03 жовтня 2017 р. слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Каліщук А.А., за участю секретаря Процюк Н.Р., прокурора Шуваринської О.П., розглянувши клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,-
Прокурор Володимир-Волинської місцевої прокуратури звернувся із клопотанням про арешт майна.
Дана обставина підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об’єктом – земельною ділянкою від 23.08.2017 р.
Постановою прокурора від 28.09.2017 року дану земельну ділянку зпосівами сільськогосподарських культур визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Власником вищевказаної земельної ділянки відповідно до ст.. 122 Земельного кодексу України є держава в особі Головного управління держгеокадастру у Волинській області.
З метою забезпечення збереження цих речових доказів прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку та посіви на ній сої, заборонивши власнику, державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, або будь-яким іншим особам, відчужувати, розпоряджатись, користуватись даною земельною ділянкою.
В судовому засіданні прокурор Шавариснька О.П. просила клопотання задовольнити з підстав викладених у ньому.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в судове засідання не з»явився, не подавав заяв, клопотань про відкладення розгляду скарги.
Заслухавши прокурора, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Постановою прокурора від 28.09.2017 р. дану земельну ділянку та посіви сої на цій земельній ділянці визнано речовими доказами.
Власником даної земельної ділянки згідно ст. 122 ЗК України є держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.
Накладення арешту прокурор обгрунтовує необхідністю забезпечення збереження речових доказів, якими є земельна ділянка та посіви на ній.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Проте, під час судового розгляду прокурор не надав суду жодних доказів існування обставин, які б підтверджували, що не застосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі земельної ділянки чи посівів сільськогосподларських культур.
Таким чином, такі доводи прокурора грунтуються на припущеннях і не є доведенеми під час розгляду клопотання.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд враховує можливі наслідки накладення такого арешту для власника цього майна, зокрема, це невиправдане тривале позбавлення його права користування та розпорядження майном.
Крім того, обмеження права власності на майно, а саме його арешт, не відповідає вимогам розумності та не є співрозмірним з огляду на завдання кримінального провадження, зокрема, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Також, злочин передбачений ч.1 ст. 197-1 КК України є злочином з матеріальним складом, однак в матеріалах клопотання відсутні будь-які дані, котрі підтверджують завдання значної шкоди.
Враховуючи вищенавдене, суд приходить до висновку, що клопотання є безпідставним, необгрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.170-173 КПК України,
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом п»яти діб з дня її постановлення.
Слідчий суддя:/підпис/
Згідно з оригіналом.
Слідчий суддя А.А. Каліщук