Провадження № 1-кс/201/6/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши за участю скаржника та прокурора у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області від 12.09.2017р. про закриття кримінального провадження №0001031 від 23.12.2015р. В обґрунтування скарги зазначив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено неповно та односторонньо, постанова про закриття кримінального провадження була винесена без проведення необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, у зв`язку з чим, є передчасною та підлягає скасуванню.

Скаржник в судовому засіданні подану ним скаргу підтримав та просив суд її задовольнити. Пояснював, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2016р. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2017р. скасовувались постанови про закриття кримінального провадження №0001031, у зв`язку з неповнотою проведення досудового слідства та надано вказівки про вчинення відповідних процесуальних дій. Вимоги суду, визначені у вказаних ухвалах, слідчим виконані не були, кримінальне провадження закрито.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, вважає оскаржуване рішення про закриття кримінального провадження законним та обґрунтованим.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами кримінального провадження №0001031, слідчим відділом слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області проводилося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001031 відомості щодо якого 23.12.2015р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

16.06.2016р. постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001031 від 23.12.2015р. за заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_5 щодо неправомірних дій працівників Дніпропетровського слідчого ізолятору, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

21.10.2016р. ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 0001031 від 16.06.2016р. та повернуто матеріали вказаного провадження прокурору Дніпропетровської області для проведення досудового розслідування. Постановляючи вказану ухвалу суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Слідчий в обґрунтування своїх висновків про наявність підстав для закриття кримінального провадження, послався на дані, які містяться:

- в довідці по фактах вказаних у зверненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з питань додержання вимог законодавства адміністрацією СІЗО (а.с. 38-43);

- в висновках службової перевірки по вказаних фактах, про відсутність порушень щодо затриманих (а.с. 45-51);

- в актах вимірювання житлової площі приміщень Дніпропетровського СІЗО, які відповідають встановленим нормам (а.с. 67-69);

- в договорах про надання СІЗО послуг профілактичної дезінфекції (а.с. 70-75);

- в довідках Солонянської ЦРБ та МЧ при СІЗО про відсутність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень характерних для застосування до останнього насильства, і про те, що той за період перебування в умовах СІЗО таких скарг не подавав і лікування не проходив (а.с. 78-83);

- а також в протоколах допитів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 12 та 15 січня 2016 р. (а.с. 28-29; 31-32).

Всі вказані документи, крім протоколів допитів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , являються ксерокопіями, які отримані від Державної пенітенціарної служби Дніпропетровської області і безпосередньо органом слідства щодо об`єктивності висновків, до яких вказана служба дійшла, не перевірялись.

Протоколи допитів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про обставини порушень, на які вони посилаються, носять формальний характер. Дані, які містяться в них не дають можливості зрозуміти, хто саме, тобто, які посадові особи СІЗО, та з якою метою застосовували до них неналежні умови тримання в ізоляторі. Не встановлено, які наступили наслідки від таких злочинних дій, чи можуть носити такі діяння склад кримінально-караного діяння.

Між тим, відповідно до вимог ст. 127 КК України, склад даного злочину буде мати місце, якщо катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання заподіяно шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Із суті вказаної норми кримінального закону вбачається, що з суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 127 КК України характеризується прямим умислом.

Метою насильницьких дій при катуванні є намагання примусити потерпілого або іншу особу до дій, що суперечать їхній волі, а саме, надати певні відомості чи зробити визнання, вчинити самокалічення тощо.

Під мученням розуміються дії, що заподіяли потерпілому страждання шляхом тривалого позбавлення їжі, пиття, тепла, залишення його у шкідливих для здоров`я умовах та інші подібні дії.

Інші насильницькі дії можуть мати вираження у мордуванні, тобто діях, пов`язаних із багаторазовим або тривалим спричиненням болю (щипання, шмагання, нанесення численних, але невеликих ушкоджень тупими чи гостроколючими предметами, застосування термічних факторів тощо), посяганні на статеву недоторканість, заподіянні тілесних ушкоджень тощо.

Злочин вважається закінченим з моменту настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання, а також причинного зв`язку між вказаними діяннями і наслідками.

Між тим, мета та мотив застосування насильницьких дій посадовими особами СІЗО, органом слідства не встановлювались. Оскаржувана постанова слідчого містить в собі лише посилання на результати проведеної перевірки Державною пенітенціарною службою України в Дніпропетровській області, тобто, як вже вказувалось, саме того органу, який зацікавлений у позитивних результатах перевірки, а саме, про відсутність порушень, і які не містять в собі дані про навмисне заподіяння потерпілим страждань, мордувань, тортур.

Таким чином, не встановивши з суб`єктивної сторони мету та мотив злочину, передбаченого ст. 127 КК України, які насильницькі дії при катуванні застосовувались до ОСОБА_6 та ким, до яких дій примушували потерпілого проти його волі, для чого, які наступили наслідки від таких дій, не можна стверджувати про відсутність даного складу злочину.

22.12.2016р. постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001031 від 23.12.2015р. за заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_5 щодо неправомірних дій працівників Дніпропетровського слідчого ізолятору, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

02.03.2017р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 20.12.2016р. про закриття кримінального провадження № 0001031 від 23.12.2015р.

При цьому суд виходив з наступних мотивів. За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 20.12.2016р., висновок про встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, слідчий обґрунтував тим, що під час досудового розслідування не було встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення співробітниками Дніпропетровського слідчого ізолятору зазначеного кримінального правопорушення. Проте, суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві ОСОБА_3 та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності, зокрема, слідчим не у повному обсязі були здійснені слідчі дії, направлені на перевірку фактів застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 працівниками Дніпропетровського слідчого ізолятора тортур підчас утримання їх під вартою, а отже, вказані обставини свідчать про неповноту досудового розслідування даного кримінального провадження

Частиною 2 ст. 21 КПК України передбачено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

27.04.2017р. постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001031 від 23.12.2015р. за заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_5 щодо неправомірних дій працівників Дніпропетровського слідчого ізолятору, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судові ухвали, зокрема Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2016р., де надані чіткі вказівки про необхідність вчинення відповідних процесуальних дій на досудовому слідстві, виконані слідчими не були, кримінальне провадження закривалося без вчинення жодних слідчих дій, спрямованих на усунення виявленої неповноти досудового слідства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001031, не були дотримані вимоги чинного кримінально процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 9, 92 94, 110, 220, 303 - 307, 369, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.
Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 27.04.2017 року про закриття кримінального провадження №0001031 скасувати, матеріали кримінального провадження направити до прокуратури Дніпропетровської області для організації проведення досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1