УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/1460/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 72 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження № 295/1460/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 16 лютого 2018 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено частково та зараховано останньому у строк покарання за вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року строк його попереднього ув`язнення з 02.01.1997 року по 17.07.1997 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду, зарахувати йому, крім зарахованого судом строку попереднього ув`язнення, строк його перебування в СІЗО №5 м. Донецька з 17.07.1997 року по 21.12.2001 року. Вважає, що суд безпідставно не зарахував йому строк перебування в СІЗО №5 м. Донецька після 17.07.1997 року до прийняття Донецьким обласним судом ухвали про заміну покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в ред. від 26.11.2015) з 02.01.1997р. по 23.12.2001р., тобто з часу його затримання до часу переведення до місця відбування покарання Житомирської УВП № 8, посилаючись на те, що зазначений час він перебував в СІЗО м. Донецька.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року за ст. 93 п.п. а, г, е, і, ст.142 ч.3; 42 КК України (в ред. 1960 року) до смертної кари - розстрілу.
Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 17.07.1997 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, вирок Донецького обласного суду від 19.05.1997 року набрав законної сили з моменту проголошення ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України 17.07.1997 року.
Ухвалою Донецького обласного суду від 26.06.2000 року вирок від 19.05.1997 року приведено у відповідність до Закону України від 22.02.2000 року та замінено призначене ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі.
Постановою апеляційного суду Донецької області від 31.01.2002 року строк відбуття покарання за вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року визначено обчислювати з 02.01.1997 року, тобто з часу його затримання за підозрою у вчиненні злочину.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про зарахування засудженому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 02.01.1997 року по 17.07.1997 року за вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження № 295/1460/18 в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року за ст.ст. 93 п.п. «а,г,е,і», 142 ч.3; 42 КК України (в ред. 1960 року) до смертної кари- розстрілу (а.п. 7-8).
Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 17.07.1997 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни (а.п. 9-10).
Ухвалою Донецького обласного суду від 26.06.2000 року вирок Донецького обласного суду від 19.05.1997 року щодо ОСОБА_7 приведено у відповідність до Закону України від 22.02.2000 року та замінено призначене ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі (а.п. 11-12).
Постановою апеляційного суду Донецької області від 31.01.2002 року строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_7 за вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року визначено обчислювати з 02.01.1997 року, тобто з часу його затримання за підозрою у вчиненні злочину (а.п. 13).
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Враховуючи, що вирок Донецького обласного суду від 19.05.1997 року щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 17.07.1997 року - з моменту проголошення ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України, зарахуванню засудженому ОСОБА_7 в строк покарання підлягає строк його попереднього ув`язнення з 02.01.1997 року по 17.07.1997 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що місцевим судом вірно зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення.
Доводи апелянта про можливість зарахування йому строку перебування в СІЗО №5 м. Донецька після 17.07.1997 року до прийняття Донецьким обласним судом ухвали, за якою він вважається засудженим до довічного позбавлення волі внаслідок приведення вироку Донецького обласного суду від 19.05.1997 року у відповідності до вимог Закону України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального,
Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний строк не є попереднім ув`язненням в розумінні Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 72 КК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування чи зміни не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 16 лютого 2018 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено частково та зараховано останньому у строк покарання за вироком Донецького обласного суду від 19.05.1997 року строк його попереднього ув`язнення з 02.01.1997 року по 17.07.1997 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: