Справа № 496/2093/17
Провадження № 1-кп/496/224/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого водієм відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2016 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 , з одного боку, та громадянином ОСОБА_4 , з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 33 від 18.02.2016 ОСОБА_4 призначено на посаду водія відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
З 18.02.2016, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 11.07.2016 року самовільно залишив без поважних причин вищезазначену військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 28.06.2017 року, тобто до дня добровільного повернення до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Оскільки обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, у добровільності його позиції сумніву у суду немає, учасники кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин, суд застосував положення частини 3 ст. 349 КК України, та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючи матеріалів.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку про визнання винуватості обвинуваченоного, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

З урахуванням викладених обставин суд вирішив недоцільним дослідження інших доказів у провадженні.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч. 4 ст. 407 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним діяння і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Біляївського міськрайонного відділу з питань пробації щодо ОСОБА_4 , визначено, що Біляївський МРВ з питань пробації розглядає можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

За викладених обставин суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі та з застосуванням ст. 75 КК України, необхідно звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки, разом і з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 372,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

Визнати ОСОБА_4 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

04 жовтня 2017 року