Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/5908/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2017 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову начальника відділення СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.10.2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 від 08.10.2017 року про повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, в якій просив її скасувати та зобов`язати слідчого повідомити йому про підозру у кримінальному провадженні №0002867.
В обґрунтування скарги вказав, що оскаржуване рішення слідчого є порушенням проголошеного Конституцією України правового порядку, визначеного КПК України процесуального порядку, прав людини та громадянина України, а також міжнародних договорів. За такого, оскільки слідчим в рамках кримінального провадження №0002867 від 29.06.2017 року було подано клопотання про арешт майна ОСОБА_5 як речового доказу і здобутого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, постанова від 20.10.2017 року підлягає скасуванню.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.
Слідчий ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення скарги. Вказала, що повідомлення про підозру є процесуальною, а не слідчою (розшуковою) дією, а за такого, відповідно до вимог чинного КПК України ніхто не може зобов`язати слідчого або прокурора повідомити особі про підозру. Пояснила, що на даний час в кримінальному провадженні нікому про підозру не повідомлено, вирішується питання про передачу провадження до іншого органу досудового розслідування.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно положень ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Як було встановлено, 19.10.2017 року до Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшло клопотання ОСОБА_5 від 08.10.2017 року в рамках кримінального провадження №0002867 про повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальному правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
20.10.2017 року постановою начальника відділення СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. При винесенні постанови слідчий виходила з того, що в розумінні ст. 276 КПК України підстав для повідомлення конкретних осіб про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні №0002867 не вбачається, досудове розслідування триває.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.
Згідно вимог ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Глави 20 та 21 Розділу III КПК України містять перелік, визначають вимоги та загальний порядок проведення слідчих (розшукових) дій (дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні) та негласних слідчих (розшукових) дій (різновиду слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).
Аналіз перелічених норм чинного КПК України дозволяє дійти висновку, що повідомлення про підозру є правом, а не обов`язком слідчого, така дія не належить до перелічених у Главах 20 та 21 Розділу III КПК України слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. За такого, відмова у задоволенні клопотання про повідомлення конкретній особі про підозру не є предметом оскарження в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України та слідчий суддя не може зобов`язати слідчого повідомити особі про підозру у певному кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, а також того, що постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 20.10.2017 року є такою, що не підлягає скасуванню, вважаю необхідним у задоволенні скарги відмовити.
Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 07 листопада 2017 року о 10 год. 00 хв.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6