ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 556/842/17
Рядок статзвіту № 2

08.11.2017 року. Володимирецький районний суд Рівненської області

під головуванням судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець кримінальне провадження №0000160 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не військовозобов`язаного, пенсіонера, не судимого,

за ч.1 ст. 125 КК України,-

в с т а н о в и в:

11 березня 2017 року, близько 15 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на території господарства по АДРЕСА_2 , під час суперечки з ОСОБА_7 , на грунті довготривалих неприязних відносин, умисно, протиправно наніс останній один удар дерев`яною палицею по лівій нозі, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого стегна, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми протиправними діями, які виразились в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 соєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і суду пояснив, що 11.03.2017 року, після обіду, він з вікна свого будинку побачив, що ОСОБА_7 пішла в хлів, де він тримав худобу, інвентар. Господарство, де знаходиться хлів це батьківська спадщина, яку він рахує своєю, а потерпіла його рідна сестра. Він взяв палку і пішов у хлів, щоб вигнати ОСОБА_7 . Замахнувся на потерпілу, але вдарити не встиг, так як забіг її син з молотком. Він ОСОБА_7 не вдарив, але її треба було забити. У них спір з потерпілою із-за батьківської спадщини.

Потерпіла ОСОБА_7 ствердила, що в них з обвинуваченим вже третій рік неприязні відносини із-за спадщини. 11.03.2017 року вона з сином приїхала в с. Більська Воля, в господарство своїх покійних батьків, білити хату. Коли зайшла в хлів, туди забіг ОСОБА_4 і зразу ж вдарив її палицею по нозі. Це бачив її син ОСОБА_8 . Потім обвинувачений почав кричати, сваритися. Вона викликала поліцію.

Аналогічні покази дав суду і свідок ОСОБА_8 , син потерпілої. Він бачив, як ОСОБА_4 біг з палицею в хлів, куди зайшла потерпіла. Побіг за ним. Обвинувачений вдарив ОСОБА_7 по нозі, а він замахнувся на нього молотком, щоб останній віддійшов від потерпілої. Почали кричати, сваритися. ОСОБА_7 викликала поліцію.

Згідно висновку експерта №60 від 13.03.2017 року у гр. ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, вирогідніше, від одного удару палицею в термін вказаний в постанові і згідно п.2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 повністю доведена в судовому засіданні як показами обвинуваченого, який не заперечував сам факт того, що він пішов за потерпілою у хлів і замахнувся на неї палицею і виниклий між ними конфлікт, говорив, що її потрібно було забити, так і показами потерпілої, свідків, дослідженими письмовими матеріалами.

При цьому твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 він тілесних ушкоджень не наносив, суд розцінює як його намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Ці показання повністю спростовані наведеними вище доказами, які суд відносить до об`єктивних, що співвідносяться між собою, підтверджують один одного та дають підстави суду для ухвалення обвинувального вироку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілій легке тілесне ушкодження, та вважає, що в ході судового розгляду справи вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, є доведеною і кваліфікація його дій є вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Обставин, пом"якшуючих чи обтяжуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За наведених обставин, беручи до уваги, що загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, з врахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції статті, за якою він засуджується.

Крім того, обвинувачений просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», так як він є особою пенсійного віку та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно п."ґ" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 7 вересня 2017 року, слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як вбачається з паспорта, серії НОМЕР_1 виданого 08.02.2005 року Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» він досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
А тому ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VІІ.

Керуючись ст.ст. 370 371, 373, 374, 376 КПК України, ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»,суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VІІ ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Прокурору, обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: