АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4727/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києвавід 21 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотанняпрокурора відділу нагляду за додержання законів органами податкової міліції прокуратури м. Києва ОСОБА_8 ,та накладено арешт нагрошові кошти, вилучені 16.08.2017 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:494 303 грн. (чотириста дев`яносто чотири тисячі триста три грн.), 11 697 доларів США (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто сім доларів США),35 640 євро (тридцять п`ять тисяч шістсот сорок євро),60246 (шістдесят тисяч двісті сорок шість) гривень, 26205 (двадцять шість тисяч двісті п`ять) доларів США, 66405 (шістдесят шість тисяч чотириста п`ять) євро, 800 (вісімсот) фунтів, 1 920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) швейцарських франків, 19350 (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят) польських злотих), 155560 (сто п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят) російських рублів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат зазначає, щоухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, не надано дозвіл на вилучення грошових коштів. Додає, що під час розгляду даного клопотання слідчий суддя не встановив походження коштів та їх приналежність, що викликає сумніви щодо неупередженості судді. Крім того, апелянт вказує, що слідчий суддя не дав оцінку тому факту, що кошти могли бути отриманні внаслідок законної господарської діяльності або мати інше легальне походження.

Так, адвокат вказує, що вилучені грошові кошти є коштами, які належать на праві власності ОСОБА_7 , які він збирав та зберігав для повернення за договором позики від 19.09.2016, укладеного між ОСОБА_7 та ВулгаковимС.В. Додає, що згідно договору позики ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у еквіваленті 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів, і які ОСОБА_7 , відповідно до усної домовленості з керівником власника приміщення, розмістив на нетривалийчас.

Також адвокат вказує, що ухвала про надання дозволу на обшук видана органу досудового розслідування значно раніше, ніж проведено обшук, під час якого вилучено грошові кошті, цінні речі, що на думку апелянта, свідчить про незацікавленість прокуратури у розслідуванні даного кримінального провадження.
Далі адвокат зазначає про те, що співробітники СУ ФР ГУ ДФС України в м. Києві позбавлені повноважень для проведення досудового розслідування відповідно до вимог законодавства України.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що прокурора з незрозумілих підстав вчиняють процесуальні дії, будучилише процесуальними керівниками у кримінальному провадженні.
Одночасно автор апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 не є підозрюваним чи обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, кримінальне провадження внесене в ЄРДР в березні 2016 року і свідчить про відсутність підстав для вилучення кошти у всіх, хто опиниться поряд з певними приміщеннями. Додає, що після вилучення коштів ОСОБА_7 починають обшукувати, створювати ілюзію його причетності до злочину, щоб, як стверджує адвокат, додати вказані грошові кошти до речових доказів.
Підсумовуючи автор апеляційної скарги вказує не незрозумілість того, яким чином грошові кошти особи, яка не фігурує у кримінальному провадженні, можуть містити сліди злочину чи бути в майбутньому об`єктом конфіскації. Додає, що ані слідчий у клопотанні, ані слідчий суддя в ухвалі не зазначили, які саме ризики є обґрунтуванням застосування саме такого заходу забезпечення як арешт майна, а саме обладнання для друку.
Одночасно автор апеляційної скарги просить поновити строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропуску такого строку зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено без виклику у судове засідання власника майна, копію оскаржуваного судового рішення отримано апелянтом 07 вересня 2017 року, апеляційна скарга подана до суду на наступний день, а саме 08 вересня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргаадвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судове засідання по розгляду даної апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 15 годину 15 хвилин 05.10.2017 року, про що надіслано повідомлення прокурору 18.09.2017 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, щовласник майна та його представник в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, копію оскаржуваної ухвали отримано апелянтом 07 вересня 2017 року, апеляційна скарга подана до суду на наступний день, а саме 08 вересня 2017 року, а тому пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000115, відомості про яке 13.09.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного ухилення від сплати податків за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Прокурор відділу нагляду за додержання законів органами податкової міліції прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, вилучені 16.08.2017 року під час обшуку, проведеного за адресою: м. Київ, вул. В.Васильківська 71/6,яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 рокузадоволено та накладено арешт на зазначене у клопотанніпрокурорамайно.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження за № 0000115 про накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт нагрошові кошти, вилучені 16.08.2017 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на те, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, не надано дозвіл на вилучення грошових коштів, не заслуговують на увагу, оскільки прокурор ставить питання про накладення арешту саме на тимчасово вилучене майно. Порушень вимог ст. 167, 168 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Твердження адвоката про те, що слідчим суддею не встановлено походження коштів, їх приналежність, те, що вони могли бути отриманні внаслідок законної господарської діяльності або мати інше легальне походження, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки носить характер припущень, а доказів законності походження грошових коштів, які б спростовували доводи сторони обвинувачення не надано, не зважаючи на ті обставини, що положення ч. 5 ст. 132 КПК України вимагають доведення стороною тих обставин, на які вона посилається. З цих же підстав не ґрунтовними є і доводи апелянта з приводу належності грошових коштів ОСОБА_7 , які він збирав та зберігав для повернення позики та відповідно до усної домовленості з керівником власника приміщення, розмістив їх у приміщення на нетривалийчас.

