ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1350/14-к
Провадження № 1-кп/636/5/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0002278, внесеному 25 листопада 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Криничне, Тростянецького району, Сумської області, громадянина України, вдівця, не працюючого, пенсіонера,який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в:
24 листопада 2013 року близько о 17.30 год., керуючи технічно справним автомобілем "Cherry Tiggo", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський у м. Чугуєві, Харківської області, зі сторони м. Харкова у напрямку м. Ізюму, Харківської області. Під час руху ОСОБА_4 не виконав вимоги п.п. 1.5 та 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; зобов`язуючих водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи, зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб поступитися дорогою пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека.

Порушення ОСОБА_4 зазначених правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що він біля будинку № 157 у мікрорайоні "Авіатор" м. Чугуєва, Харківської області, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками "Пішохідний перехід" та дорожньою розміткою "зебра", на якому знаходились пішоходи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які переходили проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля "Cherry Tiggo" та яких він об`єктивно міг виявити завчасно, не зменшив швидкість та не поступився дорогою пішоходам і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 9/88-ОКБт/13/14 від 07.03.2014р., заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, у вигляді поєднаної черепно-мозкової, торакоабдомінальної та скелетної травми. Причиною смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 у КЗОЗ "ОКЛ ЦЕМД та МК" став травматичний шок, як смертельне ускладнення зазначеної черепно-мозкової, торакоабдомінальної та скелетної травми.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля "Cherry Tiggo" ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони зазначені в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що її батьки в той день йшли з дачі додому і при переході проїзної частини з ліва направо, при цьому мати йшла трохи попереду, а батько - позаду, обвинувачений допустив наїзд на батька.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому суд обмежився дослідженням фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:

-довідки ОСК ГУНП України в Луганській області, ОСК ГУНП в Сумській області, ОСК ГУНП в Харківській області та ОСК МВС України № 975-06032014/63204 від 12.03.2014р. про судимість обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якої обвинувачений раніше не засуджений (а.к.п. 96);

-характеристики, наданою за місцем мешкання обвинуваченого секретарем селищної ради від 05.03.2014р., згідно якої обвинувачений зарекомендував себе з позитивного боку, підтримує відносини з сусідами, приймає активну участь у житті селища, громадський порядок не порушує, скарг на його адресу не надходило (а.к.п. 100);

-інформації Брянського територіального медичного об`єднання міська поліклініка № 1 від 12.03.2014р., згідно яких обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.к.п. 98, 99).

Дослідивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який раніше не засуджений, вдівець, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується позитивно, щиро розкаявся в вчиненому злочині.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини,

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене та наслідки скоєного діяння, те що загинула людина, суд приходить до висновку, що виправлення виховання звинуваченого можливе лише в ізоляції від суспільства з позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України в рамках провадження потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов до обвинуваченого, однак у судовому засідання потерпіла відмовилась від позову, оскільки вже є судове рішення про стягнення з обвинуваченого матеріального та морального збитків та обвинуваченим вже сплачено 70000 грн.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості цивільного позову суд виходить з наступного.

Речових доказів по справі не має.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз - висновок експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області № 273/14 від 28.03.2014р. у розмірі 391,20 грн. ( а.к.п. 41, 46, 101).

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявлене клопотання про застосування до нього п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки досяг пенсійного віку і злочин, за вчинення якого він притягується до кримінальної відповідальності, не відноситься до злочинів тяжких чи особливо тяжких.

Прокурор не заперечував щодо застосування стосовно обвинуваченого Закону України « Про амністію у 2016 році», оскільки він підпадає під дію цього Закону України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно ст. 1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 07.09.2017р., від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, звільняються особи, які вчинили необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України та які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, враховуючи думку потерпілої та її представника, які не заперечувала проти застосування до обвинуваченого акту амністії, вважає, що зазначене клопотання підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 раніше не засуджений, характеризується позитивно, є пенсіонером, має вік 78 років, притягується до відповідальності за необережний злочин, перешкод до застосування амністії, зазначених у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не встановлено.

При обранні міри покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який щиро розкаюється у скоєному злочині, характеризується позитивно, має погіршений стан здоров`я, є пенсіонером по віку, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами на строк, передбачений санкцією ст. 286 ч.2 КК України та враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого акту амністію.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в ході досудового слідства не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 2 роки.

На підставі п. «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Цивільний позов потерпілої залишити без розгляду.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у сумі 391 (триста дев`яносто одну) грн. 20 коп.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя