Провадження № 11-кп/792/278/18
Справа № 675/2172/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.04.2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду від 19 лютого 2018 року,

у с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду від 19 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія №58», тимчасово перебуває у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор»,

про умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання.

Уважав, що ухвала має бути скасована з підстав істотних порушень кримінального-процесуального закону та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги усіх фактичних обставин, які наявні у справі, а саме роботу та навчання засудженого ОСОБА_7 в установі, оскарження засудженим ОСОБА_7 усіх стягнень, по яких рішень судовими інстанціями не прийнято, та всі інші обставини, які характеризують засудженого ОСОБА_7 та вказують на його виправлення.

Посилався на те, що судом першої інстанції порушено вимоги норм матеріального права ст.81 КК України, а саме засудженим ОСОБА_7 відбуто належну частину строку покарання, він сумлінно працював та навчався і поведінка його пов`язана виключно із захистом своїх прав як засудженого, а тому висновок суду, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, не відповідає дійсності.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання.

Зазначав, що місцевий суд вчинив істотні порушення норм матеріального права та кримінального-процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Указував, що порушено норми матеріального права ст.81 КК України, оскільки ним відбуто належну частину строку покарання, він сумлінно працював та навчався.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги з викладених у них мотивів; заперечення прокурора проти їх задоволення; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду заміни покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Отже, законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.

Як установлено, ОСОБА_7 засуджений вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2013 року за ч.1 ст.121, ст.69 КК України на 03 роки 06 місяців позбавлення волі.

Цей вирок був скасований вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області від 04 березня 2014 року. Згідно нього ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 05 років позбавлення волі. Цим вироком йому запобіжний захід змінено з домашнього арешту на тримання під вартою. Вирок набрав чинності 04 березня 2014 року.

ОСОБА_7 раніше судимий п`ять разів. Початок строку покарання 04 березня 2014 року. Кінець строку покарання 04 березня 2019 року.

Таким чином, на момент розгляду місцевим судом заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, обвинувальний вирок щодо нього не скасований, не змінений, набрав законної сили, а тому є обов`язковим до виконання.

Ураховуючи викладене, доводи ОСОБА_7 про те, що він незаконно перебуває у місцях позбавлення волі, є безпідставними.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст.12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_7 , є тяжким. Як установлено у судовому засіданні, ОСОБА_7 3/4 строку покарання відбув 04 липня 2016 року.

Згідно ст.81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги доводи засудженого про його навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Замковий навчальний центр №58», де ОСОБА_7 здобув професію верстатника деревообробних верстатів, що підтверджується відповідним свідоцтвом 12 СВ № 709308 від 20 лютого 2015 року, яке зберігається в особовій справі засудженого і було оглянуте судом у судовому засіданні.

Також судом ураховано, що ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», працював з червня 2014 року по лютий 2015 року, що підтверджується відповідними довідками Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)».

Судом ураховано, що під час перебування ОСОБА_7 у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» засуджений підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, у ставленні до представників адміністрації поводить себе правомірно, виконує їх законні вимоги, порушень вимог пожежної безпеки не допускав, на профілактичному обліку в установі не перебуває, що підтверджується характеристикою, наданою на ОСОБА_7 Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор».

Водночас із матеріалів особової справи вбачається, що під час відбування покарання до ОСОБА_7 з червня 2016 року по червень 2017 року було застосовано 43 стягнення за порушення встановлених заборон, які на момент розгляду заяви погашені.

Доводи засудженого ОСОБА_7 з приводу незаконного застосування до нього заходів стягнення не беруться до уваги з таких підстав.

ОСОБА_7 були оскаржені рішення представників установи з приводу застосування до нього заходів стягнення, однак з цього питання компетентним судом за встановленою процесуальною процедурою було прийняте рішення про скасування одного стягнення. Зазначене рішення на момент розгляду заяви засудженого не набрало законної сили. З приводу інших стягнень на момент розгляду заяви засудженого судом рішення не були прийняті.

У ході розгляду справи установлено, що заохочень ОСОБА_7 не має.

З характеристики, наданої на ОСОБА_7 Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор», видно, що він не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується, використовує їх не завжди за призначенням, до робіт із благоустрою установи не залучався, не виявляє намірів виконувати такі роботи, бо не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, участі в організації та проведенні виховних заходів в установі не бере та не висловлює таких намірів.

Інформації про його участь у програмах диференційованого виховного впливу суду першої інстанції та надалі апеляційної інстанції надано не було.

Відомостей про його залучення до праці після лютого 2015 року суду також не було надано.

На момент розгляду заяви ОСОБА_7 заперечував факт вчинення ним злочину, за який відбуває покарання, покарання вважає незаконним.

Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення не убачається.

Отже, підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2018 року щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді /підписи/
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .