Справа № 308/2553/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/222/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2017.
15.03.2017 старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з погодженим прокурором клопотанням, в якому просила накласти арешт у вигляді заборони на відчуження та заборони на здійснення будь-яких будівельних робіт щодо земельних ділянок, що є предметом вчиненого кримінального правопорушення, з кадастровими номерами:
Згідно висновку технічної експертизи документа № 4/330 від 28.12.2016 Державний акт на право власності на земельну ділянку І-ЗК № 023237 ОСОБА_9 є підробленим, а саме виготовлений за допомогою копіювально-множинної техніки, таким чином обидві ділянки незаконно вибули із комунальної власності Нижньоапшанської сільської ради.
Обидві земельні ділянки 27.05.2014 придбані ОСОБА_8 (код НОМЕР_2 ), мешканцем с. Подішор Тячівського району, його дружина є сестрою дружини ОСОБА_9 .
11.10.2016 комісія з питань агрокомплексу, земельних відносин та благоустрою с. Нижня Апша склала акт про проведення зачистки території зазначеної земельної ділянки, згідно акту комісія вирішила призупинити огородження до вияснення всіх обставин, не дивлячись на це, ОСОБА_10 огородила територію.
Обставини заволодіння земельною ділянкою та поведінка всіх осіб, причетних до вибуття земельних ділянок, вказує, що ними будуть вживатися заходи до узаконення права власності на земельну ділянку, ймовірно шляхом продажу або шляхом будівництва на них.
Невжиття заходів щодо організації заборони відчуження вказаних земельних ділянок може призвести до їх продажу, що порушить права осіб, які купуватимуть земельні ділянки та перешкодить скасуванню права власності, а в подальшому поверненню земельних ділянок у власність громади. У разі побудови будівлі та здачі її в експлуатацію громада села не зможе відновити своє законне право, а також це виключить реалізацію рішення про розширення та будування ФАП.
Вказані земельні ділянки відповідають критеріям п.4 ч.2 ст.167 КПК України, а саме є нерухомим майном, що одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Накладення арешту на майно третіх осіб можливе згідно ст.170 КПК України, з метою недопущення продажу та зміни власника вказаних земельних ділянок слідчим заявлено клопотання про проведення розгляду вказаного клопотання без участі (залучення) власників ділянок.
Обставини заволодіння земельною ділянкою та поведінка всіх осіб, причетних до вибуття вказаних земельних ділянок вказує на те, що будуть вживатися заходи до узаконення права власності на земельну ділянку, ймовірно шляхом продажу або шляхом будівництва на земельних ділянках.
Невжиття заходів щодо організації заборони відчуження наведених вище земельних ділянок може призвести до їх продажу, що порушить права осіб, які купуватимуть земельні ділянки та перешкодить скасуванню права власності, а в подальшому поверненню земельних ділянок у власність громади. У разі побудови будівлі та здачі її в експлуатацію громада села не зможе відновити своє законне право, а також ця обставина виключить реалізацію рішення ппро розширення та будування ФАП.
У спільній апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять скасувати вказану ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.03.2017.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що «суд грубо порушив норми ч.2 ст.173 КПК України, а саме не наведено жодних підстав порушення права третіх або інших осіб земельними ділянками», які перебувають у їх власності на підставі цивільно-правових угод.
Крім того, судом не досліджено правову підставу набуття ними права власності на вищезазначені земельні ділянки, а саме: за договорами дарування земельних ділянок від 21.08.2014 та від 28.03.2017.
Також звертають увагу суду на те, що жодних порушень закону ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не вчиняли, порушується їх право на розпорядження своїм майном, набутим, на їх думку, у законному порядку.
Вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи сторін, колегія суддів визнає, що спільна апеляційна скарга ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.
В оскарженій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ухвалі від 15.03.2017 слідчий суддя обґрунтовано мотивував своє рішення, посилаючись на фактичні, встановлені слідчим обставини кримінального провадження; зроблено посилання на процесуальний закон, який враховано слідчим суддею.
Арештом майна, згідно ст.170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення , зокрема, збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Слідчий суддя обґрунтовано посилається в оскарженій ухвалі на те, що слідчим ОСОБА_7 доведено правові підстави необхідності арешту вказаних вище земельних ділянок відповідають критеріям ч.2 ст.167 КПК і можуть мати значення для встановлення обставин, що досліджуються у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчий суддя правильно вирішив клопотання слідчого щодо накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, з метою повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування вказаного кримінального провадження.
Колегія суддів визнає, що наведене в оскарженій ухвалі слідчого судді майно законно арештоване; дана процесуальна дія має значення для кримінального провадження.
З цих підстав ухвала слідчого судді від 15.03.2017 є законною та не підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 ч.3, 418,419,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: