Справа № 308/2336/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2017 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000225 від 24.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 від 24.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2017 року розгляд кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 від 24.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України призначено у підготовчому судовому засіданні, доручено Закарпатському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити ОСОБА_4 захисника для здійснення захисту за призначенням.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , заявила клопотання про повернення обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, вказує,що зазначені різні дати складання обвинувального акту. Крім того, в судовому засіданні просила врахувати на те, що ОСОБА_4 має психічні вади (виявляє ознаки психічного захворювання) розумову відсталість, тому в даному випадку участь захисника відповідно до п.3 ч.2 ст.52 КПК України є обов`язковою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заявлене клопотання свого захисника підтримав.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, думку прокурора, який заперечив проти клопотання обвинуваченого та його захисника, захисника обвинуваченого, яка підтримала своє клопотання, обвинуваченого, який підтримав клопотання свого захисника, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст.291 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Так у обвинувальному акті зазначена правова кваліфікація, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України, тобто у завідомо неправдивому повідомлені про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Разом з тим, згідно ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 03.12.2015 року по справі № 301/193/14-к було скасовано вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.03.2015 відносно ОСОБА_4 , яким було останнього визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Зі змісту вказаної ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 03.12.2015 року встановлено, що з наданих стороною захисту та отриманих апеляційним судом документів, зокрема від заступника головного лікаря КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_4 лікувався в КЗ «ДКПЛ ДОР» з 02.11 по 22.12.1994 з діагнозом «дебільність, зумовлена недоношеністю; гіпердинамічний синдром; заїкання 2-3 ст.; недорозвиток мови 3 рівня». З 15.02.1995 по 26.12.1997 ОСОБА_4 навчався у комунальному закладі освіти «Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 1» Дніпропетровської обласної ради» («Павлоградська допоміжна школа-інтернат для дітей з вадами в розумовому та фізичному розвитку»).

Апеляційний суд визнав, що за таких обставин ОСОБА_4 як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції був позбавлений можливості без захисника повною мірою реалізувати свої права у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок, зокрема, психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права.

Крім того, згідно ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.02.2016 року по справі № 301/193/14-к було залишено без змін ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 13.01.2016 про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_4 прокурору.

Зі змісту вказаної ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.02.2016 року по справі № 301/193/14-к встановлено, що як перший, так і наступний обвинувальні акти вручені ОСОБА_4 без участі захисника, участь якого відповідно до встановлених апеляційним та місцевим судом зазначених вище обставин є обов`язковою, що позбавляло можливості обвинуваченого забезпечити право на захист з реалізацією своїх прав.

В судовому засіданні судом встановлено, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000225 від 24.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, проведено без участі захисника, обвинувальний акт вручений ОСОБА_4 без участі захисника, участь якого враховуючи, що ОСОБА_4 лікувався в КЗ «ДКПЛ ДОР» з 02.11 по 22.12.1994 з діагнозом «дебільність, зумовлена недоношеністю; гіпердинамічний синдром; заїкання 2-3 ст.; недорозвиток мови 3 рівня» та з 15.02.1995 по 26.12.1997 ОСОБА_4 навчався у комунальному закладі освіти «Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 1» Дніпропетровської обласної ради» («Павлоградська допоміжна школа-інтернат для дітей з вадами в розумовому та фізичному розвитку»), є обов`язковою, що позбавляло можливості обвинуваченого забезпечити право на захист з реалізацією своїх прав.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику забезпечення права на захист у кримінальному провадженні» від 25 вересня 2015 року при вирішенні питання про наявність психічних чи фізичних вад, внаслідок яких особа нездатна повною мірою реалізувати свої права, суддям доцільно керуватись п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», згідно з яким під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що в обвинувальному акті помилково вказано про призначення адвоката ОСОБА_6 до участі у справі за дорученням Закарпатського обласного центру надання вторинної правової допомоги, оскільки на досудовому розслідуванні обвинувачений від призначення захисника відмовився.

Необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт прокурора. При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію Європейського суду з прав людини щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 90-91 рішення Європейського суду з прав людини від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Згідно з ч. 1 ст. 509 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, що дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно-небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами зокрема є : 1) наявність згідно з медичними документами у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті, тощо).

Крім того, всупереч п.2 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, не містить анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а саме, обвинувальний акт складено щодо « ОСОБА_4 » та в тексті обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вказується саме таке прізвище, разом з тим прізвище обвинуваченого « ОСОБА_7 », тобто вказаний обвинувальний акт та інші процесуальні документи складено взагалі стосовно іншої особи.

Крім того, незрозумілим є дата складання самого обвинувального акта, оскільки в такому вказується про дату складання такого 29 лютого 2016 року, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказується дата складання 26 лютого 2016 року.

У відповідності до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі Камасінскі проти Австрії, № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).

Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).

Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом а пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт а пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти a і b пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Жупнік проти України).

З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Тому в даному випадку зазначені вище порушення можуть бути розцінені, як порушення прав обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Глава 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування. Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з недоліками є неприпустим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що ст. 314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту та додатків до нього у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а також про необхідність у зв`язку із наведеними фактами істотних порушень вимог КПК України повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження, прокуророві для усунення недоліків у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого законодавства.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання було встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000225 від 24.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, не відповідає вимогам КПК України, що перешкоджає призначенню судового розгляду і є підставою для повернення акта прокуророві.

На підставі викладеного та керуючись статтями 109, 291, 314, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000225 від 24.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України, - повернути прокурору, для усунення порушень вимог КПК України, протягом місяця з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1