ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1212/18
провадження № 1-кп/753/929/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 22.01.2018 р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001163 від 08.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості, укладеною 22.01.2018 року між прокурором прокуратури м. Києва юристом 2 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0001163 відносно ОСОБА_5 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України.
Зі змісту вказаної угоди вбачається, що ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі. При цьому сторонами узгоджено, що ОСОБА_5 буде призначено покарання: за ч. 2 ст. 309 КК України два роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України один рік позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання буде призначено у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 підлягатиме звільненню від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Прокурор, думку якого підтримали захисник та обвинувачений, в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок на підставі вказаної угоди.
Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, суд приходить до наступних висновків.
Так, положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено випадки для відмови судом в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
При цьому, в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості вказано, що наркотичний засіб було придбано та перевезено в інший день, ніж попередньо було придбано психотропні речовини. Відомостей про те, що вказані дії охоплені єдиним умислом, враховуючи різні предмети злочинів та різні обставини доставлення їх до місця проживання обвинуваченого, як в обвинувальному акті, так і в угоді відсутні.
За таких обставин кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України без ознаки повторності є невірною.
Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Також в угоді зазначено, що сторонами при призначенні покарання були враховані такі пом`якшуючі обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Як вбачається з обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 , психотропні речовини та наркотичний засіб були придбані останнім у невстановлений досудовим розслідування час, місці та спосіб, у невстановленої досудовим слідством особи (дані про виділення матеріалів щодо якої в обвинувальному акті відсутні). При цьому в суді ОСОБА_5 заявив, що він вживає кокаїн, який є наркотичним засобом, а згідно пред`явленої підозри останньому інкримінують незаконні дії, пов`язані з психотропною речовиною, тобто питання про те з якою метою ОСОБА_5 придбав та зберігав психотропні речовини залишилось не з`ясованим.

Наведене викликає обґрунтовані сумніви щодо наявності належних підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті злочину.

З огляду на викладене призначення покарання за ч. 2 ст. 309 КК України в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання, передбаченого санкцією частини статті, виявляється необґрунтованим.
Також, питання щодо можливості звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України має бути належним чином мотивоване. Проте в угоді не зазначено яким саме чином тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного та інші обставини справи свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання взагалі, та з встановленням мінімального іспитового строку зокрема.
З огляду на викладене, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, даних про особу ОСОБА_5 , приймаючи до уваги те, що предметом одного із злочинів є особливо небезпечна психотропна речовина параметоксіамфетамін (ПМА), з огляду на конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік суперечить загальним засадам призначення покарання.
Крім того, в будь-якому випадку, згідно з положеннями ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання на засудженого безальтернативно покладаються обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 вказаної статті, при цьому суд може додатково покласти і обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 76 КК України.
Всупереч вказаної вимоги закону в угоді взагалі не зазначено про обов`язковість покладення на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
При цьому, вказавши у п. 4 угоди про визнання винуватості право прокурора у разі невиконання угоди упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, посилання на відповідні домовленості щодо певних обов`язків обвинуваченого, які би дали право у разі їх невиконання звернутись із клопотанням про скасування вироку на підставі угоди відсутні.
Крім того, положеннями ст. 470 КПК України встановлено критерії, якими визначається можливість і доцільність ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості, якими, зокрема, є наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні більш тяжких кримінальних правопорушень.

Разом з тим, направлена до суду угода про визнання винуватості не містить обов`язків обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою.

Також, зміст угоди про визнання винуватості не містить жодного обґрунтування, в чому саме полягало сприяння ОСОБА_5 в проведенні досудового розслідування в кримінальному провадженні та яким чином це вплинуло на оперативність та ефективність досудового розслідування.

Будь-яких даних про наявність справжнього суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень при укладенні угоди про визнання винуватості до суду не надано та в тексті угоди не зазначено.
Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність вказаної угоди вимогам КПК України та КК України, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у її затвердженні.
З урахуванням того, що угоду досягнуто під час досудового розслідування, суд вважає, що на підставі абз. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України досудове розслідування має бути продовжено в загальному порядку, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. ст. 314-315, 468-474 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 22.01.2018 р., укладеної між прокурором прокуратури міста Києва ОСОБА_3 та обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_5 , а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001163 повернути прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя