Справа № 428/6746/14-к
Провадження № 11-кп/782/61/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу прокурора Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_5

на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 26 січня 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст.110, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.364 КК України до прокуратури Харківської області для усунення недоліків,

В С Т А Н О В И Л А:
В ухвалі зазначено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, що унеможливлює його призначення до судового розгляду, а тому відповідно до ч.3 ст.314 КПК України суд повертає обвинувальний акт прокурору.
Із обвинувального акту вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому злочини, що є безпідставним і недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу, визначеного ст.17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.
Вказівка в обвинувальному акті на те, що обвинувачений скоїв злочини, передбачені ч.3 ст.110, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.364 КК України, є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст.6, 129 Конституції України, п.2 ст.311 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім того, аналіз змісту обвинувального акту вказує на те, що він складений без дотримання положень п.5 ч.2 ст.291, ст.91 КПК України, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неоднозначно, неконкретно та неповно, в обвинувальному акті не розкриті фактичні обставини кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується в вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, а саме дій спрямованих на участь у діяльності терористичної організації, але об`єктивна сторона вказаного злочину може бути виражена у формах: створення терористичної організації; керівництво такою організацією; участь у ній; організаційне, чи інше сприяння створенню терористичної організації, тобто не конкретно викладена об`єктивна сторона обвинувачення, неможливо однозначно визначити чи є інкримінований злочин закінченим чи незакінченим, зокрема замахом або приготуванням до злочину.
В цій частині також відсутній виклад обставин кримінального правопорушення про те, які конкретно дії, де і коли були здійснені обвинуваченим, які були вчиненні за попередньою змовою разом з іншими особами та спрямовані на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади, на незаконну зміну меж території та держаного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Не конкретизовано з якими саме особами ОСОБА_7 вступив у змову, чи встановлені дані особи, чи внесенні відомості щодо цих осіб до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Така невизначеність та неконкретність в обвинувальному акті свідчить про неповне викладення обставин кримінального правопорушення, встановлених прокурором під час досудового слідства.
В обвинувальному акті вказано, що так звана Луганська народна республіка відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, вказана мета її діяльності, ієрархія, структура, обов`язки її членів, однак підґрунтя таких категоричних висновків в обвинувальному акті не наведені, відсутнє правове регулювання відповідних положень і на законодавчому рівні, що робить виклад інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення не конкретизованим.
Такі недоліки обвинувального акту не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а діяльність утворень так званої «ЛНР» не є предметом дослідження дійсного кримінального провадження і у випадку кваліфікації дій обвинуваченого це має мати під собою певне підґрунтя та підстави, які не конкретизовані в обвинувальному акті.

Згідно положення п.а ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Тобто, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинне бути в однозначно зрозумілій формі.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.110 КК України, яка передбачає кваліфікуючі ознаки у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків, що на думку сторони обвинувачення виразилися в загибелі громадян, отриманні останніми тілесних ушкоджень, руйнуванню та пошкодженню майна тощо. Таким чином, це злочин з матеріальним складом, що передбачає встановлення наявності збитків, в тому числі і матеріальних, які органом досудового розслідування, виходячи зі змісту обвинувального акту, не встановлено. Також, як вбачається зі змісту обвинувального акту, органом досудового розслідування зазначено, що потерпілих від кримінальних правопорушень немає, при цьому сторона обвинувачення зазначає, що дії ОСОБА_7 призвели до загибелі кількох десятків людей, у тому числі військовослужбовців, та численним пораненням громадян та військовослужбовців.
В свою чергу, ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим в кримінальному провадженні може бути, зокрема фізична, або юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, при цьому права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

В порушення зазначених норм Закону, а також п.3 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить відомостей щодо потерпілих осіб, тобто родичів загиблих; осіб, що отримали поранення та тілесні ушкодження; власників пошкодженого та знищеного майна; вартості пошкодженого та знищеного майна.
Встановити осіб, яким завдано шкоду на стадії судового розгляду не є можливим, оскільки встановлення даних осіб може відбутися тільки за допомогою проведення оперативних та слідчих дій.
З урахуванням вищенаведеного, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема щодо анкетних відомостей кожного потерпілого, викладу фактичних обставин інкримінованих кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а тому з зазначених підстав відповідно до ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Згідно кримінально-процесуального законодавства України, обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, і у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації слідчому належить керуватися кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.
Таким вимогам обвинувальний акт не відповідає, а відсутність конкретного обвинувачення свідчить про те, що слідчим та прокурором проігноровані вказані вимоги закону, бо наведені обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочинів, передбачених ч.3 ст.110, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.364 КК України, зазначені в ньому формально, неповно, без вказівок обставин злочинів, які підлягають дослідженню при розгляді даної категорії справ.
При цьому, на стадії підготовчого провадження суд не розглядає та не вирішує питання щодо доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішує та не з`ясовує наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого. Суд лише констатує, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає Кримінальний процесуальний кодекс України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вважає, що висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ч.2 ст.291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним даним, оскільки обвинувальний акт складений слідчим та затверджений прокурором з дотриманням вимог вказаної правової норми та у ньому зазначені дані про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого; дані про відсутність потерпілих у кримінальному провадженні; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення; дані про обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання та відомості про відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складення та затвердження.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що будучи представником влади, брав участь у терористичній організації та сприяв її діяльності (ч.1 ст.258-3 КК України), а також у посяганні на територіальну цілісність і недоторканність України, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків (ч.3 ст.110 КК України).
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення беручи участь у діяльності терористичної організації та сприяв її діяльності, метою якої було посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, а його дії охоплюють один і той же період часу, встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини ґрунтовно викладені у відповідних процесуальних документах із зазначенням ознак кожного з інкримінованих ОСОБА_7 злочинів та додатково повторного викладу не потребують.
За таких обставин вважає, що в ухвалі суду необґрунтовано зазначено про неконкретність обставин, що становлять склад злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3 та ч.3 ст.110 КК України.
Одночасно з цим, вважає неприпустимим з`ясування судом на стадії підготовчого провадження питань, що явно виходять за межі його повноважень на цій стадії. Зокрема, вирішення питання про готовність справи до розгляду з точки зору доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, з`ясування питання про кваліфікацію дій тощо.
Згідно ч.2 ст.376 КПК України, якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам провадження. В порушення вказаної норми суд призначив оголошення повного тексту ухвали тільки на шостий день.
Таким чином, при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, крім того, висновки суду, викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування вказаного рішення суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , який просив прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення, перевіривши матеріали судового провадження і доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 в тому числі містить відомості, передбачені ч.2 ст.291 КПК України, зокрема в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими із зазначенням місця, часу та способу вчинення кримінальних правопорушень, правову кваліфікацію кожного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому висновок суду першої інстанції, що аналіз змісту обвинувального акту вказує на те, що він складений без дотримання положень п.5 ч.2 ст.291, ст.91 КПК України, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неоднозначно, неконкретно та неповно, в обвинувальному акті не розкриті фактичні обставини кримінального правопорушення, є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неприпустимості з`ясування судом у підготовчому судовому засіданні питань, які явно виходять за межі його повноважень на цій стадії, зокрема, вирішення питання про готовність справи до розгляду з точки зору доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, з`ясування питання про кваліфікацію дій, тощо.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального та кримінального процесуального законів.
Відповідно до ч.5 ст.115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом ч.2 ст.376 КПК України щодо строків оголошення повного тексту ухвали, не грунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства України, а тому не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 26 січня 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст.110, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.364 КК України до прокуратури Харківської області для усунення недоліків, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000298 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.364 КК України у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: