Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№70/2010

2 лютого 2010 року Апеляційний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Романова О.В.,

суддів: Заліщука М.С. та Фоміна Ю.В.,

з участю : прокурора Воронухи Д.С.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2009 року, -

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, в силу ст. 89 КК України не судимий, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 залишений попередній - взяття під варту.

Згідно вироку, 29 грудня 2006 року близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_1, спускаючись з 9 поверху, що в підїзді № 3 будинку № 123 по вул. Щорса в м. Житомирі, на сходинковому майданчику між третім та четвертим поверхом побачив свого знайомого ОСОБА_2, який тримав в правій руці мобільний телефон та вирішив його викрасти. З цією метою ОСОБА_1, підійшовши до ОСОБА_2 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, своїм плечем штовхнув ОСОБА_2 в груди, від чого останній відійшов до стіни підїзду. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1, прижавши тулуб ОСОБА_2 своєю лівою рукою до стіни, шляхом ривка, правою рукою відкрито викрав належний останньому мобільний телефон "Моторола С168", вартістю 399 гривень, в якому знаходилася картка оператора "Лайф" вартістю 20 гривень, на рахунку якого були кошти в сумі 1 гривні, чим завдав потерпілому ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 420 гривень.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить перекваліфікувати його дії на ст. 186 ч. 1 КК України, посилаючись на те, що він дійсно телефон забрав, але зробив це без корисливої мети і не застосовував фізичної сили. Справа проти нього була сфабрикована працівниками міліції. Потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 заставили написати заяву та дати показання проти нього. 31 січня 2006 року його незаконно затримали і працівники міліції вибили з нього показання. 3 лютого 2006 року він звернувся з заявою до прокурора, але той рекомендував йому залагодити справу з міліцією без скарги. Він повірив працівникам міліції, що вони закриють справу за телефон і тому офіційно з заявою до прокуратуру з цього приводу не звертався.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію, обговоривши її доводи, перевіривши справу в межах доводів апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні відкритого викрадення майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю розглянутих у судомі засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 винним себе у вчиненні злочину визнав частково та пояснив, що 29.12.2006 року біля 16 години 20 хвилин він йшов від матері по східцях 1-го підїзду будинку № 123 по вул. Щорса в м. Житомирі, де на сходинковому майданчику зустрів ОСОБА_2, якого попросив дати йому мобільний телефон, але останній не дав. Тоді він вирвав із рук ОСОБА_2 мобільний телефон, пішов поповнив рахунок та зателефонував своїй дружині. Потім викрадений телефон заніс до ОСОБА_4, знайомої ОСОБА_2, щоб та віддала його останньому. Визнав, що відкрито викрав телефон, заперечивши, що це зробив з метою наживи застосуванням насильства.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги показання засудженого ОСОБА_1, які він давав на досудовому слідстві. Будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_1 пояснив, що 29.12.2006 року протягом дня перебував у себе за місцем проживання. Близько 16 години 20 хвилин вирішив зателефонувати своїй дружині Людмилі. Так як вдома відсутній стаціонарний та мобільний телефони, він вирішив вийти на вулицю, де міг зустріти когось із знайомих, щоб попросити мобільний телефон. Коли спускався по сходах, на сходинковому майданчику між 3 і 4 поверхами побачивши знайомого ОСОБА_2, який тримав в руці мобільний телефон та попросив його, щоб зателефонувати, однак той відмовив, пояснивши, що має на рахунку тільки 1 гривню. Тоді він, підійшовши до ОСОБА_2, штовхнув його плечем в груди, від чого той поточився назад. Скориставшись тим, що ОСОБА_2 втратив рівновагу, притиснув його до стіни, а іншою рукою вирвав із його рук мобільний телефон та пішов донизу (а.с. 82).

Згідно протоколу від 30 грудня 2006 року явки з каяттям засудженого ОСОБА_1, яка написана ним власноручно, 29 грудня 2006 року біля 16 години 30 хвилин у 3 підїзді буд. № 123 по вул. Щорса в м. Житомирі він відкрито, застосовуючи силу, відібрав мобільний телефон у ОСОБА_2 (а.с. 7).

Потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 29.12.2006 року близько 16 години 30 хвилин він перебував на сходинковому майданчику між третім та четвертим поверхами в 3-му підїзді будинку № 123 по вул. Щорса та тримав в руках свій мобільний телефон. В цей час з верхнього поверху спускався знайомий ОСОБА_1, який підійшовши став просити телефон, щоб зателефонувати, але він в цьому відмовив. ОСОБА_5, підійшовши, плечем лівої руки штовхнув його до стіни. Коли він поточився, ОСОБА_5 прижав його лівою рукою до стіни, а правою, вирвавши з рук мобільний телефон „Моторола, втік.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що в післяобідній час 29.12.2006 року до неї додому прийшов ОСОБА_5 та приніс мобільний телефон „Моторола. На її запитання, ОСОБА_5 відповів, що цей телефон забрав у ОСОБА_2, однак на її пропозицію повернути цей телефон ОСОБА_2, відмовився. Згодом викрадений у ОСОБА_2 телефон знайшла у ванній кімнаті та в послідуючому він був вилучений працівниками міліції.

Із оголошених та досліджених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_3 слідує, що 29.12.2006 року у вечірній час до неї додому прийшов брат ОСОБА_2 та повідомив, що у підїзді між 3-м та 4-ми поверхами в будинку по вулиці Щорса, 123, до нього підійшов ОСОБА_5 та попросив зателефонувати з мобільного телефону. Коли брат відмовив, то ОСОБА_5, притиснувши до стіни, забрав у нього мобільний телефон та втік (а.с. 35).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 30.12.2006 року, у ОСОБА_6 було вилучено мобільний телефон „Моторола СІ68, який їй приніс ОСОБА_5 (а.с. 9-10), який був оглянутий разом із документами на телефон, що були вилучені у потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 30,31).

Суд визнав показання потерпілого ОСОБА_2 достовірними і обєктивними, оскільки про обставини заволодіння засудженим ОСОБА_1 його майном, він давав показання послідовно на досудовому слідстві та підтвердив такі свої показання у судовому засіданні. Показання потерпілого В.В. обєктивно узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину та вірно кваліфікував його умисні дії за ст. 186 ч. 2 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого. При вчинення грабіжу засуджений ОСОБА_1 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчинивши насильницькі дії, а саме своїм плечем штовхнув потерпілого ОСОБА_2 в груди, від чого останній відійшов до стіни під'їзду, потім, прижавши тулуб потерпілого, своєю лівою рукою до стіни, шляхом ривка, правою рукою відкрито викрав належний йому мобільний телефон. Тому доводи апеляції засудженого про перекваліфікацію його дій на ст. 186 ч. 1 КК України є необгрунтованими.

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу, який по місцю проживання характеризуються посередньо, не працює, тривалий час ухилявся від явки до суду, у звязку з чим оголошувався у розшук і йому був змінений запобіжний захід на взяття під варту, paніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та за корисливий злочин, перебував в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив, знову вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, що свідчить про те, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення, і воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання ОСОБА_1, судом не встановлено. Засудженому ОСОБА_1 призначено мінімальне покарання, яке передбачено санкцією кримінального закону, за який його визнано винним. Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується доводів апеляції засудженого ОСОБА_1 про те, що він був 31 січня 2006 року незаконно затриманий і до нього працівниками міліції застосовувались незаконні методи ведення слідства, а потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 заставили написати заяву та дати показання проти нього, то вони безпідставні, оскільки спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в матеріалах справи немає даних про те, що він затримувався у вказаний час по даній справі, до нього 15 лютого 2007 року був обрій запобіжний захід - підписку про невиїзд (а.с. 42-43), на протязі трьох років він до прокурора та у інші державні органи з вказаних в апеляції приводів не звертався і ніяких обєктивних даних не навів; як вбачається з долученої в засіданні апеляційного суду, за клопотанням прокурора, копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 30.12.2009 року, лише 24.12.2009 року він звернувся до прокуратури Богунського району м. Житомира зі скаргою з приводу неправомірних дій слідчого СВ Житомирського MB УМВС України Житомирській області ОСОБА_7, відносно якого, після проведеної перевірки, старшим помічником прокурора Богунського району м. Житомира було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. ст. 364, 365 КК України за відсутністю в його діях складу злочинів; при допиті потерпілого та оголошенні і дослідженні показань потерпілого та вище вказаного свідка, які вони давали на досудовому слідстві, він, зазначені в апеляції питання, не піднімав, а вказані процесуальні дії були проведені судом відповідно до положень кримінально-процесуального закону, а їх показання узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами.

На підставі викладеного, вирок щодо ОСОБА_1 слід залишити без міни.

Керуючись ст. ст. 365,366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2009 року щодо нього - без зміни.

Судді: