Ухвала іменем україни 07 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001682,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Миколаївки Костянтинівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимостей.

За вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада

2016 року вирок щодо ОСОБА_7 змінено: виключено зі вступної частини вироку посилання на судимості ОСОБА_7 за вироками Артемівського міського суду Донецької області від 07 квітня 1983 року, 19 липня

1985 року, 17 червня 1987 року та Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2006 року.

Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він у кінці вересня 2015 року в м. Часів Яр, знайшовши

73-міліметрову реактивну кумулятивну протитанкову гранату ПГ-9С, переніс її за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де незаконно без передбаченого законом дозволу зберігав її до вилучення у нього працівниками поліції 07 червня 2016 року.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, оскільки вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України.

У запереченні засуджений просить залишити без задоволення касаційну скаргу прокурора, а ухвалу апеляційного суду щодо нього без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку засудженого та його захисника про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому як видно з касаційної скарги прокурора, у ній не порушуються питання щодо доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Доводи ж прокурора про несправедливість призначеного засудженому покарання унаслідок м`якості, що, на його думку, полягає у безпідставному застосуванні до винного положень ст. 75 КК України, виявилися необгрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (яке відноситься до категорії тяжких злочинів), та дані, що характеризують особу винного.

Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_7 відповідно до ст. 89 КК України судимостей не має, раніше був судимий, має постійне місце проживання, неофіційно працює, за місцем проживання характеризується посередньо, а за місцем роботи позитивно, не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері й перебуває на обліку в наркологічному диспансері.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття, а обставин, що обтяжували би покарання, встановлено не було.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої йому статті.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також те, що останній має міцні соціальні зв`язки, надав письмову згоду на проведення огляду свого домоволодіння і вказав, де саме зберігає боєприпаси, тобто вжив усіх необхідних заходів для того, щоб тяжких наслідків для від його протиправних дій не настало.

На підставі наведених даних з урахуванням стану здоров`я засудженого (патологія головного мозку та серцево-судинні захворювання) апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав

для застосування до винного положень ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на зазначене вище, вік, позитивну характеристику засудженого, стан його здоров`я та склад його сім`ї, його поведінку та дії під час виявлення у нього вказаних боєприпасів, його щире каяття у вчиненому, що свідчить про його критичне ставлення до власних незаконних дій, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням законним, справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості або підстав вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України), на чому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Враховуючивикладене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада

2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни,

а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої та апеляційної інстанцій, без задоволення.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3