Провадження №1-кп/523/138/18
І м е н е м У к р а ї н и
20.04.2018 року м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
адвокатів-захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
потерпілої - ОСОБА_11 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-31.07.2015 року Кіровським районним судом м.Кіровоград за ст.186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_10 09.08.2016 року в ході підготовчого судового засідання зазначив, що свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає, відшкодує завдані потерпілій збитки, та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
Однак, в послідуючому обвинувачений ОСОБА_10 змінив свої покази, в судових засіданнях 05.10.2016 року та 01.11.2016 року, фактично не визнавши своєї вини, вказав, що свою вину визнає частково, підтвердив, що дійсно знаходився там, однак ніякого грабежу відносно потерпілої ОСОБА_11 не скоював, її цепочок з хрестиком не зривав, з кваліфікацією не згоден, заявлений потерпілою цивільний позов не визнав, ні про відшкодування матеріального збитку, ні про відшкодування морального збитку.
Обвинувачений ОСОБА_10 , будучи допитаним в судовому засіданні 01.11.2016 року, заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, посилаючись на невідповідність обставин, що викладені в обвинувальному акті. Зазначивши при цьому, що того дня вони разом із його знайомим ОСОБА_12 йшли до нього додому на вул.Дніпропетровська дорога в м.Одесі. По шляху слідування по необережності він зачепив рукою раніше незнайому йому жінку, як потім стало відомо ОСОБА_11 , у зв`язку із чим вони стали сперечатися, потерпіла почала телефонувати чоловікові, тримала його за руку, він хотів її заспокоїти. В подальшому вони з ОСОБА_12 швидким кроком розійшлися. Однак, неподалік його було затримано, та при собі нічого не виявлено.
Крім того обвинувачений вказав, що через деякий час приїхав чоловік потерпілої, погрожував їм з ОСОБА_12 , ОСОБА_12 були нанесені тілесні ушкодження.
В той же час, обвинувачений наполягав на тому, що в потерпілої ніяких золотих виробів не зривав, чи були вони на ній чи ні він уваги не звернув, з нею раніше знайомий не був, запам`ятав її в обличчя.
Окрім цього, обвинувачений уточнив, що від потерпілої він не втікав, а лише йшов швидким кроком, дитини там не було.
В своєму останньому слові обвинувачений ОСОБА_10 просив визнати його невинуватим у скоєнні інкримінованого йому злочині, оскільки, на його думку, доказів його вини в матеріалах кримінального провадження не має, вказав, що злочину не скоював.
Однак, незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, його вина об`єктивно доведена та повністю підтверджується показами потерпілої та свідків по даним матеріалам кримінального провадження:
?в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 10.06.2016 року в денний період часу вона разом зі своєю дитиною йшла до школи, по дорозі зустрілись із кумою. В цей час попереду побачила двох раніше незнайомих їй молодих хлопців, одним із яких як потім стало відомо був ОСОБА_10 . Проходячи повз, ОСОБА_10 несподівано зірвав із її шиї два золотих ланцюжки (цепочки) із хрестиком. Вказані золоті вироби вона бачила в нього в руках. Після чого кума ( ОСОБА_13 ) побігла до поліції та повідомила про те, що сталося. В послідуючому працівник поліції наздогнав та затримав ОСОБА_10 . Проте в час затримання в нього в руках уже викрадених у неї золотих виробів не було, де він їх дів їй не відомо.
В той же час потерпіла зазначила, що особу, яка викрала в неї золоті вироби вона запам`ятала та підтвердила, що ним був саме ОСОБА_10 . Пояснивши при цьому, що разом із ним був також і його друг, однак він не вчиняв ніяких дій, лише йшов поруч.
Разом із тим, даючи свої покази в судовому засіданні, потерпіла зазначила, що завдану їй шкоду не відшкодовано, поданий нею цивільний позов підтримує в повному обсязі.
