Номер провадження 1-кп/201/30/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 року м. Дніпро
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дальній, Нижнє-Ілімського району, Іркутської області, Російської Федерації, громадянина України, одруженого, який має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з повною середньою освітою, який проходить службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді гранатометника 3 мотопіхотної роти 39 окремого мотопіхотного батальйону, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 22 січня 2016 року за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 407 КК України до покарання у вигляді трьох місяців арешту з утриманням на гауптвахті,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
20 червня 2015 року, о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на своєму автомобілю Niva-Chevrolet, з номерними знаками « НОМЕР_2 » біля кафе «П`ятниця», яке розташоване на території острову Монастирський у м. Дніпропетровську, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, діючи умисно, з корисливих мотивів, визначив майно кафе об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, діючи умисно, з корисливих мотивів, з погрозами та криками у гучномовець про застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, заїхав на автомобілі марки Niva-Chevrolet на територію майданчику літнього кафе «П`ятниця», пошкодивши майно вищевказаного кафе.
Після чого, ОСОБА_5 , знаходячись на території кафе «П`ятниця», продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, висловлюючи на адресу потерпілої ОСОБА_7 погрози про застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останньої, подавивши волю ОСОБА_7 до опору, висловив вимогу передати грошові кошти, що знаходяться у касі кафе, на що остання вказала ОСОБА_5 на місце, де знаходилися грошові кошти. Після чого, ОСОБА_5 , відкрито викрав грошові кошти у розмірі 801 гривню, що належать ПП « ОСОБА_8 ».
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши ПП «Песиголовець П.А.» матеріальну шкоду на зазначену суму.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Саме таке формулювання обвинувачення із визначеною правовою кваліфікацією, визнано судом доведеним у наслідок ґрунтовного та змістовного дослідження усього обсягу наданих доказів сторонами кримінального провадження, аналіз яких і підтвердив обставини події, встановленні судом.
Отже, із показів допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що раніше обвинуваченого ОСОБА_5 вона не знала та ніяких відносин з ним не підтримувала. Влітку 2015 року працювала продавцем у кафе «П`ятниця», розташованому на о. Монастирський у м. Дніпропетровську. 20 червня 2015 року у вечірній час, вона знаходилася на робочому місці в кафе «П`ятниця» разом із охоронцем ОСОБА_9 та своїм співмешканцем ОСОБА_10 , який прийшов до неї. Після 22 години до кафе під`їхав автомобіль марки «Нива» з номером « НОМЕР_2 », в якому знаходилось два чоловіки. Спочатку водій даного автомобіля, яким виявився ОСОБА_5 став вимагати прибрати лавки біля входу в кафе, далі почав висловлювати погрози застосування фізичного насильства у гучномовець, після чого, заїхав на автомобілі на територію кафе, пошкодивши стільці та столи, які стояли всередині кафе. Далі вийшов з машини і вимагав від неї подзвонити володільцю кафе. Вона була налякана і виконала вимоги обвинуваченого, подзвонила ОСОБА_11 і передала телефон ОСОБА_5 , який кричав, що зґвалтує її, якщо ОСОБА_11 щойно не приїде до кафе. Далі, висловлюючи погрози застосування фізичного насильства, висловив вимогу віддати грошові кошти, що знаходяться у касі кафе. Оскільки вона була налякана і не могла чинити опір обвинуваченому, жестом вказала на місце, де знаходилися грошові кошти, після чого, ОСОБА_5 взяв всі гроші у сумі 801 гривня, і нічого не пояснюючи, покинув територію кафе. Після чого вони викликали поліцію. В подальшому родичі обвинуваченого ОСОБА_5 передали їй грошові кошти у розмірі 1 000 гривень, а тому претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляє. Додала, що ОСОБА_5 поводив себе неадекватно, агресивно, заїхав на автомобілі всередину кафе, кричав, його очі були безумними, а річ не зовсім зв`язною, що, на її думку, свідчило про знаходження останнього у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначила, що ОСОБА_5 автоматом їй не погрожував, в руках у обвинуваченого будь-яких предметів, схожих на автомат не бачила, проте стверджувала, що останній висловлював на її адресу погрози застосування фізичного насилля, в тому числі, казав, що зґвалтує її. Висловила думку про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.
Вказані покази потерпілої ОСОБА_7 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів, на підставі яких судом встановлені обставини кримінального правопорушення. При цьому, не довіряти показанням потерпілої у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено, об`єктивних та переконливих доводів, з яких би потерпіла дала неправдиві покази або обмовляла обвинуваченого ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_11 суду показав, що раніше обвинуваченого ОСОБА_5 не знав і ніяких відносин з ним не підтримував. Потерпілу ОСОБА_7 він знає, вона працює продавцем в кафе «П`ятниця», розташованому в парку Шевченко на Монастирському острові у м. Дніпропетровську. 22 червня 2015 року, він знаходився вдома, після 22 години йому зателефонувала ОСОБА_7 , яка в той день працювала в кафе і повідомила, що якийсь чоловік на автомобілі заїхав всередину приміщення кафе та йому потрібен директор павільйону чи він. Потім слухавку взяв, як він зрозумів, цей чоловік, та, висловлюючись нецензурною лайкою, при цьому, зрозуміти його було важко, оскільки річ була не зовсім зв`язною, став вимагати, щоб він приїхав, не пояснюючи причин таких вимог, а також кричав, що якщо він не приїде, то він зґвалтує продавця і потрощить все у кафе. Після чого, зв`язок перервався. Через деякий час йому знову зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що цей чоловік забрав з каси грошові кошти у сумі 801 гривень і покинув територію кафе, при цьому вона була дуже налякана та схвильована, говорила, що він неадекватний, агресивний і погрожував їй зґвалтуванням. Він подзвонив у поліцію і повідомив про ці події. При цьому додав, що вся завдана йому шкода відшкодована обвинуваченим у повному обсязі, а тому претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляє. Висловив думку про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.
Отже, виходячи із показів представника потерпілого ОСОБА_11 судом встановлено, що хоча він і не був безпосереднім очевидцем вчинення злочину, про обставини якого йому відомо зі слів ОСОБА_7 , проте, розмовляв з обвинуваченим по телефону і підтвердив факт висловлення останнім на адресу потерпілої ОСОБА_7 погроз застосування фізичного насильства, при цьому, такі покази представника потерпілого повністю узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_7 .
Вказані покази представника потерпілого ОСОБА_11 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів на підставі яких судом встановлені обставини кримінального правопорушення. При цьому, не довіряти показанням представника потерпілого у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено, об`єктивних та переконливих доводів, з яких би представник потерпілого давав неправдиві покази або обмовляв обвинуваченого ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_10 суду показав, що раніше ОСОБА_5 він не знав і ніяких відносин з ним не підтримував. Того дня, коли все сталося, в літку 2015 року, в вечірній час, точної дати не пам`ятає, він приїхав до потерпілої ОСОБА_7 , яка є його співмешканкою і працювала на той час продавцем в кафе «П`ятниця», що знаходиться на Монастирському острові у м. Дніпропетровську. Далі, він, ОСОБА_7 та охоронець ОСОБА_9 спокійно сиділи в кафе біля барної стійки та розмовляли. Приблизно після 22 години до кафе під`їхав автомобіль марки «Нива» з номером « НОМЕР_2 », в якому знаходилось два чоловіки. Спочатку водій даного автомобіля, яким виявився ОСОБА_5 став вимагати прибрати лавки біля входу в кафе, далі почав висловлювати погрози застосування фізичного насильства у гучномовець, після чого, заїхав на автомобілі на територію кафе, пошкодивши стільці та столи, які стояли всередині кафе. Далі вийшов з машини і вимагав від ОСОБА_7 подзвонити володільцю кафе. Вона виконала вимоги обвинуваченого, подзвонила ОСОБА_11 і передала телефон ОСОБА_5 , який кричав, що зґвалтує ОСОБА_7 , якщо ОСОБА_11 щойно не приїде до кафе. Він дуже злякався і побіг до сусідньої палатки з метою викликати поліцію Коли повернувся до кафе, обвинуваченого вже не було, а ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_5 забрав грошові кошти з каси у сумі 801 гривні. Додав, що обвинувачений, на його думку, знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки потрощив всі стільці, столи, ліхтар та кофейний апарат у кафе, поводив себе неадекватно, агресивно, заїхав на автомобілі всередину кафе, його очі бігали, а річ була не зв`язною. Зазначив, що ОСОБА_5 автоматом ані йому, ані ОСОБА_7 не погрожував, в руках у обвинуваченого будь-яких предметів, схожих на автомат він не бачив, проте підтвердив, що останній висловлював на адресу ОСОБА_7 погрози застосування фізичного насильства, в тому числі, казав, що зґвалтує останню.
