Справа № 183/2887/17
№ 1-кп/183/738/17
В И Р О К
іменем України
04 грудня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000769 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гайове, Ківерцівського району, Волинської області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця призваного за мобілізацією, снайпера військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
25 червня 2014 року наказом № 133 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду командира відділення 2 взводу роти снайперів військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_5 , будучі військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9,11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
З 25 вересня 2014 року по 05 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 знаходився на лікуванні у Луцькому психотерапевтичному центрі «IQ». Після проходження лікування 05 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 був виписаний та направлений для подальшого проходження служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Однак, 06 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 20 червня 2017 року, коли солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином у період з 06 січня 2015 року по 20 червня 2017 року, солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно у розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що в період з 25.09.2014 року по 05.01.2015 року він перебував на лікуванні у зв`язку з отриманням поранення під час бойових дій, а 06.01.2015 року він після лікування повинен був повернутися до військової частини, однак на час виписки він був ще на костилях і потребував подальшого лікування. Крім того, в цей час захворіла його малолітня донька, і він поїхав додому, звідки звернувся до командування частини про надання йому відпустки, а отримавши відмову продовжував залишатися вдома. У скоєному щиро кається та має намір продовжувати військову службу за контрактом.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно до військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що за місцем служби він характеризується негативно (а.п.74).

Однак, обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, він має постійне місце мешкання, де характеризується задовільно (а.п.54), на обліку у лікарів не перебуває (а.п.59,60), має малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.50) та має на утриманні неповнолітню дитину дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.51), приймав участь в антитерористичній операції (а.п.55), де під час бойових дій отримав вогнепальне, сліпе, осколкове поранення м`яких тканин тильної поверхні правої ступні (а.п.57,62).

Щире каяття ОСОБА_5 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до п. "в" ч.1 зазначеного закону ОСОБА_5 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не позбавлений батьківських прав, і який на день набрання чинності цим Законом має дитину, якій не виповнилося 18 років (а.п.50).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, судом не встановлено, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі п. в ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Копію вироку ОСОБА_5 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1