?в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що того дня близько 02 години 00 хвилин вони разом із його знайомим ОСОБА_10 йшли в напрямку вул.Ген.Бочарова в м.Одесі, хотіли купити сигарети. ОСОБА_10 сказав йому, що зараз все буде, та повернувся назад. Після чого він почув галас та побачив порвану футболку. ОСОБА_10 побіг через перехрестя двох домів, також бігли дві раніше незнайомі йому жінки та кричали: «Стій!». У зв`язку із чим він зрозумів, що ОСОБА_10 зірвав щось із жінки, після чого він злякався та втік. Однак, в той же час свідок зауважив, що як саме ОСОБА_10 зривав з потерпілої цепочку він не бачив;
?в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що точної дати згадати не може, в денний період часу, близько 02 години 00 хвилин, бачила як її кума, ОСОБА_11 біжить за раніше незнайомим їй хлопцем, як в подальшому стало відомо ОСОБА_10 та кричала, що він викрав у неї золото. Після чого ОСОБА_10 було затримано в полісадніку. ОСОБА_10 сказав, що викинув викрадені золоті вироби в траву, в кущі, та щоб шукали там. Однак, незважаючи на їх пошуки, вони так і нічого не знайшли.
В той же час свідок зауважила, що того дня вона бачила двох підозрілих хлопців, її кума ОСОБА_11 , яка вела дитину до школи, пішла саме в їх напрямку, а через хвилину почула як вона кричить: «Тримайте його!». Після чого вона побігла в опорний пункт поліції та повідомила про те, що сталося.
Також свідок підтвердила, що в потерпілої був ланцюжок (цепочка) з хрестиком та ще один ланцюжок (цепочка);
?в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що в черні місяці 2016 року, точної дати згадати зміг у зв`язку із сплином великого проміжку часу, він працював інспектором в Суворовському ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Почувши крик жінки, вийшов та побачив, як раніше незнайома йому жінка кричить та намагається наздогнати невідомого хлопця. У зв`язку із чим він допоміг наздогнати вищезазначеного хлопця, як потім було встановлено ОСОБА_10 , та доставив до відділу поліції. Вищевказана жінка, як в послідуючому стало відомо, ОСОБА_11 , повідомила, що ОСОБА_10 зірвав з неї золоту цепочку. Однак при його огляді нічого виявлено не було, окрім телефону. ОСОБА_10 показав їм місце, де викинув золоті вироби. Вони разом із ОСОБА_10 їх шукали, однак так нічого і не знайшли. Свідок також зауважив, що самого моменту відкритого викрадення майна він не бачив, та вийшов вже на крик потерпілої. Крім того, потерпіла стверджувала, що разом із ОСОБА_10 був ще один хлопець.
Разом з тим, даючи свої покази в судовому засіданні, свідок вказав, що фізичного впливу на ОСОБА_10 не здійснювали, лише був застосований прийом залом руки за спину при його затриманні. Через деякий час з`явився чоловік потерпілої, який висловлювався нецензурною лайкою, однак мір фізичного впливу до ОСОБА_10 ніхто не застосував.
Крім показів потерпілої та свідків по даним матеріалам кримінального провадження, вина обвинуваченого ОСОБА_10 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення також підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами по матеріалам кримінального провадження, наданими стороною звинувачення:
?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_11 просила вжити заходів до невідомої особи, яка 10.06.2016 року близько 14:00 год., знаходячись біля будинку №55 по вул.Ген.Бочарова в м.Одесі відкрито викрав (зірвав з шиї) належні їй золоту цепочку вагою 8 грам з хрестиком 2 грами та золоту цепочку вагою 5 грам;
?протоколом огляду місця події від 10.06.2016 року, відповідно до якого проведено огляд ділянки місцевості розміром 7х8м, розташованого на відстані 15 м від кута будинку АДРЕСА_3 , на відстані близько 12 м від кута будинку №55 по вул..Ген.Бочарова в м.Одесі, біля будинку №31 по вул..Ген.Бочарова в м.Одесі;
?протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 10.06.2016 року, відповідно якого 10.06.2016 року затримано ОСОБА_10 за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбачено ст.186 ч.2 КК України, вказана підстава затримання якщо особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення. Органу (установі), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, а саме адвокату ОСОБА_8 , повідомлено про затримання ОСОБА_10 . Затриманому роз`яснено його права, передбачені ст.42 ч.3 КПК України. Згідно даного протоколу ознайомившись з підставами затримання та правами і обов`язками затриманого, ОСОБА_10 власноручно зазначив, що «ознайомлений, зауважень не має», засвідчивши написане своїм підписом;
?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2016 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 в присутності адвоката ОСОБА_8 та понятих серед пред`явлених їй осіб впізнала особу під №3 ( ОСОБА_10 ), як хлопця, який 10.06.2016 року, знаходячись біля будинку №55 по вул..Ген.Бочарова в м.Одесі, шляхом ривку відкрито викрав її два золотих ланцюги із золотим хрестиком. Впізнавши його по рисам обличчя та одязі.
