Постанова
Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ
справа № 381/5172/16-к
провадження № 51-608 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції та захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001387, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Триліси Фастівського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання речових доказів у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині свій, яким ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 16 червня 2016 року близько 18.20 год., в АДРЕСА_1 під час конфлікту, який переріс в бійку, в ході спільного розпивання спиртних напоїв з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 , наніс останньому один удар дерев`яним стільцем в ділянку голови, внаслідок чого потерпілому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження, від якого він ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що апеляційний суд, ухвалюючи свій вирок за наслідками апеляційного розгляду, фактично не прийняв у його резолютивній частині рішення по суті апеляційних вимог прокурора.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду, застосувавши положення ст. 75 КК України. Вважає, що з огляду на всі наявні в справі дані про особу ОСОБА_7 а також перебування на утриманні останнього вагітної дружини і п`ятьох дітей, у суду є достатньо підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Під час касаційного розгляду прокурор не підтримав касаційну скаргу прокурора та вважав, що підстав для її задоволення немає. Також зазначав про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги захисника.
Захисник ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу сторони захисту та вказував про відсутність підстав для задоволення касаційних вимог прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 121 КК України в касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Статтею 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, рішення суду щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває. При вирішенні питання призначення покарання судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, вчинення злочину внаслідок неправомірних дій потерпілого, взято до уваги визнання ОСОБА_7 вини у скоєному, а також відсутність у потерпілої претензій матеріального і морального характеру до останнього. Все наведене в своїй сукупності суд розцінив як обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, в зв`язку з чим прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, висновок про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд у вироку жодним чином не обґрунтував.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора апеляційний суд констатував, що призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд правильно прийняв рішення про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК України та, водночас, погодився з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування положень ст. 75 КК України і звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, оскільки при прийнятті такого рішення суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, дані про особу винного, а також наслідки, які настали в результаті вчинення злочину. Крім того, висновок про можливість застосування положень закону України про кримінальну відповідальність про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд у своєму рішенні взагалі не обґрунтував, обмежившись загальною фразою про можливість застосування положень ст. 75 КК України.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі захисника про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з огляду на наявні в справі дані про особу останнього, які до того ж були враховані судом при обранні виду та розміру передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України заходу примусу із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.
Покарання, призначене ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про відсутність у резолютивній частині вироку апеляційного суду рішення по суті апеляційних вимог останнього, то як убачається з його мотивувальної частини, колегія суддів апеляційного суду вказала про часткове задоволення скарги прокурора та обґрунтувала свій висновок про це. Відсутність вказівки на часткове задоволення апеляційних вимог прокурора в резолютивній частині вироку, у даному конкретному випадку, колегія суддів не вважає таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є зрозумілим та постановлене за результатами розгляду лише апеляційної скарги прокурора. Порушення, допущене апеляційним судом, не є істотним та, відповідно до ст. 412 КПК України, не тягне скасування вироку апеляційного суду.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора та захисника слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції та захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3