Посилання апелянта на те, що ухвала про надання дозволу на обшук видана органу досудового розслідування значно раніше, ніж проведено обшук,що на думку апелянта, свідчить про незацікавленість прокуратури у розслідуванні даного кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами доданими до клопотання прокурора. Так, 21 липня 2017 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії ухвали становить один місяць з дня її постановлення, тобто до 21.08.2017 року. Обшук за вказаною адресою проведено 16 серпня 2017 року, а отже в строки визначені ухвалою слідчого судді.
Крім того, твердження адвоката про те, що прокурори вчиняють процесуальні дії, будучилише процесуальними керівниками у кримінальному провадженні, слід визнати непереконливими, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 236 КПК України, відповідно до якої ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не є підозрюваним чи обвинуваченим у даному кримінальному провадженні,не заслуговують на увагу, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце у даному випадку.

Твердження адвоката про те, що кримінальне провадження внесене в ЄРДР в березні 2016 року, а тому на думку апелянта, відсутні підставидля вилучення коштів, не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням мети арешту та доданих до клопотання прокурора матеріалів на обгрунтування правових підстав для його задоволення.

Крім того, посилання автора апеляційної скарги на те, що після вилучення коштів, ОСОБА_7 починають обшукувати, створювати ілюзію його причетності до злочину, щоб, як стверджує адвокат, додати вказані грошові кошти до речових доказів, мають ознаки припущення.
Доводи апеляційної скарги в частині незрозумілості того, яким чином грошові кошти можуть містити сліди злочину чи бути в майбутньому об`єктом конфіскації, є необгрунтованими, оскільки грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, постановою від 17.08.2017 року визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, з посиланням на те, що вони є коштами набутими кримінально протиправним шляхом. Крім того, з урахуванням мети арешту, а саме забезпечення збереження речових доказів, посилання апелянта на майбутню конфіскацію майна є передчасним.
Посилання адвоката на відсутність у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді ризиків в обґрунтування застосування саме такого заходу забезпечення як арешт майна, а саме обладнання для друку, колегія суддів визнає такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки прокурором питання про арешт обладнання для друку не ставилось, а слідчим суддею не розглядалось.
Доводи апелянта з приводу необґрунтованості арешту, є непереконливими, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення, яке, на переконання колегії суддів, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог ст. 94 КПК України. Крім того, ухвала слідчого судді містить достатні мотиви та підстави прийнятого слідчим суддею рішення.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, вилучені 16.08.2017 року під час обшуку, проведеного за адресою: м. Київ, вул. В.Васильківська 71/6,з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києвавід 21 серпня 2017 року, якою задоволено клопотанняпрокурора відділу нагляду за законів органами податкової міліції прокуратури м. Києва ОСОБА_8 ,та накладено арешт нагрошові кошти, вилучені 16.08.2017 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 ,залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

______________________ ________________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4