АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/717/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/567/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Токівське, Апостолівського району, Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання шляхом застосування до нього положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувавши в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення за період з 10 лютого 2017 року по день набрання цим вироком законної сили.
Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки; відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання невідбуте за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Вироком також вирішено питання з речовими доказами.

За обставин викладених у вироку, ОСОБА_6 , на початку січня місяця 2017 року приблизно о 01 год. 00 хв., маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домоволодіння, яке розташоване по переулку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 .
Після чого, перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_6 , шляхом злому навісного замку на дверях проник до сільськогосподарського приміщення, звідки умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав наждачний станок, вартістю 350,00 грн. та водяний насос марки «Малиш», вартістю 675,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1025,00 грн.
Діючи повторно, ОСОБА_6 , на початку січня місяця 2017 року приблизно о 02 год. 00 хв., маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 ..
Після чого, перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння ОСОБА_6 , шляхом відкриття дверної засови проник до сільськогосподарського приміщення, звідки умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав генератор марки «Вudger», вартістю 2087,50 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим заподіяв потерпілому матеріального збитку на вказану суму.
Повторно, ОСОБА_6 , на наприкінці січня місяця 2017 року в нічний час, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 .
Після чого, перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння ОСОБА_6 , шляхом відкриття дверної засови проник до сільськогосподарського приміщення, звідки умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав зарядний пристрій для автомобільного акумулятора вартістю 583,33 грн., та металеві вироби вартість яких встановити не можливо, після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим потерпілому ОСОБА_11 заподіяно матеріального збитку на загальну суму 583, 33 грн.
Окрім того, ОСОБА_6 , в середині квітня місяця 2017 року в нічний час маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_12 .
Після чого, перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу через не зачинені двері проник до гаражу, звідки умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав електричну циркулярку, вартістю 2250,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим заподіяв потерпілому матеріального збитку на вказану суму.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений доводи апеляційної скарги підтримав та наполягав на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій зач.3 ст.185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, а також не оспорюються в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Окрім того, суд, дійшовши висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, обґрунтовано, з урахуванням положень ст.ст. 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого йому злочину, та вірно визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, у відповідності до вимог ст.71 КК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду й вважає, що покарання обвинуваченому призначено з урахуванням, ступеню тяжкості вчиненого злочину і відомостей про його особу, обставин, які пом`якшують покарання, та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо безпідставного не зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, виходячи з вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VІІ від 26.11.2015 року, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення, є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
При цьому, у строк попереднього ув`язнення за нормами КК в редакції Закону України №838-VІІ від 26.11.2015 року, зокрема, включається строк затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження.
Виходячи з приписів абз.1 ч.5 ст.72 КК України, в редакції закону від 26 листопада 2015 року, зарахування судом в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, проводиться у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 будь-яких запобіжних заходів не обиралось (том 2 а.п.6-9).
Разом з цим, з ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року слідує, що обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах кримінального провадження №0000577, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2016 року (том 2 а.п.71-72).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовано прийняв рішення про обчислення строку відбуття покарання ОСОБА_6 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 10 лютого 2017 року, без застосування положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VІІ від 26.11.2015 року, адже запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо нього був обраний в межах іншого кримінального провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4