою підставою для застосування менш суворого запобіжного заходу та не можуть запобігти встановленим ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, раніше не судимий, наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що на даній стадії кримінального провадження неможливо запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів і тільки такий вид та міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження.
В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою, а також вважає необхідним використати право, передбачене ч. 4 ст. 183 КПК України, та не визначати розмір застави, оскільки вчинено злочин, який спричинив загибель людини.
Апеляційний також звертає увагу, що на початковому етапі досудового розслідування (повідомлення про підозру вручене тільки 13 вересня 2017 року) застосування саме такого запобіжного заходу є виправданим, з огляду не необхідність проведення ряду слідчих та розшукових дій. При цьому, якщо стороною обвинувачення або захисту будуть встановлені обставини, які б спростовували причетність ОСОБА_6 до інкримінованого злочину або стороною обвинувачення у розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, сторона захисту статтею 201 КПК України наділена правом подати відповідне клопотання та вимагати від слідчого судді перевірку наявності матеріальних та процесуальних підстав для подальшого тримання підозрюваного під вартою і ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_9 , викладені в «заяві щодо розгляду апеляції на ухвалу від 14.09.2017 р. слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 », апеляційний суд не може прийняти як доповнення до апеляційної скарги, оскільки останній таку скаргу не подавав, а розцінює як письмові пояснення та думку з приводу поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 , погоджене з прокурором, у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001275 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 листопада 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4