№ 243/5399/17
Провадження № 1-кп/243/145/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6
розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 17 кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бука Ташкентської області Узбекистану, турка-місхитинця, громадянина України, з початковою освітою, не працюючого, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження № 0000938 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Під час судового засідання прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на строк до двох місяців, обґрунтоване тим, що ризики, відповідно до яких обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого - на теперішній час не відпали.
Під час судового засідання захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Своє клопотання захисник обгрунтував тим, що підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 у суду не має, оскільки відсутні як ризики передбачені ст. 177 КПК України так і доведеність з боку прокурора наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник клопотання прокурора не підтримали, вважали, що обвинуваченому необхідно обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ОСОБА_5 має постійне місце проживання та позитивну характеристику, раніше не судимий. Просили задовольнити клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.
Прокурор під час судового засідання просив відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , підтримав своє клопотання про продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши думку учасників судового засідання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому та щодо вирішення питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд встановив наступне.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України. Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого,
експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 178 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.

Згідно ч.3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Так відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного; перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зазначають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків та для задоволення своїх соціально побутових потреб може вчинити інше кримінальне правопорушення достатнім обсягом доказів не підтверджені і з цих підстав судом до уваги не приймаються, оскільки на теперішній час по справі вже допитані як потерпіла так і свідки зі сторони обвинувачення, що виключає можливість обвинуваченого здійснення незаконного впливу на них, вплив же обвинуваченого на свідків зі сторони захисту є протиріччям його інтересів, крім того наявність стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання обвинуваченого виключає його переховування від суду та ймовірність вчинення іншого злочину.

Таким чином під час судового засідання прокурором не доведено наявність зазначених в клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, крім того допитані під час судових засідань як потерпіла так і свідки зі сторони обвинувачення вказували на непричетність обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків), поведінки обвинуваченого під час судових засідань, суд враховуючи практику Європейського суду з прав людини приходить до висновку про часткове задоволення клопотання захисника та відмову у задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та недоведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне змінити відносно обвинуваченого вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області,

Слов`янської місцевої прокуратури, Слов`янського міськрайонного суду.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в достатній мірі забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обовязків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 181,183, 331 КПК України , суд
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2-х місяців - залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 строком на два місяці, тобто з 25.01.2018 року до 25.03.2018 року, заборонивши йому цілодобово залишати своє житло.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до СВ Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області, Слов`янської місцевої прокуратури та до Слов`янського міськрайонного суду; не відлучатися з м. Слов`янська без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; заборонити зустрічатись зі свідками даного кримінального правопорушення та потерпілою.

Контроль за виконанням данної ухвали покласти на Слов`янський ВП ГУНП в Донецькій області та прокурора.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту становить два місяці 25.03.2018 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1