Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000144 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , законного представника потерпілої - ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно із вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_5 02 серпня 2016 року близько 14.00 год, керуючи автомобілем Peugeot Expert реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Соборної в м. Рівне зі сторони вул. Вербової у напрямку вул. Ювілейної, в порушення вимог п.п. 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, в момент виявлення перешкоди у вигляді автомобіля Mercedes Benz Atego 1218 д.р.н. НОМЕР_2 , який стояв біля правого краю проїзної частини, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, та поблизу будинку № 257, що по вул. Соборній в м. Рівне, допустив наїзд на автомобіль марки Mercedes Benz Atego 1218.

В результаті ДТП пасажир автомобіля Peugeot Expert ОСОБА_11 загинув на місці події, а пасажири ОСОБА_12 , ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16595,51 грн та 200000 грн моральної шкоди; в дохід держави - витрати на залучення експертів в сумі 6382,90 грн.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на призначення обвинуваченому невідповідного ступеню тяжкості і особі винного додаткового покарання, яке, на думку обвинувачення, є надто мяким, у зв`язку з чим просить скасувати вирок і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки. В решті вирок залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, оскільки таке покарання, на її думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що заподіяна ОСОБА_5 шкода їй не відшкодована, а тому відсутні підстави стверджувати про його щире каяття.

У запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 зазначають, що вирок суду є законним, вмотивованим та справедливим, а апеляційні скарги безпідставними. Доводять, що ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану матеріальну шкоду в сумі 16 тисяч 177 грн. 60 коп, що підтверджується фіскальним чеком, і потерпіла в суді першої інстанції не настоювала на позбавленні волі обвинуваченого, підтримавши думку прокурора щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням.

При апеляційному розгляді потерпіла ОСОБА_8 змінила свої апеляційні вимоги, покликаючись на розсуд суду щодо міри покарання ОСОБА_5 , який відшкодував їй суму матеріальної шкоди, наполягаючи на подальшому відшкодуванні моральної шкоди, заподіяної злочином.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_8 , яка покладається на розсуд суду стосовно вирішення питання призначення покарання ОСОБА_5 , враховуючи наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей та часткове відшкодування заподіяної шкоди, думку законного представника потерпілої ОСОБА_10 , яка не підтримує апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок законним та просять застосувати положення Закону України Про амністію у 2016 році, думку представника потерпілої-адвоката ОСОБА_9 , яка, з врахуванням позиції потерпілої ОСОБА_8 в апеляційному суді, просить залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в поданих апеляційних скаргах, і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

При обранні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, як видно з вироку, взяв до уваги положення ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, що відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненого з необережності, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, є утриманцем трьох малолітніх дітей 2009, 2012, 2015 року народження, щиро розкаюється у вчиненому і сприяв у розкритті злочину, позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні першої інстанції заперечувала проти призначення винному покарання з відбуванням в місцях позбавлення волі, зважаючи на його розкаяння та відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію прокурора,і призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України - пять років позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Відповідно до вимог закону судом призначено і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами щодо ОСОБА_5 , яке за своїм розміром є справедливим.

Твердження прокурора щодо зміни розміру додаткового покарання, на думку колегії суддів, є безпідставним оскільки не знайшло відповідної аргументації в судовому засіданні при апеляційному розгляді.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного вироку, який відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_5 перебуває троє малолітніх дітей: ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження, і щодо яких обвинувачений не позбавлений батьківських прав та не вчиняв жодних дій, які б загрожували їхньому життю чи здоров`ю.

Відповідно до п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами/.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності, і підпадає під дію Закону України „Про амністію у 2016 році № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Згідно письмової заяви, поданої ОСОБА_5 , останній дає згоду на застосування відносно нього Закону України „Про амністію у 2016 році, а тому, колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого положення цього Закону, змінивши вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо застосування вимог Закону України „Про амністію у 2016 році задовольнити.

Вирок Рівненського міського суду від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_5 від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом першої інстанції.

В решті вирок суду залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3