?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 в присутності адвоката ОСОБА_8 та понятих серед пред`явлених їй осіб впізнала особу під №1 ( ОСОБА_10 ), як хлопця, який 10.06.2016 року, знаходячись біля будинку №55 по вул..Ген.Бочарова в м.Одесі, шляхом ривку відкрито викрав у ОСОБА_11 її два золотих ланцюги із золотим хрестиком. Впізнавши його по рисам обличчя.
?протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2016 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого ОСОБА_10 розповів про обставини скоєного ним кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 та показав ділянки місцевості, де саме його було скоєно. У вказаному протоколі зазначено, що всі учасники з протоколом ознайомлені шляхом зачитування протоколу вголос, зауважень та доповнень не надійшло, та проставлено підписи учасників.
Відповідно до положень ст.95 ч.4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.
Здійснюючи дослідження та аналіз доказів по матеріалам кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів наявних у матеріалах кримінального провадження.
Недостовірними і об`єктивно нічим не підтвердженими є заперечення своєї причетності обвинуваченого ОСОБА_10 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України. Так, вислухавши покази потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , проаналізувавши предоставлені стороною обвинувачення докази по матеріалам кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченим дійсно було скоєно вищевказаний злочин.
Таким чином, невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_10 , в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, є нічим необґрунтованим та такими, що спростовуються наведеними і дослідженими в ході судового слідства доказами. До показань обвинуваченого ОСОБА_10 суд в цій частині відноситься критично та розцінює їх, як спробу ввести суд в оману, та уникнути обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєне ним в період випробувального терміну кримінального правопорушення.
Щодо позиції сторони захисту, яка поставила під сумнів достовірність даних, отриманих в ході проведення пред`явлення особи для впізнання 10.06.2016 року потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_13 . То, у суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілою та свідками в ході проведення судового розгляду. Їх свідчення відповідають і не суперечать обставинам кримінального провадження, відомості про які містяться в інших зібраних у справі доказах.
Крім того, адвокат просила визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 11.07.2016 року за участю ОСОБА_10 , посилаючись на те, що при проведенні досудового слідства до нього були застосовані психічний та фізичний вплив, а також те, що при проведенні слідчої дії приймали участь аж 5 працівників Суворовського ВП. Однак, дослідивши долучені прокурором документи по даним матеріалам кримінального провадження, вислухавши учасників процесу, пояснення обвинуваченого, судом встановлено, що з часу затримання обвинуваченому було призначено адвоката, захист його прав здійснювала ОСОБА_8 .
Крім того, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11.07.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_10 розповів про обставини скоєного ним кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 та показав ділянки місцевості, де саме його було скоєно, зазначено, що всі учасники з протоколом ознайомлені шляхом зачитування протоколу вголос, зауважень та доповнень не надійшло, та проставлено підписи учасників.
Більш того, обвинувачений ОСОБА_10 мав реальну можливість заявити про це не тільки прокурору, а й суду при обранні запобіжного заходу. Відповідних звернень також і не надходило зі сторони його захисника. Слідчі дії проводилися у присутності адвоката ОСОБА_8 , яка здійснювала захист його прав та інтересів. Як обвинувачений ОСОБА_10 , так і його адвокат ОСОБА_8 в ході проведення досудового розслідування мали можливість зробити власноручні записи в протоколах і внести свої зауваження або доповнення.
Таким чином, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання адвоката-захисника ОСОБА_9 щодо визнання недопустимими доказами вказаних в клопотанні процесуальних документів.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.
Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд відносить його позитивні характеристики. Так, згідно довідки характеристики від 27.10.2016 року за час проживання до квартального комітету від сусідів скарг на ОСОБА_10 не надходило, він допомагав матері у вихованні двох менших братів. У вживанні алкогольних напоїв поміченим не був, працьовитий.
