В И Р О К
23 листопада 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
14 лютого 2011 р. Запорізьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, звільненого 19 лютого 2013 р. за відбуттям строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
18 вересня 2017 р. приблизно о 10:30 год. ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись навпроти будинку Запорізької обласної адміністрації, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, будинок № 164, шляхом ривку відкрито викрав з карману брюк ОСОБА_6 його мобільний телефон марки «Леново 1ICP4/65/81» з двома СІМ - картами мобільних операторів «КиївСтар», картою пам`яті «Тranscеnd Premium 300x32 gb», після чого втік з вказаного місця, до «пл. Героїв», де був затриманий співробітниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 4 500 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, надав пояснення про визнання вини та погодження з всіма обставинами скоєння кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_4 пояснив суду, що 18 вересня 2017 р. він повертався додому після роботи, потерпілий йшов разом із дружиною по шляху його слідування. Дружина почала бігти, потерпілий дістав телефон і почав телефонувати, тоді обвинувачений помітив телефон. Після того, як потерпілий поклав телефон до кишені брюк, та побіг за дружиною, обвинувачений скористався цим та раптово витягнув телефон із кишені потерпілого та побіг у напрямку зупинки транспорту. Потерпілий побіг за ним. Коли потерпілий наздогнав його на зупинці, обвинувачений викинув телефон на асфальт. Телефон хотів продати, так як перебуває у скрутному матеріальному становищі. У скоєному щиро покаявся.
Від потерпілого ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд кримінального провадження у його відсутність, в заяві зазначив, що покарання просить призначити на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорювали всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому, судом було роз`яснено учасникам процесу про позбавлення їх права на оскарження даних обставин в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, спричинених наслідків злочином завдано матеріальну шкоду потерпілому, яка відшкодована шляхом повернення викраденого майна.
Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, за яке відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, як випливає із довідки про попередні судомості, 22 серпня 2016 р. ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 було звільнено від відбуття покарання за закінченням іспитового строку, призначеного вироком цього ж суду від 28 липня 2015 р. за ч. 2 ст. 185 КК України. Тобто, остання судимість є погашеною.
ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, за яким позитивно характеризується сусідами, офіційно не працевлаштований, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. За сімейним станом ОСОБА_7 не одружений, пояснював, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, даних про його особу, конкретних обставин скоєння злочину та наслідків його вчинення, з урахуванням думки потерпілого та прокурора, наявності обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших злочинів призначити мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі, встановлене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
При цьому, суд вважає за неможливе у даному випадку застосувати до ОСОБА_4 покарання з іспитовим строком, як на цьому наполягали обвинувачений та його захисник, оскільки суд не може залишити поза увагою ті обставини, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин через невеликий проміжок часу після відбуття покарання із іспитовим строком, раніше вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, що засвідчує усталеність протиправної поведінки обвинуваченого. Виключних обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд не вбачає.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено. Судові витрати у даному провадженні відсутні.
Запобіжний захід, з урахуванням обраного судом виду покарання та наявністю ризиків ухилення від суду, слід залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання, тобто з 18 вересня 2017 р.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк покарання рахувати з моменту затримання з 18 вересня 2017 р.
Речовий доказ мобільний телефон «Леново» з двома сім-картками мобільного оператора «КиївСтар», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити ОСОБА_6 за належністю.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1