Провадження № 1-кс/592/31/18
17 січня 2018 року м.Суми
Представник Сумського ВП ГУНП в Сумській області повідомлявся про час та місце розгляду скарги, однак до суду не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржниці, дослідивши докази по матеріалах скарги, вважаю, що вона є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вказана постанова була вмотивована тим, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.383 КК України, оскільки кримінальне провадження розпочате по його заяві про вчинення ліквідатором ПАТ «Сумиоблагротехсервіс» кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КПК України, триває і у вказаному кримінальному провадженні не прийнято рішення про його закриття на підставі ст.284 КПК України.
При винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Слідчий мотивував свою постанову виключно тим, що кримінальне провадження розпочате по заяві ОСОБА_4 про вчинення ліквідатором ПАТ «Сумиоблагротехсервіс» кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КПК України, ще триває і у вказаному кримінальному провадженні не прийнято рішення про його закриття.
Отже, при закритті кримінального провадження слідчим не була надана правова оцінка вищевказаного рішення Господарського суду Сумської області від 30.11.2016 року, про яке було відомо ОСОБА_4 і який не зважаючи на це звернувся із заявою до правоохоронних органів щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за не пропорційне задоволення кредиторських вимог.
У відповідності з вимогами п.2 ч.5 ст.110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Таким чином, скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, а постанова слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження є поверховою і підлягає скасуванню. Слідчому необхідно допитати ОСОБА_3 , надати оцінку її показам з урахуванням рішення Господарського суду Сумської області та прийняти обгрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст.303, 306, 307 КПК України,
Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1