Отже, виходячи із показів свідка ОСОБА_10 , який був безпосереднім очевидцем подій, судом встановлено, що свідок підтвердив, як обвинувачений ОСОБА_5 , будучі у стані алкогольного сп`яніння, дійсно знаходився у зазначений час та місці і висловлював потерпілій ОСОБА_7 погрози застосування фізичного насилля, в тому числі, погрожував зґвалтуванням. При цьому, підтвердив і той факт, що зі слів потерпілої ОСОБА_7 йому відомо, що коли він бігав до сусідньої палатки викликати поліцію, обвинувачений відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 801 гривні, що знаходилися у касі кафе, такі покази свідка повністю узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_7 .
Вказані покази свідка ОСОБА_10 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. При цьому, не довіряти показанням свідка ОСОБА_10 у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено, об`єктивних та переконливих доводів, з яких би свідок давав неправдиві покази або обмовляв обвинуваченого ОСОБА_5 .
З протоколу огляду місця події від 20 червня 2015 року та додатків до нього у вигляді фото таблиці, вбачається, що слідчим, в присутності двох понятих проведено огляд кафе «Острів» ПП «П`ятниця», розташованого на острові Монастирський у м. Дніпропетровську, під час якого зафіксовано місце події з явними ознаками безладу та виявленні сліди автомобільних шин в напрямку до кафе.
З протоколу огляду місця події від 21 червня 2015 року та додатків до нього у вигляді фото таблиці, слідчим, в присутності двох понятих, на підставі заяви ОСОБА_5 , який добровільно надав для огляду автомобіль марки «Шевроле-Ніва», із номерним знаком « НОМЕР_2 », за участю останнього проведено огляд вказаного автомобілю, під час якого на криші автомобіля виявлено проблисковий маячок синього кольору, на підлозі з водійської сторони виявлено пляшку горілки «MEDOFF», об`ємом 0,7 літрів, а також виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - автомобілю марки «Шевроле - Ніва», реєстраційний номер НОМЕР_4 , відповідно до якого власником транспортного засобу є ОСОБА_12 , а також автомобіль марки «Шевроле- Ніва», реєстраційний номер НОМЕР_4 .
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21 червня 2015 року та додатків до нього у вигляді фото таблиці вбачається, що слідчим, в присутності двох понятих, потерпілій ОСОБА_7 було пред`явлено для впізнання чотири особи чоловічої статті, серед яких остання вказала на особу під № 1 ОСОБА_5 , та пояснила, що саме він 20 червня 2015 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, погрожуючи застосуванням насильства, відкрито заволодів майном на території кафе «П`ятниця», розташованого на о. Монатисрський у м. Дніпропетровську.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21 червня 2015 року та додатків до нього у вигляді фото таблиці вбачається, що слідчим, в присутності двох понятих, свідку ОСОБА_10 було пред`явлено для впізнання чотири особи чоловічої статті, серед який останній вказав на особу під № 1 - ОСОБА_5 та пояснив, що саме він 20 червня 2015 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, перебуваючи на території кафе «П`ятниця,» розташованого на о. Монастирський у м. Дніпро, погрожуючи застосуванням насильства відкрито заволодів майном.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21 червня 2015 року та додатків до нього у вигляді фото таблиці вбачається, що слідчим, в присутності двох понятих, свідкові ОСОБА_9 було пред`явлено для впізнання чотири особи чоловічої статті, серед який останній вказав на особу під № 4 ОСОБА_5 та пояснив, що саме він 20 червня 2015 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, перебуваючи на території кафе «П`ятниця,» розташованого на о. Монастирський у м. Дніпро, погрожуючи застосуванням насильством та фізичної розправи відкрито заволодів майном.
З протоколу слідчого експерименту від 14 липня 2015 року, проведеного слідчим в присутності двох понятих, за участю представника потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, встановлено, що обвинувачений в присутності вказаних осіб, на місці вказав на ділянку місцевості територію кафе «П`ятниця», розташованого на о. Монастирський у м. Дніпропетровську, де 20 червня 2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, вчинив відкрите заволодіння майном потерпілої, при цьому, зазначивши всі обставини та спосіб вчинення цього злочину.
З висновку судово-психіатричної експертизи № 162 від 14 липня 2015 року від 14 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, не страждав і в даний час не страждає. Виявляв раніше та виявляє в даний час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.
