УХВАЛА
судового засідання
03.04.2017 року Колегія суддів Франківського районного суду м. Львова в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8

ОСОБА_9
ОСОБА_10
громадських захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
за участю обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення з під варти підсудного ОСОБА_15 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених за ч.2 ст. 17, п.п. «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6, 5, 1, 9,11,12,13, ч.2 ст. 1 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Франківським районним судом м.Львова відповідно до норм КПК 1960 р. здійснюється провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_13 за ч.4 ст.19, ч.2 ст. 17 п.п «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України ( ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 за ч.4 ст.19, ч.2 ст. 17 п.п «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України ( ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 за ч.2 ст. 17, п.п. «а», «е», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 17 п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (ред. 1960 року), ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.п. 6, 5, 1, 9,11,12,13, ч.2 ст. 1 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 п.п. 6,5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 17, п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року), ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_17 , за ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_18 , за ч.3 ст. 28, п.п. 6,5, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 28 п.п. 6, 5, 1, 8, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.1 ст. 263 КК України.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_6 надійшло клопотання про звільнення його підзахисного з-під варти та обранні запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з мотивів наведених в клопотанні.
Колегія суддів, вислухавши думку учасників процесу, щодо підримання заявленого захисником ОСОБА_19 клопотання про зміну обрагоного обвинуваченому ОСОБА_15 , думку прокурора, який заперечив щодо заявленого клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.148 КПК України запобіжний захід застосовується до підсудного з метою запобігти спробам ухилитися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжити злочинну діяльність.
У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», взяття під варту, як запобіжний захід, обирається та застосовується лише при наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим чи підсудним процесуальних обов`язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України і його належної поведінки.
Згідно із ч.1 ст.155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід застосовується у справах про злочини, за які законом передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк понад три роки. При цьому, відповідно до ст.150 КПК України, п.10 згаданої постанови ПВСУ при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд повинен враховувати не тільки обставини, передбачені ст.148 КПК України, та тяжкість злочину, у вчиненні якого особа обвинувачується, а і її вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу; з`ясовувати дані про попередні судимості, соціальні зв`язки, її схильності, спосіб життя та поведінку під час провадження в цій кримінальні справі.
З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_15 у вчиненні тяжких злочинів, однак. Однак, згідно рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.165 КПК України заміна одного запобіжного заходу іншим здійснюється судом з додержанням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
З огляду на те, що розгляд даної справи ще триває на підставі положень ст. 151, ст. 273 КПК України 1960 р. колегія суддів вважає за необхідне змінити підсудному ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд.
Дане твердження суду грунтується на судовому рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України», «Подвезько проти України» у яких Європейський суд зробив висновок, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обгрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Вирішуючи клопотання колегія суддів враховує, що обвинувачений 1980 р.н., одружений, має мати-інваліда ІІ групи, наявне хронічне захворювання бронхіальна астма, наявність кулі в хребті ОСОБА_15 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, посередньо характеризується; на обліках у ЛОКПД та ЛОДКНД не перебуває; має постійне місце проживання та реєстрації, тривалий час перебуває під вартою, стан здоров`я обвинуваченого, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, оцінюючи в сукупності всі обставини та те, що суд не може керуватись припущеннями про наявність ризиків, крім того суворість покарання не є визначальним елементом під час оцінки ризику переховуватись від правосуддя чи вчинення нових злочинів, на підставі положень ст. 151, ст. 273 КПК України 1960 р. колегія суддів вважає за необхідне змінити підсудному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, керуючись ст.ст.148, 151, 155, 165, 165-1 273, 274 КПК України /в редакції 1960 року/ колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Змінити підсудному ОСОБА_15 запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши підсудного ОСОБА_15 з-під варти в залі суду.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3