Справа № 698/578/16-к
Провадження № 1-кп/698/116/16
05 грудня 2016 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
Ухвалою суду від 21.07.2015 року по вказаному провадженню було призначене підготовче судове засідання, проведення якого неодноразово було відкладено.
Прокурор у даному підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки вважає, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам КПК України. В судове засідання викликати обвинуваченого, захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , заперечує проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, та звернулася до суду з клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору, посилаючись на те що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України на підставу своїх тверджень зазначила що в обвинувальному акті не конкретизовано формулювання обвинувачення, а саме: слідчий при складанні обвинувального акта виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, не розкрив, в даному процесуальному документі, формулювання обвинувачення,виходячи з того, що обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення злочину, що інкримінується обвинуваченому, як і не містить направленість умислу, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України. В обвинувальному акті не зазначено власника трактора марки МТЗ-80, яким керував ОСОБА_6 та зазначено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину 29.04.2016 року, в той час, як повідомлення про підозру начальником Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратур радником юстиції ОСОБА_7 погоджено 30.04.2016 року у вихідний день та після так званого «оголошення про підозру».Натомість відповідно до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
У реєстрі зазначено, що слідча дія «повідомлення про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_4 » виконано 30.06.2016 року, але фактично ОСОБА_4 оголошено про підозру 29.04.2016 року, без погодження прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням - начальника Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури радника юстиції ОСОБА_7 , адже, так зване «оголошення про підозру у вчиненні злочину» ОСОБА_4 погоджено тільки 30.04.2016 року у вихідний день та після фактичного оголошення, що є недопустимим порушенням закону прав ОСОБА_4 .
У реєстрі зазначено, що слідча дія «повідомлення представнику потерпілого про завершення досудового розслідування» виконана 23.08.2016 року, а фактично вказана слідча дія виконана 23.06.2016 року.
Захисник в клопотанні зазначила, що в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини.
У підготовчому судовому засіданні, обговоривши питання повернення обвинувального акту та доданих до нього документів, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти повернення обвинувального акту до Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, вичерпні вимоги до якого містяться в ст. 291 КПК України.
Обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
Крім того, згідно зі ст. 91 КПК України в обвинуваченні повинні бути зазначені форма вини, мотив і мета вчинення злочину.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 червня 1990 року, зі змінами та доповненнями, обвинувачення повинно бути сформульовано з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.
За змістом положень ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Обвинувальний акт не відповідає вимогам цього кодексу, а саме положенням ст.91 КПК України. Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст.91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину.
Фактичні обставини вчиненого злочину викладені неповно та не конкретно, зокрема не містять посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення та направленість умислу.
Так згідно обвинувачення ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він будучи директором фермерського господарства «Лан - Агро», в липні місяці 2014 року у невстановлений слідством день та час в с. Ромейково Катеринопільського району Черкаської області, діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи те, що опори СВ- 9,5 з ПЛ - 0,4 кв від ТП - 230 Л-1 «Ос.пункт», розташовані на території електропідстанції по вул. Молодіжна, 6, перебувають у власності ПАТ «Черкасиобленерго» Катеринопільський РЕМ, за допомогою трактора МТЗ 80 під керуванням ОСОБА_6 , який не усвідомлюючи факту крадіжки на прохання останнього доставив 9 електроопор з території підстанції до місця будівництва складського приміщення (току) ФГ «Лан-Агро», таємно викрав вказані 9 опор СВ - 9,5 вартістю 63 гривні кожна, частину з яких в подальшому використав для будівництва складського приміщення, спричинивши тим самим ПАТ «Черкасиобленерго» Катеринопільський РИМ матеріальної шкоди на загальну суму 567 гривень 00 копійок.
Таке формулювання обвинувачення є виключно суперечливим, нечітким та незрозумілим. Всупереч вимогам ст. 91 КПК України обвинувачення не містить вказівки на мотив та мету дій ОСОБА_4 , що є необхідними елементами суб`єктивної сторони злочину.
Формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_4 , не здійснено належним чином, воно є неконкретним та нечітким, що позбавляє права обвинуваченого знати, в чому саме він обвинувачується і позбавляє можливості захисту.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , не містить визначення мотиву та мети дій ОСОБА_4 , які органами досудового розслідування визначаються як склад кримінального правопорушення, що позбавляє суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду по суті та ухвалення обґрунтованого рішення з оцінкою пред`явленого обвинувачення, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, і лише в рамках висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Недотримання вказаних положень закону при складанні обвинувального акту порушує право обвинуваченого на захист та унеможливлює виконання головуючим суддею вимог ст.348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Також, суд звертає увагу учасників процесу на те, що згідно даних акту (дослівно) «своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Тобто, слідчий стверджує, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
Однак, з положень ст. 17 КПК України слідує, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.
Однак, у цьому кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє.
За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягають поверненню Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури, як такі, що не відповідають вимогам закону
Керуючись ст. 91, 110, 291, 309, 314, 337 КПК України, суд
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської через Катеринопільський районний суд Черкаської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1