В період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, досліджуваний не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, коли він міг віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними.
В даний час за своїм психічним станом, досліджений також може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними.
В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.
Водночас з наведеного висновку вбачається, що з 25 червня 2015 року по 03 липня 2015 року ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні, з приводу зловживання алкоголем протягом останнього року, куди був доставлений з медичної частини за направленням в/ч НОМЕР_5 .
Незважаючи на часткове невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, останній суду показав, що потерпілу ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 раніше не знав і ніяких відносин з ними не підтримував. З 24 серпня 2014 року він став служити у військовому добровольчому батальйоні «Дніпро-2». В останній день свого відрядження 20 червня 2015 року, у вечірній час, знаходився у м. Дніпропетровську та разом із своїми знайомими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дівчатами приїхав на автомобілі «Нива Шевроле», з номерами « НОМЕР_2 », який належить його знайомій, до Монастирського острову у м. Дніпропетровську. Знаходячись на острові Монастирський, висадив всіх окрім, ОСОБА_15 , який спав на передньому сидінні в автомобілі, рухався вздовж пляжу, де почув гучну музику Репера Ногано «служу Росії», яка лунала з кафе через що дуже розхвилювався, оскільки є військовим і в даний час захищає батьківщину, а тому така музика не повинна лунати. Далі він заїхав всередину даного кафе на автомобілі, а потім від`їхав назад. Після чого, вийшов з автомобілю та зайшов всередину кафе, де перебувала потерпіла ОСОБА_7 , охоронець і ще один чоловік, яким в подальшому виявся свідок ОСОБА_10 . Знаходячись всередині кафе, він став трощити столи і стільці, кофейний апарат і ще якесь майно, вимагав від потерпілої ОСОБА_7 приїзду володільця цього кафе, на що остання подзвонила по телефону власнику кафе і передала йому телефон. Під час розмови з власником кафе, він вимагав від останнього негайного прибуття у кафе та висловлювався нецензурною лайкою, а після кинув цей телефон на підлогу. Далі висловив потерпілій ОСОБА_7 вимоги віддати йому всі гроші, на що остання жестом показала, де знаходилися грошові кошти, які він взяв і покинув територію кафе. Після чого, він поїхав відвозити своїх знайомих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інших, але по дорозі був затриманий працівниками поліції. При цьому, заперечував факт перебування в той день у стані алкогольного сп`яніння та висловлювання на адресу потерпілої ОСОБА_7 погроз застосування насильства, а також наявність у нього умислу на заволодіння майном. Підтвердив, що дійсно заволодів грошовими коштами у сумі 801 гривень, але з яких мотивів це зробив пояснити не може.
Отже, виходячи із показів обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній підтверджує, що дійсно у зазначений час та місці відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 801 гривень, які повністю узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_10 та з іншими дослідженими доказами, а тому суд приймає в цій частині його свідчення до уваги.
Проте, обвинувачений, хоча і не заперечував, що заволодів майном потерпілого ПП « ОСОБА_8 », але стверджував, що умислу на заволодіння цим майном у нього не було, в той день у стані алкогольного сп`яніння він не знаходився та не висловлював на адресу потерпілої ОСОБА_7 погроз застосування насильства.
При цьому, визнаючи відкритий умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_5 , спрямованих на відкрите викрадення майна, поєднаного із застосуванням погроз насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, суд насамперед виходить із показів потерпілої ОСОБА_7 , яка стверджувала, що в той день обвинувачений ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння заїхав на автомобілі у приміщення кафе, де висловлюючи погрози застосування насильства, відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 801 гривень, а також із того, як потерпіла сприймала дії обвинуваченого, зокрема той факт, що вона усвідомлювала відкритий характер дій ОСОБА_5 , направлених саме на заволодіння майном, поєднаним із погрозами застосування насильства, які повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 та іншими дослідженими доказами, а тому з урахуванням такої впевненої позиції потерпілої, показів свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем подій, у суду відсутні жодні сумніви щодо правильності встановлення та доведення фактичних обставин відкритого викрадення обвинуваченим ОСОБА_5 майна потерпілого ПП «Песиголовець А.П.»., викладених у даному вироку.
Водночас, на підтвердження факту вчинення обвинуваченим даного злочину у стані алкогольного сп`яніння вказують потерпіла ОСОБА_7 і свідок ОСОБА_10 , які зазначили, що останній, на їх думку, був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки потрощив всі стільці, столи, ліхтар, кофейний апарат та інше майно, поводив себе неадекватно, агресивно, заїхав на автомобілі всередину кафе, кричав, його очі бігали, рухи були без порядними, а річ - не зв`язною.
