Справа № 375/3/17
Провадження № 1-кп/375/16/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2017 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , засудженого Соломянським районним судом м.Києва 14.08.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 09.11.2015 року звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, з непогашеною судимістю,
за ч. 2 ст.185 КК України, -
Будучи засудженим Соломянським районним судом м.Києва 14.08.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України та звільненим від відбування покарання з випробуванням відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 09.11.2015 року, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив новий умисний корисливий злочин.
Так, 18.08.2016 року близько 13:00 години ОСОБА_4 , прямуючи повз став, що по вул. Заводська в смт.Рокитне Київської області та перебуваючи при цьому в районі розташування будинку № 26-в, помітив мопед марки «Ямаха», який перебував поряд з чоловіком, що ловив рибу.
В той момент у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення майна із вказаного мопеда і з метою чого він, впевнившись, що його злочинні дії залишаться непоміченими, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, з допомогою ключа від мопеда, який знаходився в замку запалення, відімкнув багажне відділення мопеда, звідки таємно викрав раніше використовуваний гаманець чорного кольору, виготовлений з шкірозамінника, який для потерпілого ОСОБА_5 матеріальної цінності не представляє та який містив в собі гроші в сумі 1200.00 грн., а також банківську картку банку «Райффайзен Банк Аваль», яка також не представляє матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_5 ..
Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 1200.00 грн..
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і визнав заявлений до нього потерпілим цивільний позов. Також суду показав, що дійсно 18.08.2016 року близько 13:00 години він разом з друзями прогулювався біля ставу в смт.Рокитне, що біля автостанції. Коли вони проходили біля ставу, він побачив мопед, який стояв неподалік кладки і в замку запалення якого був ключ. Він вирішив скоїти крадіжку майна з цього мопеда і з цією метою відстав від друзів, які пішли вперед, а сам, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, вийняв із замка запалення ключ, яким відкрив багажне відділення з якого забрав гаманець. Вже потім він виявив у гаманці 1200 гривень та банківську картку.
З викрадених коштів він віддав по 150 гривень кожному з трьох друзів, яким він попередньо повідомив, що гроші викрав. Гроші їм дав за те, щоб вони не виказали його.
По дорозі він викинув ключ від мопеда та гаманець.
Потім разом з друзями він пішов до магазину, де вони придбали слабоалкогольні напої і разом їх вживали. Він також в цей день при придбанні товарів у магазині розрахувався банківською карткою на суму приблизно 60 гривень, точної суми він не пам`ятає. При повторному намаганні розплатитися за допомогою картки було затребувано ПІН-код, якого він не знав, а тому другий раз карткою розрахуватися не вдалося.
Також уточнив, що на момент вчинення крадіжки бачив власника мопеда, який неподалік мопеда ловив рибу.
Розкаюється у скоєному, засуджує свій вчинок, та просить надати йому останній шанс виправитися, а саме визначити умовне покарання.
Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину його вина підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, якими є:
?Покази у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 в тім, що він сидів лови рибу і почув голосове повідомлення мобільного телефона про отримання SMS. Коли подивився, то побачив, що повідомлення стосується операції з його банківської картки, яка на той час мала перебувати у гаманці, що знаходився у багажному відділенні мопеда, який у свою чергу стояв неподалік місця, де він ловив рибу. Коли він підійшов до мопеда, то виявив, що ключ відсутній. Він зателефонував знайомому, який привіз йому запасний ключ, за допомогою якого він відкрив багажне відділення мопеда та виявив відсутність у ньому гаманця, в якому знаходилося приблизно 1350-1400 гривень та банківська картка, з якої операції до 1000 гривень можливо було здійснювати без запиту ПІН-кода. Вже потім у банку він дізнався, що його банківською карткою розраховувалися, але яка саме сума була знята він не знає.
Вважає, що обвинувачений має понести покарання по закону та підтримав свій цивільний позов;
?Заява потерпілого ОСОБА_5 на імя начальника Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП України в Київській області від 10.11.2016 року;
?Протоколи огляду місця події з фототаблицями від 10.11.2016 року;
?Протокол проведення слідчого експерименту від 24.12.2016 року з CD-диском відеозапису слідчого експерименту.
За викладеного, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний отриманий у кримінальному провадженні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину і що його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст.65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, особу винного, відношення винного до скоєного та конкретні обставини справи.
З огляду на зміст ч. 2 ст.185 КК України та вимоги статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до злочинів середнього ступеня тяжкості.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом відповідно до вимог ст. 67 КК України не встановлено.
Доводи прокурора про необхідність визнання обтяжуючою покарання винного обставиною вчинення злочину щодо особи похилого віку безпідставні та не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутні підстави вважати, що умисел обвинуваченого був спрямований на вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи суспільну небезпечність скоєного обвинуваченим злочину, на що вказують його характер (умисний корисливий злочин) та спричинені ним наслідки (заподіяння реальної шкоди майновим інтересам фізичних осіб), тяжкість злочину (є злочином середнього ступеня тяжкості), відношення винного до наслідків скоєного (усвідомив протиправність свого вчинку, розкаявся у скоєному), пом`якшуючу покарання винного обставину, відсутність обтяжуючих обставин, дані про його особу, який є особою, яка на перебуває на «D» обліку у лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання (легкий когнітивний розлад внаслідок епілепсії, F 06.72 за МКХ-10) та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, позитивно характеризується по місцю проживання, є особою, яка вчинила новий умисний корисливий злочину в період іспитового строку і що вказує на його стійке небажання виправитися, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинений новий злочин покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З цього приводу положення пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року розяснюють, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Відповідно до пункту 26 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК України), за винятком тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.
Отже, враховуючи вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 застосовує вимоги ч. 1 ст. 71 КК України щодо часткового приєднання обвинуваченому до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Соломянського районного суду м.Києва від 14.08.2015 року щодо його особи за ч. 2 ст.186 КК України та остаточно визначає останнє у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Визначене таким чином обвинуваченому покарання на переконання суду буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого ним злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається із показань обвинуваченого у судовому засіданні, останній заявлений до нього потерпілим позов про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, а саме про стягнення з нього на користь потерпілого 1200.00 грн., визнав повністю.
Визнання цивільним відповідачем, тобто обвинуваченим, пред`явленого до нього позову на переконання суду не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається.
Позов таким чином підлягає задоволенню і що узгоджує з положеннями ст.174 ЦПК України, положення якої суд застосовує у відповідності до положень ст.128 КПК України.
Судові витрати та речові докази у провадженні відсутні.
З метою запобігання ухиленню ОСОБА_4 від виконання вироку суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити раніше обраний щодо нього судом запобіжний захід домашній арешт на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду та утримувати його в Київському СІЗО №13 Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області.
Керуючись ст. ст. 127-129, 368-370, 373-374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та не відбутої частини покарання за попереднім вироком визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили змінити раніше обраний щодо засудженого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду та утримувати в Київському СІЗО №13 Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня утримання його під вартою з 23.01.2017 року.
Зарахувати в строк покарання засудженому ОСОБА_4 тримання його під вартою в установі попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення та тримання під вартою за два дні позбавлення волі, починаючи з 23.01.2017 року до дня набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної злочином шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди 1200.00 грн..
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 640.00 грн..
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «____»______________20__ року