Справа № 297/1816/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей Берегівської райдержадміністрації ОСОБА_8 , представника Берегівського РВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ОСОБА_9 та перекладачі ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегово кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000411 від 14 червня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
31.05.2017 року ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням період часу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, умисно з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з неогородженої території виноградника радгоспу «Берегівський» згідно акту на права користування землею №000444, яким користується ПАТ "Берегово - Тиса", що є правонаступником колишнього радгоспу «Берегівський», шляхом вільного доступу викрали залізобетонні виноградні стовпчики в кількості 38 штук, щ що знаходилися на балансі підприємства, вартість яких становить 1672 грн. згідно висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 14.06.2017 року.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_6 спричинили ПАТ "Берегово - Тиса" матеріальні збитки на суму 1672 грн..

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України повністю з підстав викладених у обвинувальному акті, щиро розкаялися у вчиненому та обіцяли більше не скоювати правопорушень.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Представник потерпілого ПАТ «Берегово-Тиса» в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи.

Представник Берегівського РВ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації - ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що неповнолітній ОСОБА_6 на обліку не стоїть, вважає, що неповнолітнього слід суворо не карати.

Представник служби у справах дітей Берегівської районної державної адміністрації - ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що неповнолітній ОСОБА_6 по місцю навчання характеризується позитивно, вважає, що він може виправдати свою поведінку, в зв`язку з чим просить призначити йому міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 кваліфіковано правильно за ч. 2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена групою осіб.

Суд, обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , суд визнає їх щире каяття, крім того, для неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , обставиною, пом`якшуючою покарання суд визнає, вчинення злочину у неповнолітньому віці.
Згідно ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання (а.с 105), раніше не судимий (а.с. 96-97), тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання нових злочинів, можливе при засудженні його до покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України,

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 101), раніше не судимий (а.с. 93-94) та те, що він вчинив злочин будучи неповнолітнім, тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання нових злочинів, можливе при засудженні його до покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України.

Крім того при прийнятті судового рішення щодо міри покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує досудову доповідь, згідно висновкам якої рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній, але зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий, вину свою визнав повністю, шкодує про вчинене, тому орган пробації Берегівського РВ вважає, що перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до вимог КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Крім того, в судовому засіданні захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 та сам неповнолітній обвинувачений заявили клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він на момент вчинення злочину був неповнолітнім, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину, раніше не судимий, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України,Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2016 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."е"ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Згідно паспортних даних, які маються при матеріалах кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент скоєння кримінального правопорушення був неповнолітнім, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив в травні 2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Долю речових доказів вирішити згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_11 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (два) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаціїта повідомляти останніх про зміну місця проживання.

ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням його на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 2 КК України, повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну місця проживання та навчання.

На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання.

Речові докази: 38 бетонних стовпчиків, які передані на зберігання під розписку директору ПАТ «Берегово-Тиса», залишити останньому, як власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1