АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2132/17 Справа № 176/1271/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,(в режимі відеоконференцз`вязку),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за його апеляційною скаргою на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання умовно-достроково відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції, дослідивши особову справу ОСОБА_7 , дійшов до висновку, що три заохочення в поточному році, при наявності 13 стягнень, переважне посереднє відношення до праці засудженого, який згідно довідки є працездатним, посилань на стан його здоров`я щодо працевлаштування на виробництві установи не було, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення останнього, як такому, який став на шлях виправлення, так як фактично за весь період відбування покарання мав наявні систематичні стягнення, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення. Крім того, судом враховано, що за цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 19.03.2015 року, 27.05.2016 року, 13.06.2017 року - відмовлено, розглядався стосовно застосування ст. 82 КК України 27.05.2016 року, 13.06.2017 року відмовлено, розглядався стосовно застосування ст. 81 КК України 22.12.2016 року відмовлено, як такому який не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить прийняти об`єктивне рішення у справі в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, скасувати ухвалу суду, застосувати відносно нього ст. 81 КК України, а на час розгляду справи призначити йому захисника. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, ОСОБА_7 зазначає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що стягнення були накладені на нього незаконно, та, при цьому, деякі з них, зокрема накладені за період з 04 квітня 2014 року по 14 грудня 2014 року, є погашеними за строком давності. Поряд з цим, врахована судом характеристика не відповідає дійсності, оскільки містить посилання лише на стягнення, відомості про заохочення у ній відсутні. При цьому, суд не витребував характеристику, що відповідає матеріалам особової справи, а обмежився лише усними даними, зазначеними представником колонії. На переконання засудженого, наявність незадовільної характеристики не може бути підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні, оскільки засуджений поступово ставав на шлях виправлення, про що свідчить заохочення останнього.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, доводи засудженого, який підтримав свою апеляцію, позицію захисника, який підтримав апеляцію засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 на час звернення до суду з клопотанням відбув дві третини строку призначеного йому вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 лютого 2013 року за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України покарання.

Разом з тим, згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, за період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується негативно, має 3 заохочення та 13 не оскаржених стягнень, 8 з яких суворі. Крім того, засуджений з травня 2013 по жовтень 2014 року був працевлаштований на виробництві установи виконання покарань.

Надаючи оцінку вказаним даним, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що такі обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці, є обґрунтованими.

На переконання колегії суддів, наявність зазначених обставин не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини та щире каяття.

Разом з тим, колегія суддів враховує й те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України вважається тяжким, тому наявність 3 заохочень за час відбування покарання, а також даних про нетривале працевлаштування, не є доказом того, що засуджений довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що частина стягнень є погашеними колегія суддів розцінює як необґрунтовані та вважає, що незалежно від того, чи були такі стягнення погашені, останні мають враховуватись в цілому, як обставини, що характеризують особу засудженого.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задовлення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді: