АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 171/1566/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/109/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000711 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30 жовтня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим стоком два роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не оскаржуючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6800 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. та зазначені покарання виконувати самостійно. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного за даним вироком покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили вирішено не обирати.

Питання з речовими доказами вирішено.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи у справі в сумі 790 грн. 96 коп. на користь держави.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 вирішено виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги перший заступник прокурора Дніпропетровської області зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не врахував вимоги ст. 71 КК України, у відповідності до яких повинен був до покарання, призначеного ОСОБА_6 за оскаржуваним вироком повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року, оскільки злочин за ч.1 ст. 286 КК України останній вчинив в період відбування покарання за вищезгаданим вироком суду від 30 жовтня 2015 року.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року, постановленого за правилами ч.3 ст. 349 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 31.05.2017 року, приблизно о 13.00 годин, керував технічно справним автомобілем «ТАТА LPT 613», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по проїзній частині вул. Гагаріна в с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області з боку в`їзду до с. Мар`янське з м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в напрямку виїзду з с. Мар`янське до м. Нікополь Дніпропетровської області.

Під час руху по вищезазначеній ділянці проїзної частини, поблизу домоволодіння № 26 по вул. Гагаріна в с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, не дотримав безпечної швидкості під час керування автомобілем, через що, на смузі для руху автомобілю під керуванням водія ОСОБА_6 , сталось зіткнення передньою частиною даного автомобілю, з задньою частиною автомобілю «Cітроен Берлінго», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухаючись по своїй смузі для руху у попутному напрямку попереду автомобілю, під керуванням водія ОСОБА_6 , в робочому режимі застосувавши гальмування, зупинився.

Тим самим ОСОБА_6 грубо порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, в якому вказано, що разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Не виконання вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 , призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобілю «Cітроен Берлінго», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , було заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 107 від 19.07.2017 р. відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 3 тижні/21 добу (загоєння кісткової тканини перевищує 21 добу).

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового слідства були кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України за ознаками порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області і наполягав на їх задоволенні; обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області є обґрунтованою та заслуговує на увагу суду, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження ні під час розгляду справи судом першої інстанції, та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються учасниками розгляду кримінального провадження і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Аналізуючи апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи є обґрунтованими та законними.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були, у зв`язку із чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Так, нормами ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В розумінні ст. 413 КПК України під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність слід розуміти незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 останній раз був засуджений 30 жовтня 2015 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст. 286 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, яке мало місце 31 травня 2017 року, тобто зазначене кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_6 в період відбування покарання, призначеного за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання. призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком

Але, суд першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за обвинуваченням за ч.1 ст. 286 КК України при цьому не застосував вимоги ст. 71 КК України, які підлягають застосуванню, чим припустився до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зв`язку із чим скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 засуджений вироком Амур-Ніжньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська до покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, а за оскаржуваним вироком, визначене покарання у вигляді штрафу, і відповідно до вимог ч.3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю вироків складанню з іншими покараннями не підлягає, вимоги ст. 71 КК України все одно повинні бути застосовані і остаточне покарання повинно бути обраним за сукупністю вироків, з прийняттям рішення про самостійне виконання цих вироків..

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Особі, яка вчинила злочин, маж бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до вимог ст.ст. 50,65 КК України враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого. який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має неповнолітню дитину, раніше судимий і злочин вчинений в період іспитового строку за попереднім вироком, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, щире каяття ОСОБА_6 визнане обставиною, що пом`якшують покарання останнього, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідним призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді штрафу, а остаточне покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України, із застосуванням ч.3 ст. 72 КК України.

Відповідно до ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року звільняються від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, крім іншого, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_6 заявив лопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2016 році», яке підтримав під час розгляду провадження в апеляційному суді.

З урахуванням скоєного ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який є необережним та не є особливо тяжким та відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього та відповідно до вимог п.2 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 ( шість тисяч вісімсот) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами і зазначені покарання виконувати самостійно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3