Ухвала
Іменем України
02 квітня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-5065 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 січня 2018 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого:
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 січня 2018 року вказаний вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що на початку березня 2016 року у нього виник умисел на відкрите заволодіння майном охоронюваного ним підприємства ТОВ «Південьагрохім», для чого він вступив в попередню змову з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження. В подальшому вказані особи неодноразово зустрічались і планували свої подальші дії, вирішили вчиняти злочин в масках, а ОСОБА_5 , з метою унеможливлення його подальшого впізнання іншими працівниками підприємства, приймати безпосередню участь у скоєнні злочину відмовився і запропонував приспати сторожових собак.
19 березня 2016 року, приблизно о 01.00 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, шляхом пошкодження огорожі проникли на територію ТОВ «Південьагрохім», що в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, де ОСОБА_5 заздалегідь придбаним снодійним приспав сторожових собак. Після цього ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження через незачинені вхідні двері проникли до офісного приміщення підприємства, де нанесли охоронцю ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свої діяння один з виконавців почергово залишався з ОСОБА_9 , а двоє інших проникали до складського приміщення, звідки виносили насіння соняшника та засоби захисту рослин. Вказане викрадене майно завантажили в автомобіль і перевезли до нафтобази, де разом з ОСОБА_10 , який чекав їх, перезавантажили в його автомобіль і залишили місце вчинення злочину, спричинивши ТОВ «Південьагрохім» матеріальну шкоду на загальну суму 350 535,2 грн., що є великим розміром.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень, призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що суди не достатньо врахували дані про особу засудженого, повне визнання вини, відшкодування завданої шкоди, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, а також те, що він безпосередньої участі у вчиненні злочину не приймав, а лише допоміг приспати собак.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 4 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про його особу, який за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно.
За відсутності обтяжуючих покарання обставин, судами визнано обставинами, що пом`якшують покарання те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно частково відшкодував завдану шкоду, має на утриманні малолітнього сина.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 мінімального покарання встановленого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, але не знайшов підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, призначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, суд не порушив вимог статей 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 січня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3