Справа № 159/874/17
Провадження № 1-кп/159/124/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має малолітню дитину, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000288 від 09 лютого 2017 року),

в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 08 лютого 2017 року, біля 19 год. 40 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою завдання тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком правої руки в праву частину обличчя ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у виді рани верхньої губи зліва, травматичної екстракції 23 зуба, синця лівої щоки з переходом на слизову верхньої і нижньої щелепи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
ОСОБА_7 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково і показав з приводу події, що його дочка пожалілася на потерпілого, що її в сім`ї останнього ображали. У нього і раніше були напружені відносини з потерпілим братом, оскільки той був старшим і в дитинстві верховодив ним. Двері відчинив потерпілий, розмова відбувалася в коридорі. У ході розмови, не стримавшись через те, що брат заперечував претензії до нього, а також через те, що через брак освітлення йому здалося, що брат простяг руку і намагається його вдарити, він завдав йому один удар рукою по обличчю. Потерпілий після удару затиснув долонею свої губи і коли розтулив долоню, у ній був предмет схожий на зуб чи його частину. Після цього він залишив помешкання потерпілого. Вину частково визнає тому, що не впевнений, що своїм ударом вибив потерпілому зуба, можливо, він просто зламав його чи зуб видалив сам потерпілий, а також через те, що він перебував в стані уявної оборони.

Вина ОСОБА_7 підтверджується такими доказами.

Сторони підтвердили, що у час і місці, зазначених у обвинуваченні, у них виник конфлікт, у ході якого обвинувачений завдав один удар рукою в ділянку обличчя потерпілого. Обидві сторони також підтвердили існування напружених відносин між ними перед конфліктом. При цьому, потерпілий зазначив, що причиною таких відносин є негідна поведінка обвинуваченого, який і раніше вдавався до рукоприкладства, яке йому до цього прощалося. Потерпілий також ствердив, що удар наносився із значною силою, кулаком, прийшовся в ділянку губ і він відразу відчув, що передній зуб вибитий. Він виплюнув його на долоню, що бачив обвинувачений. Після цього обвинувачений залишив квартиру.

Суд відхиляє твердження обвинуваченого, що зуб можливо не був вибитий внаслідок його удару. Як вже зазначалося, потерпілий відразу продемонстрував на долоні вибитий зуб, обвинувачений це бачив, що сам не заперечує. Твердження обвинуваченого, що в долоні міг бути не зуб, а інший предмет, суд відхиляє. Удар обвинуваченого був несподіваним для потерпілого і той не міг заздалегідь подумати про інший предмет в руці, який має імітувати зуб.

Відхиляє суд також твердження, що зуб міг бути зламаним, а не вибитим, що зуб потерпілий видалив сам. Потерпілий, згідно його показань, відразу ж звернувся в лікарню, де, як видно з поданого ним витягу з журналу прийомів, була зафіксована екстракція зуба. При судово-медичній експертизі, згідно висновку № 32, у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у виді рани верхньої губи зліва, травматичної екстракції 23 зуба, синця лівої щоки з переходом на слизову верхньої і нижньої щелепи, що утворились від дії тупого твердого предмету, можливо, від удару кулаком людини, в час, вказаний у постанові і в медичній документації і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Отже, під час експертизи у потерпілого була виявлена втрата зуба внаслідок удару, про що, зокрема, свідчить травмування м`яких тканих у місці знаходження зуба. Твердження обвинуваченого про неможливість видалення цілого зуба шляхом удару кулаком суперечить висновку судово-медичного експерта, яким стверджено, що зуб вибитий саме внаслідок удару і, можливо, кулаком людини. В судовому засідання судово-медичний експерт підтвердив і роз`яснив свій висновок в цій частині.

Відхиляє суд також твердження обвинуваченого про перебування ним в стані уявної оборони. Таке твердження є голослівним, категорично заперечується потерпілим. Претензії до потерпілого мав саме обвинувачений, він сам прийшов з цими претензіями до нього в квартиру, тобто активні дії і агресія виходили саме від обвинуваченого, а не від потерпілого. Підстави рахувати, що обвинувачений знаходився в стані будь-якої оборони, відсутні.

