АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1498/17 Справа № 196/1421/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , та представника цивільного відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірськ Дніпропетровської області, який зареєстрований по АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 р. було скасовано ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року щодо ОСОБА_10 та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_10 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки, без застосування положень ст. 75 КК України.

Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №70/29-310 від 14.07.2015 року визнати належним та допустимим доказом, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 6756 грн. 96 коп.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, а також змінити вирок в частині вирішення цивільного позову, задовольнивши позов ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 в повному обсязі. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 33873,01 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 000грн.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» просить вирок суду скасувати в частині задоволення цивільного позову про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_11 33873,01 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, в іншій частині вирок в частині вирішення цивільного позову залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції.

Позов ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (, 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 33873,01 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (, 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 50000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено за недоведеністю. Вирішено питання про речові докази. Процесуальні витрати на проведення в межах кримінального провадження судових експертиз відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України та ч. 2 ст. 15 Закону України "Про судову експертизу" віднесено на рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно оскаржуваному вироку, ОСОБА_10 висунуте обвинувачення в тому, що він 12.05.2015 року близько 12 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по автомобільній дорозі "Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка" зі сторони міста Дніпропетровськ у напрямку селища Царичанка, де в цей час попереду нього у попутному напрямку слідував моторолер "Yamaha Jog", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 .

В ході руху, слідуючи по 75 км вказаної автомобільної дороги, що проходить по території села Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_10 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не обрав безпечного інтервалу між попутним та зустрічним транспортними засобами, які перебували у стані зустрічного роз`їзду, внаслідок чого допустив зіткнення з моторолером "Yamaha Jog" з реєстраційним номером НОМЕР_2 , у результаті якого водій моторолера ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які в сукупності відносяться до категорії тяжких, а саме: відкрита черепно-мозкова травма; забій головного мозку; перелом основи черепу і кісток носу та верхньої щелепи з двох сторін; двохсторонній перелом нижньої щелепи в області 4.3 зубів і лівого суглобового паростка; закрита тупа травма грудної клітки, забій легенів; травматична ампутація 2-5 пальців лівої кисті на рівні п`ясно-фалангових суглобів, перелом основної фаланги 2-го пальця зліва.

Злочинна недбалість водія автомобіля "Volkswagen Transporter" з реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_10 призвела до грубого порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Таким чином, своїми винними діями ОСОБА_10 скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть або заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_10 та правову кваліфікацію злочину, вважає, що суд допустив помилку при призначенні покарання, яке внаслідок цього не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не враховано судом те, що обвинувачений не надав ніякої допомоги потерпілому. Суд в своєму рішення визнав висновок судової транспортнотрасологічної експертизи №70/29-310 недопустимим доказом, проте дане рішення суперечить вимогам КПК України, оскільки при призначенні даної експертизи не надавалися жодні вихідні дані, які були отримані від ОСОБА_10 при проведенні з ним слідчих дій у якості свідка. Також суд безпідставно відніс на рахунок коштів Державного бюджету витрати на проведення судових експертиз, оскільки відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України у випадку ухвалення обвинувального вироку ці витрати суд стягує з обвинуваченого.

В своїй апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_12 зазначає, що з оскаржуваним вироком щодо задоволення цивільного позову не погоджується, вважає його в цій частині безпідставним та необґрунтованим, ухваленим в порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в даному випадку ПАТ КБ «Приват Банк», співробітник якого ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді водія інкасатора - охоронця, виконуючи свої службові обов`язки, грубо порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до ДТП, в результаті якого позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, - здійснив страхування своєї цивільно правової відповідальності у СК «Кредо», а отже до участі у справі потрібно залучати і страховика, що відповідає вимогам ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та постанові Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Крім того вказує, що стягнення моральної шкоди є безпідставним, оскільки не доведено, що моральну шкоду було спричинено саме ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, рішення суду у цій частині суперечить положенням ст. 1167 ЦК України, згідно яким моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що оскаржуваний вирок суду є неправосудним та надмірно м`яким, оскільки суд безпідставно застосував ст. 75 КК України за відсутності жодної пом`якшуючої покарання обставини, про що суд вказав у своєму рішенні. Будь якого належного мотивування необхідності застосування даної норми закону зі змісту вироку також не вбачається, а також жоден з учасників процесу не клопотав про її застосування. Вказує, що позов щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн. є цілком обґрунтованим та підлягає задоволенню з урахуванням того, що потерпілий з моменту ДТП до теперішнього часу проходить лікування, пересувається за допомогою інших осіб, став абсолютно недієздатним, втратив кінцівку та став інвалідом.

Крім того, апеляційна скарга була подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 його захисником ОСОБА_13 , що брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, втім обвинувачений та його новий захисник ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції до закінчення апеляційного розгляду від неї відмовилися.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який вказав, що повністю визнає свою вину, розкаюється у скоєному, апеляційну скаргу, подану захисником ОСОБА_13 , не підтримує та від неї відмовляється; захисника, який підтримав позицію свого підзахисного та вказав, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора; представника потерпілого та прокурора, які у зв`язку зі зміною позиції обвинуваченого щодо скоєного не наполягали на призначенні останньому покарання з реальним його відбуванням; представника цивільного відповідача, який свою апеляційну скаргу підтримав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші питання.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.
Так, апеляційним переглядом встановлено, що оскаржуваний вирок не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Натомість судом першої інстанції зазначено у вироку формулювання «Громадину ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . …», що слід розцінювати, як викладення у вироку лише змісту обвинувачення, висунутого ОСОБА_10 органом досудового розслідування. При цьому будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які судом встановлені з досліджених доказів та визнані доведеними, у вироку не зазначені.
Вищезазначене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне рішення, і є підставою для скасування оскаржуваного вироку.
Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вказані порушення процесуального закону та ухвалити рішення по суті справи.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені недоліки та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення,з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з прийняттям такого рішення, колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення доводів апеляційних скарг, оскільки вони мають бути враховані та оцінені судом першої інстанції у межах нового судового розгляду.

Одночасно колегія суддів з метою недопущення при новому судовому розгляді повторного порушення вимог закону про кримінальну відповідальність вважає за необхідне відзначити, що суд першої інстанції при кваліфікації дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України вказав, що допущене останнім порушення правил безпеки дорожнього руху спричинило смерть або заподіяло тяжке тілесне ушкодження, що є неприпустимим, оскільки порушує принцип юридичної визначеності.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому останній на підставі ст. 75 КК України був звільнений з випробуванням від відбування як основного, так і додаткового покарання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 75 КК України та правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у п. 9 Постанови його Пленуму від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», прокурора, - задовольнити частково.
Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4