11-кп/775/142/2018(м)
263/7957/14-к

Категорія: ст. 296 ч. 2, 187 ч. 4, 122 ч. 1 КК України
Головуючий 1ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 березня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 …….
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15

15 грудня 2017 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта прокурору задоволено, оскільки він викладений у спосіб, який не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та загальним засадам кримінального судочинства, формулювання обвинувачення не відокремлено від фактичних обставин щодо кожного обвинуваченого окремо.
Крім того, в обвинувальному акті одні і ті ж самі дії обвинуваченого ОСОБА_14 щодо потерпілого ОСОБА_17 кваліфіковані як вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження та хуліганства. Отже, як мають протиріччя, так і тотожні. А дії обвинуваченого ОСОБА_15 кваліфіковані як хуліганство і водночас зазначена його причетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, хоча йому обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України не висунуте.
Також мають місце в обвинувальному акті суперечності в кваліфікації дій всіх обвинувачених за ч. 2 ст. 296 та ч. 4 ст. 187 КК України щодо потерпілого ОСОБА_18 , а саме вказані одні і ті ж тілесні ушкодження, заподіяні, як при вчиненні хуліганства, так і при розбійному нападі.
До того ж суд послався на порушення вимог ст. 109 КПК України, зазначивши, що реєстр матеріалів досудового розслідування містить не всі відомості про проведення процесуальних та слідчих дій.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати з призначенням нового розгляду у тому ж суді зі стадії підготовчого судового провадження.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. В ньому викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, вчинених кожним з обвинувачених окремо, надана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на частину і статтю особливої частини КК України за кожним злочином окремо, а також містяться формулювання обвинувачення окремо щодо кожного обвинуваченого, у тому числі надана кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_14 вірно за сукупністю злочинів- хуліганства із умисним заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
На думку прокурора наявність в обвинувальному акті розбіжностей при викладенні фактичних обставин вчинених злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , також не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту, оскільки виявлені судом розбіжності містяться переважно в формулюванні об`єктивної сторони інкримінованих злочинів, ознаки якої підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом дослідження доказів безпосередньо судом.
Так, в обвинувальному акті прокурором зазначено всі ті фактичні обставини вчинених злочинів, які він вважає встановленими, ґрунтуючи свою позицію шляхом аналізу зібраних під час досудового слідства доказів. Однак суд, не досліджуючи доказів зробив висновок про наявність розбіжностей у фактичних обставинах кримінальних правопорушень без відповідного мотивування свого рішення.
До того ж звертає увагу, що досудове слідство закінчилося, у зв`язку із чим проведення додаткових слідчих дій є недопустимим, виключно ніж як за рішенням суду та у випадках, передбачених законом. Проте суд в ухвалі не зазначив, які саме слідчі дії необхідно виконати для усунення виявлених суперечностей і чому їх усунення неможливо виконати під час судового розгляду.
Також судом проігноровано положення ст. 338 КПК України, відповідно до якої прокурор під час судового розгляду кримінального провадження має право змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення в тому числі виправити наявні розбіжності, якщо такі будуть встановлені під час дослідження доказів.
Щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, то це також не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він є лише додатком останнього.
Посилання суду на те, що обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків вважає недоречним, оскільки попереднім складом суду обвинувальний акт від 4 серпня 2014 року визнавався таким, що відповідає вимогам КПК України та по даному кримінальному провадженню вже призначався судовий розгляд.
Заслухавши суддю- доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які вважають рішення суду законним, справедливим і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Вказані норми кримінального процесуального закону судом не дотримані. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувальний акт щодо обвинувачених не одноразово був повернутий прокурору з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
7 серпня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя надійшов останній обвинувальний акт від 4 серпня 2014 року (а.п. 1-54 т. 3).
3 грудня 2014 року ухвалою колегії суддів залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору, кримінальне провадження було призначено до судового розгляду, який проводився понад два роки
28 квітня 2017 року у зв`язку із задоволенням заяви захисника ОСОБА_8 про відвід суддям ОСОБА_19 та ОСОБА_20 замість суддів, які вилучені (замінені), за перерозподілом до складу колегії суддів увійшли судді ОСОБА_1 (головуючий) та ОСОБА_21 (а.п. 217 т. 4).
6 червня 2017 року суд у телефонному режимі повідомив частину сторін кримінального провадження про дату та час його судового розгляду (а.п. 219 т. 4).
15 грудня 2017 року ухвалою суду за клопотанням захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувальний акт повернуто прокурору (а.п. 112 т. 5).
Насамперед слід зауважити, що після заміни суддів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , поновлена колегія суддів повинна була діяти у відповідності зі ст. 319 КПК України, згідно якої розпочати саме судовий розгляд спочатку. При цьому, суд не врахував, що попереднім складом суду вже залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору, а кримінальне провадження було призначено до судового розгляду. Отже, у даному випадку здійснення судом розгляду кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання не ґрунтується на законі.
Крім того, колегія суддів вважає неспроможними посилання суду на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та загальним засадам кримінального судочинства, в якому, у тому числі, формулювання обвинувачення не відокремлено від фактичних обставин щодо кожного обвинуваченого окремо.
Так, аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (формула обвинувачення);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
У п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення.
Таким чином, наведені норми КПК України доводять, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Більш того, Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально карного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року, яке відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
В обвинувальному акті відсутні конкретні вказівки на те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень. Але вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, вчинених кримінальних правопорушень кожним з обвинувачених окремо та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини), винуватість в їх вчиненні, викладені доступно.
При цьому, враховуючи наведені положення КПК України та Практику Європейського суду, колегія суддів вважає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінальних правопорушень. А деякі розбіжності при викладені фактичних обставин вчинених злочинів, містяться переважно в формулюванні об`єктивної сторони інкримінованих обвинуваченим злочинів, ознаки якої (у тому числі суспільно небезпечні наслідки у вигляді отриманих потерпілими тілесних ушкоджень) підлягають доказуванню стороною обвинувачення та дослідженню і оцінюванню судом.
Що стосується невідповідності матеріалів досудового розслідування реєстру матеріалів досудового розслідування, то згідно ст. 314 КПК України цей недолік не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр є лише додатком до обвинувального акту.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутність вказівки в обвинувальному акті щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 на їх обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, інші недоліки, на які послався суд, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Тому зазначене також є підставою для скасування судового рішення з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_16 задовольнити частково.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_4
суддя ОСОБА_3