При цьому, суд враховує, що безпосередньо після вчинення злочину під час огляду автомобілю «Нива Шевроле», яким керував ОСОБА_5 і на якому останній в`їхав у кафе, виявлено і вилучено пляшку з алкогольним напоєм горілкою саме на водійському сидінні, де був ОСОБА_5 , що підтверджується безпосередньо дослідженим у судовому засіданні протоколом огляду від 21 червня 2015.
Більш того, як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 обстежений амбулаторною судово-психіатричною експертною комісією у відділенні СПЕ, за результатами обстеження встановлений діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а також безпосередньо після вчинення злочину з 25 червня 2015 року по 03 липня 2015 року обвинувачений ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування у Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні з приводу зловживання алкоголем протягом останнього року, куди був доставлений з медичної частини за направленням в/ч НОМЕР_5 .
А отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, проаналізувавши всі наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_5 в частині заперечення ним наявності умислу на заволодіння майном потерпілого ПП «Песилоговець П.А.», факту висловлювання потерпілій ОСОБА_7 погроз застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я та знаходження у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення інкримінованого злочину, оскільки насамперед, вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_10 , які є послідовними, та такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами та іншими дослідженими доказами, а тому, суд розцінює надання обвинуваченим показань в цій частині, як обраний спосіб захисту, з метою введення суд в оману, переслідуючи, мету уникнення покарання.
Допитаний в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_13 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_5 знає і підтримує з ним дружні стосунки. Зазначив, що очевидцем подій він не був, про обставини кримінального правопорушення йому фактично нічого не відомо. Вказав, що 20 червня 2015 року у вечірній час, він разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та дівчатами на автомобілі «Нива Шевроле» з військовими номерами, під керуванням ОСОБА_5 прибули на територію острову Монастирський у м. Дніпропетровську на дискотеку «Ібіца». Далі вони розійшлися кожен по своїх справах. Через деякий час, приблизно через дві години під`їхав ОСОБА_5 та сказав, що він вже буде їхати. Тоді вони поїхали разом з ним. По дорозі ОСОБА_5 розповів їм, що посварився з працівниками кафе через те, що не зміг проїхати, пошкодив майн, а працівниця бару дала йому певну суму грошей. Далі по дорозі вони були затримані працівниками поліції і доставлені до Жовтневого відділення поліції для з`ясування обставин. Додав, що у його присутності ОСОБА_5 алкогольні напої не вживав.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду показав, що ОСОБА_5 знає та підтримує з ним приятельські стосунки. Очевидцем скоєного він не був, про обставини кримінального правопорушення йому фактично нічого не відомо. Вказав, що 20 червня 2015 року у вечірній час, він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та дівчатами на автомобілі «Нива Шевроле» з військовими номерами, під керуванням ОСОБА_5 прибули на територію острову Монастирського у м. Дніпропетровську на дискотеку «Ібіца». Далі вони розійшлися кожен по своїх справах. Через деякий час, приблизно через дві години під`їхав ОСОБА_5 та сказав, що він вже буде їхати. Тоді вони поїхали разом з ним. По дорозі ОСОБА_5 був схвильований та розповів їм, що машиною зніс кафе. Додав, що у його присутності ОСОБА_5 алкогольні напої не вживав.
Так, виходячи із показів свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 встановлено, що останні не були очевидцями подій, а лише підтверджують факт присутності обвинуваченого на автомобілі у той день на острові Монастирський у м. Дніпро та схвильований стан після того, як вони поверталися додому перед їх затриманням, а тому суд приймає в цій частині їх свідчення до уваги. Інші події їм відомі лише зі слів обвинуваченого.
Проте, свідки зазначили, що не бачили, як обвинувачений ОСОБА_5 вживав в той вечір алкогольні напої і стверджували, що останній був тверезий.
Водночас, суд критично відноситься до показів свідків в частині заперечення ними факту знаходження обвинуваченого ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння в той вечір, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , які є послідовними, та такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами та іншими дослідженими доказами.
А отже, за таких обставин, суд відноситься критично до таких показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 і не приймає їх до уваги, оскільки останні є об`єктивно зацікавленими особами, так як перебувають з обвинуваченим у дружніх стосунках, а тому, на думку суду, надали такі покази з метою сприяння ОСОБА_5 уникнути відповідальності за вчинений злочин.
За клопотанням сторони захисту у судовому засіданні допитана, як свідок ОСОБА_16 , яка суду показала, що обвинувачений її син. Зазначила, що очевидцем скоєного вона не була, про обставини кримінального правопорушення їй нічого не відомо. Додала, що коли син повернувся з зони АТО, де був контужений, у нього періодично траплялися посттравматичні синдроми та нервові зриви. Охарактеризувала його з позитивної сторони.
Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_10 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.
З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і обвинувачений винуватий у його вчиненні, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що останній має повну середню освіту, одружений і має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте із своєю сім`єю тривалий час не проживає і дитину не утримує, проходить службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , на посаді гранатометника 3 роти 39 окремого мотопіхотного батальйону, раніше судимий, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується з позитивної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до довідки № 192 від 20 січня 2016 року з Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» знаходився на лікуванні з 25 червня 2016 року по 03 липня 2016 року у відділенні зазначеного закладу, а також обстежений амбулаторною судово-психіатричною експертною комісією у відділенні СПЕ, за результатами обстеження встановлено діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.
При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 засуджений за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року за ч. 3 ст. 407 КК України до покарання у виді трьох місяців арешту.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку. Інших обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду, не встановлено.
Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 хоча і зазначав протягом судового розгляду, що визнає себе винуватим в інкримінованому злочині і щиро кається, але, при цьому, заперечував наявність умислу на заволодіння майном потерпілого ПП «Песиголовець П.А», факту висловлювання потерпілій ОСОБА_17 погроз застосування насильства та стану алкогольного сп`яніння, намагаючись таким чином уникнути відповідного покарання, а тому такі покази і позицію обвинуваченого суд не може розцінити, як беззаперечне визнання вини та щире каяття у скоєному.
Отже, за таких обставин, суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , підстави для застосування положень ст. 69 КК України, яка передбачає наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, для призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, відсутні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та враховує підвищену суспільну небезпеку даного кримінального правопорушення грабежу, яка обумовлюється тим, що останній не приховував свого наміру протиправно заволодіти майном, діяв умисно, відкрито, ігноруючи волю потерпілого, у володінні якого перебувало майно, застосовуючи при цьому, погрози застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, враховує характер, певні обставини та спосіб вчинення обвинуваченим даного злочину, а також особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, наведені вище, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 засуджений за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року за ч.3 ст. 407 КК України до покарання у виді трьох місяців арешту, який набрав законної сили.
Під час судового розгляду стороною обвинувачення надано повідомлення з Територіального управління військової служби правопорядку від 21 грудня 2016 року за № 6759/ппс, відповідно до якого, ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року, на гауптвахті військової частини НОМЕР_6 з 07 жовтня 2016 року.
Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року відносно ОСОБА_5 останній винен ще в зазначеному у даному вироку злочині, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України, вчиненому ним до постановлення наведеного вище вироку.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього кодексу.
Отже, за наведених вище обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання відповідно до правил ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, зарахувавши у остаточно призначене покарання, відбуте обвинуваченим покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року.
Під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 був затриманий 21 червня 2015 року в порядку 208 КПК України, що підтверджується протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21 червня 2015 року.
Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Таким чином, строк попереднього ув`язнення, тобто перебування в умовах слідчого ізолятора, відбутого обвинуваченим ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження на момент ухвалення вироку, складає період часу з 21 червня 2015 року по 23 червня 2016 року.
Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».
Отже, призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати положення ст. 72 КК України (в редакції зазначеного вище Закону) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, враховуючи його до моменту постановлення вироку.
Таким чином, суд вважає за необхідне в строк основного покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто у вигляді 06 днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- автомобіль марки «Шевроле-Ніва», державний номер НОМЕР_4 , який відповідно до розписки від 03 липня 2015 року переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_18 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 є ОСОБА_12 передати ОСОБА_12 , як законному володільцю.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі, зарахувавши покарання відбуте за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати з моменту набрання вироком законної сили, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення, розрахований відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у вигляді 06 (шести) днів.
Речові докази у даному кримінальному провадженні:
- автомобіль марки «Шевроле-Ніва», державний номер НОМЕР_4 , який відповідно до розписки від 03 липня 2015 року переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_18 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 є ОСОБА_12 передати ОСОБА_12 , як законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1