Відповідно до характеристики за минулим місцем мешкання, засвідченої підписами сусідів, ОСОБА_10 зарекомендував себе з позитивної сторони, поважав права сусідів, відповідальний, конфліктних ситуацій не було, скарг від сусідів не надходило. Сусіди характеризують його як доброзичливого, уважного, справедливого та чесного сусіда.
Згідно характеристики, за підписом ст.інспектора СП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , ОСОБА_10 характеризується задовільно, до адміністративної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом також враховується особа обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, його сімейний стан, який є неодруженим, приживає разом із матір`ю ОСОБА_17 , 1977 року народження, та двома малолітніми братами, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (згідно довідки Помічнянської міської ради Добровеличківського району від 02.01.2018 року, свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 17.01.2012 року та серії НОМЕР_2 від 30.12.2010 року). Також обвинувачений має бабусю ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка хворіє та перебуває на диспансерному обліку, що підтверджується довідкою №954, за підписом Голови ЛКК).
В той же час при призначенні обвинуваченому покарання судом приймається до уваги думка потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні вважала необхідним призначити покарання обвинуваченому по всій суворості закону.
Також судом приймається до уваги при призначенні обвинуваченому покарання і те, що завдана потерпілій шкода внаслідок вчинених щодо неї протиправних дій залишилась так і не відшкодованою.
Окрім цього, стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує зміну своїх показів обвинуваченим, в послідуючому його заперечення у скоєнні протиправного діяння, не визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України, що сприймається судом як спроба обвинуваченого уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєне ним протиправного діяння в період встановленого судом випробувального строку.
В той же час, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом враховується і той факт, що обвинувачений, будучи судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і по сплину такого короткого проміжку часу знову скоїв вищевказане кримінальне правопорушення. Більш того, вчинив злочин відносно жінки, яка йшла по вулиці з дитиною, в денний період часу, та не могла чинити відповідного супротиву, якимсь чином протидіяти протиправним діям обвинуваченого, та захистити своє майно.
Крім того, судом враховується, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення він скоїв в період випробувального терміну, який був йому встановлений за вироком Кіровського районного суду м.Кіровоград від 31.07.2015 року, яким він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки.
Враховуючи те, що обвинуваченим ОСОБА_10 покладене на нього раніше судом випробування не виконано, на шлях виправлення обвинувачений не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі та встановленим законам держави, та відповідно до вимог ч.2, 3 ст.78 КК України вчинення в період строку випробування нового злочину, є підставою направлення засудженого для відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, в силу вимог ст.71 КК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання», суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м.Кіровоград від 31.07.2015 року.
Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання в межах санкції статті.
Підстав для можливості застосування щодо обвинуваченого покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, та цілком достатньою для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд враховує, що ст.72 ч.5 КК України (в редакції від 24.12.2015 року) передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Прикінцевими положеннями закону передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (24.12.2015 року) та застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом, набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Відповідно до припису ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє увязнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Законом України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє увезення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування». Отже, зазначений закон погіршує становище обвинуваченого у порівнянні з попередньою редакцією ч.5 ст.72 КК України (закон № 838-VIII від 26.11.2015 року).
Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Таким чином, строк попереднього увезення обвинуваченому має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, заявлений потерпілою ОСОБА_11 на суму 5000 грн 00 коп, на думку суду, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки потерпіла, що йшла по вулиці разом із своєю донькою, внаслідок вчиненого відносно неї кримінально правопорушення отримала психологічний стрес, була вимушена звертатися до правоохоронних та судових органів, необхідність здійснення досудового та судового розслідування по даним матеріалам кримінального провадження, і згодом знову змушена переживати події, що сталися.
Згідно вищевказаного обвинувального акту під час проведення досудового розслідування залучення експертів не здійснювалось.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику в справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Згідно зі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання ОСОБА_10 за вироком Кіровського районного суду м.Кіровоград від 31.07.2015 року, та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період з 10.06.2016 року по 20.04.2018 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_10 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 10.06.2016 року.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 у виді тримання під вартою залишити без змін.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди на суму 5000 грн 00 коп задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральний збиток в сумі 5000 грн 00 коп.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1