Таким чином, ОСОБА_7 умисно завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Суд враховує те, що обвинувачений заявив про своє розкаяння у вчиненому. Потерпілий вважає це розкаяння не щирим, однак, сам факт такої заяви в умовах, коли обвинуваченому відомо про амністію, усе ж позитивно характеризує останнього.

Суд враховує також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується у місці проживання.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що покаранням для обвинуваченого мають бути громадські роботи.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від покарання на підставі акту амністії.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_4 не заперечили проти застосування щодо обвинуваченого акту амністії.

Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб; законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.6 згаданого Закону, особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, за який не передбачено покарання у виді позбавлення волі, має дитину, якій не виповнилося 18 років, що підтверджено свідоцтвом про народження дитини.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання внаслідок акта амністії, про що заявив клопотання.

Щодо цивільного позову, то вимоги потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі.

Та обставина, що потерпілий позбувся зуба внаслідок умисних, протиправних, злочинних дій потерпілого, доведена.

Доводи потерпілого про те, що внаслідок втрати зуба він зазнав моральних страждань, є поза будь-яким сумнівом переконливими. Позивач втратив передній зуб, що безсумнівно супроводжувалося істотними больовими відчуттями, що є загальновідомим. Крім цього, втрата зуба, тим більше переднього, і незворотність такої втрати приводить до переживань, зумовлених самою по собі втратою, які є доволі інтенсивними, що є загальновідомим та очевидним. Втрата переднього зубу також є помітною естетичною втратою, яку неможливо усунути швидко, позивач поза сумнівом відчуває переживання і незручності від того, як його з такою вадою сприймають оточуючі і що про нього думають.

Визначена позивачем сума морального відшкодування 5000 грн. є очевидно розумною з огляду на перенесені ним страждання, сумніви у тому, що вона надмірна, не виникають, а тому вказану суму слід стягнути з обвинуваченого.

Щодо вимоги обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди, яка полягає у витратах на імплантацію зуба замість втраченого у сумі 43240 грн., то ця вимога є передчасною і на момент її пред`явлення не має підстави для задоволення.

Потерпілий подав договір про надання платних стоматологічних послуг № 1 від 10 лютого 2017 року, довідку медичного центру «Санідент Плюс» № 7/1 від 12.06.2017 року про те, що у потерпілого під час комп`ютерної томографії верхньої щелепи поставлений діагноз: адентія 23 зуба. Рекомендована підготовка до операції, проведення імплантації в ділянці 23 зуба з подальшим протезуванням. Повна вартість лікування складає 43240 грн.

Крім цього, потерпілий подав поетапний план лікування імплантації з вказаною вартістю 43240 грн. та прайс на імплантацію.

Однак, незважаючи на те, що згаданий вище договір укладений ще 10 лютого 2017 року, а обстеження проведене у червні 2017 року, потерпілий до лікування не приступив, не пройшов жодного етапу імплантації, не поніс у зв`язку з імплантацією жодних витрат.

Потерпілий не довів, що йому необхідний саме один із найбільш дороговартісних імплантів, з перерахованих у наданому ним прайсі, а встановлення менш вартісного, зокрема, імпланту середньої вартості, є неможливим.

Потерпілий не пройшов жодного етапу імплантації, не поніс у зв`язку з імплантацією жодних витрат в той час як п.10 згаданого вище договору передбачає, що сторони мають право розірвати цей договір в односторонньому порядку, лише попередивши іншу сторону.

Пункт 4.3.7 договору передбачає можливість зміни діагнозу, обсягу лікування та вартості лікування.

Потерпілий не подав докази понесення ним жодних витрат на підготовку до імплантації, які передбачені планом лікування.

За таких обставин заявлені ним вимоги є передчасними і до задоволення не підлягають.

Потерпілий має розпочати лікування, понести у зв`язку з цим витрати і лише тоді подати позов до суду про їх відшкодування в порядку цивільного судочинства, подбавши про докази необхідності цих витрат.

Арешт на майно обвинуваченого слід зберегти у зв`язку з задоволенням вимог до нього про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 у частині вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 у відшкодування завданої йому моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В цивільному позові потерпілого ОСОБА_4 у частині вимоги про відшкодування майнової шкоди в сумі 43240 грн. відмовити повністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Головуючий ОСОБА_8