№ 5 1119 ск 17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 13 березня 2017 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мирча Бородянського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2007 року за ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 13 жовтня 2010 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього певних обов`язків.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він, 16 серпня 2016 року, приблизно о 17 год., перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , повторно, шляхом вільного доступу до однієї з кімнат житлового будинку, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_5 , заподіявши останньому матеріальну шкоду на суму 5672 гривні.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засудженого та обставини вчинення злочину, не взято до уваги, що останній неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та на шлях виправлення не став, безпідставно звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. У свою чергу, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, допущених порушень не усунув та вирок місцевого суду залишив без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, а саме безпідставного звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі та звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, виходив з того, що засуджений характеризується посередньо, не має постійного місця роботи, на утриманні має двох малолітніх дітей, викрадене ним майно повернуто власнику, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Одночасно судом враховано й конкретні обставини кримінального провадження. Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому судом визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання засудженій в ході судового розгляду не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, але за умови здійснення за ним контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції на підставі статей 75, 76 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України відповідає вимогам закону, а покарання, за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При розгляді апеляції прокурора, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3