Постанова
Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ
справа № 462/6252/16-к
провадження № 51-159 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003097, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого від відбуття покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 10000 грн.на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 26 серпня 2016 року приблизно о 04 год., перебуваючи на вул. Квітки Основяненка, 38 у м. Львові вчинив повторно замах на таємне викрадення чужого майна, намагаючись викрасти реєстраційний номер болгарської реєстрації автомобіля, який належить ОСОБА_7 , однак злочин довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений потерпілою. Крім того, 16 березня 2017 року, перебуваючи в маршрутному таксі № 25, яке рухалось по вул. Люблинській у м. Львові, маючи умисел на повторне незаконне заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , витягнув із сумки останньої грошові кошти у сумі 500 грн, які сховав собі в кишеню, а в подальшому за пояс, однак довести свого злочинного умислу до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілої та іншими пасажирами.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції,просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, положення ст. 75 КК України щодо ОСОБА_6 застосовані неправильно, що призвело до м`якості призначеного йому покарання. Зазначене залишилось без уваги суду апеляційної інстанції, який всупереч приписам ст. 419 КПКУкраїни належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора, правильної оцінки їм не дав та безпідставно залишив вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням без зміни, чим істотно порушив кримінальний процесуальний закон.

Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог статей50,65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно приписів ст. 75 ККУкраїни якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Так, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, яке згідно з вимогами ст. 12 КК Україниє злочином середньої тяжкості.

Обираючи засудженому міру покарання, суд послався на обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, а тому призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 ККУкраїни у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке не є максимальним у межах санкції вказаної норми.

Разом з цим, свого рішення про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 ККУкраїни суд першої інстанції належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання з урахуванням даних про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість, діючи повторно, вчинив два епізоди замаху на таємне викрадення чужого майна, не працює.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, належним чином викладені у ній доводи не перевірив, своє рішення, всупереч вимогамст. 419 КПК України, не обґрунтував, належних й достатніх мотивів спростування доводів не навів.

Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 ККУкраїни, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, призначення засудженому покарання із застосуваннямст. 75 ККУкраїни слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3