АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1727/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 165 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0012880 від 12 вересня 2017 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше

неодноразово судимого, останній раз 22.11.2016 Оболонським районним

судом м. Києва за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , першого заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2016 - 2 роки та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків - 6 років позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 12 вересня 2016 року приблизно о 16 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 21 по вул. Кібальчича в м. Києві, побачив раніше незнайомого малолітнього ОСОБА_10 , який катався на велосипеді, і в цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме велосипеда.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи те, що його дії носять відкритий характер, ОСОБА_6 підійшов до малолітнього ОСОБА_10 та застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а саме штовхнув його в плече, внаслідок чого останній впав з велосипеда, який ОСОБА_6 відкрито викрав, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на суму 3500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати. Вказує, що потерпілого він не штовхав і свідків цього не було. Були тільки свідки того, що він катався на велосипеді, але він цього не заперечує, втім велосипеда він не викрадав, а попросив у потерпілого. Також зазначає про поганий стан свого здоров`я.

В апеляційних скаргах перший заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 та заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 просять дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_6 , зокрема відомості щодо попередньої судимості, вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2016 призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги, і просив перерахувати йому строк попереднього ув`язнення та застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році», думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурорів та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що велосипеда він не викрадав, а попросив у потерпілого, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що до нього підійшов обвинувачений та мовчки штовхнув його з велосипеда так, що він упав. Після цього обвинувачений підняв велосипед, сів на нього та поїхав. Потерпілій побіг за ним і кричав, щоб той віддав велосипед.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що він почув крик дитини та повернувшись побачив, що через дорогу біжить дитина, у якої була істерика та кричить: «Віддай велосипед!». Одночасно він побачив чоловіка, який їхав на дитячому велосипеді, намагаючись втекти від дитини.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 , до нього підійшов чоловік і попросив про допомогу, повідомивши, що дитина плаче, так як у неї чоловік забрав велосипед. Він запитав прикмети, сів в машину і проїхавши невелику відстань, побачив чоловіка на велосипеді, який їхав по трамвайним коліям. Він зупинився і затримав цього чоловіка.

Крім того, вина ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується фотознімками тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_10 .

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_14 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене потворно, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, є правильною .
З урахуванням здобутих у справі доказів, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 190 КК України, як про те вказує обвинувачений, і доводи апеляційної скарги у цій частині задоволенню не підлягають.

Покарання ОСОБА_14 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про поганий стан здоров`я до уваги колегії суддів не беруться, оскільки враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_14 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурорів щодо неправильного застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_14 покарання закону України про кримінальну відповідальність, які підлягають задоволенню.

Так, у відповідності до вимог ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, а злочин, за який ОСОБА_6 засуджений оскаржуваним вироком, він вчинив 12 вересня 2016 року, тобто до ухвалення вироку Оболонським районним судом м. Києва.

Однак, суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання замість ч.4 ст. 70 КК України, застосував ст. 71 КК України, що є неправильним, а тому вирок у цій частині підлягає зміні апеляційним судом, що не погіршує становища обвинуваченого.

Щодо клопотання обвинуваченого про зарахування йому строку попереднього ув`язнення, то воно підлягає частковому задоволенню, оскільки судом першої інстанції у вироку це питання вирішено, однак без зазначення кінцевого терміну строку, який підлягає зарахуванню.

Що стосується клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», то воно задоволенню не підлягає з огляду на те, що ОСОБА_6 не являється її суб`єктом і не відбув половини призначеного строку основного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги першого заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та заступника прокурора м. ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити: вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2016 визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Задовольнити частково клопотання ОСОБА_6 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без задоволення.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк, з дня вручення йому копії рішення.

Судді _______________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4