АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорівОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченихОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
захисниківОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
представника потерпілихОСОБА_22 ,
перекладачаОСОБА_23 ,
потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 по обвинуваченню:
- ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.2,3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205; ч.3 ст.209; ч.1 ст.255; ч.3 ст.27 ч.2, 3 ст.358; ч.3 ст.27 ч.2 ст.364-1; ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України;

- ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190; ч.3 ст.28 ч.2, 3 ст.358; ч.3 ст.28 ч.2 ст.205; ч.3 ст.209; ч.1 ст.255; ч.2, 3 ст.358; ч.2 ст.364-1; ч.2 ст.366 КК України;

- ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України;

- ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190; ч.3 ст. 28 ч. 2,3 ст.358; ч.3 ст.209; ч.1ст.255; ч.2, 3 ст.358; ч.2 ст.364-1; ч.2 ст.366 КК України;

- ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.2 ст.3641, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366; ч.1 ст.255; ч.2 ст.364-1; ч.2 ст.366 КК України;

- ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190; ч.1 ст.255 КК України;

- ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.190; ч.2 ст.364-1; ч.2 ст.366 КК України;

- ОСОБА_74 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.2, 3 ст.358 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_75 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 повернуто прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу із доповненнями, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вказаний обвинувальний акт був призначений до судового розгляду ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року у складі головуючого судді ОСОБА_76 , суддів ОСОБА_77 та ОСОБА_78 , запасним суддею призначено суддю ОСОБА_79 .
Проте, як вважає прокурор, після заміни судді ОСОБА_76 на суддю ОСОБА_80 , яка відбулася 03.11.2016 року, колегія суддів у новому складі не продовжила подальший судовий розгляд провадження, як це передбачено положеннями ч.2 ст.320 КПК України, а з власної ініціативи повернулася на стадію підготовчого судового провадження та повернула обвинувальний акт прокурору.
Також вважає, що висновок суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
З позиції прокурора, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону та містить усі відомості, передбачені ст.291 КПК України. Зазначає, що слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які ним встановлені, правову кваліфікацію дій обвинуваченого з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені КПК.
По-перше вважає, що суд невірно прийшов до висновку, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, оскільки в ньому наведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.91 КПК України, a саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Наведені дані про винуватість обвинувачених, форма їх вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Суд вийшов за межі повноважень, якими він наділений у стадії підготовчого судового засідання, оскільки фактично вдався до оцінки обвинувачення, що є предметом судового розгляду.

Крім цього вважає, що саме за результатами судового розгляду, в залежності від встановлених обставин кримінального правопорушення на підставі досліджених судом доказів, прокурор наділений правом змінити обвинувачення в суді, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись від підтримання державного обвинувачення, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відсутність конкретно сформульованого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист та перешкоджає суду повно, об`єктивно та всебічно розглянути кримінальне провадження, зроблений поза межами повноважень, передбачених ст.314 КПК України.

По-друге, посилання суду на те, що зазначені в обвинувальному акті неточні дані про місце народження, громадянство та місце проживання обвинувачених та анкетних даних потерпілих не можуть служити беззаперечними підставами для повернення обвинувального акта, оскільки в даному випадку можна говорити лише про технічну помилку, яка не впливає на достовірність встановлених даних про особу обвинуваченого та можливість забезпечення його виклику в судове засідання для участі в судовому розгляді.
Що стосується неповних відомостей про анкетні дані потерпілих, то як вбачається із обвинувального акта, в ньому зазначені анкетні відомості кожного з потерпілих, які були відомі органу досудового розслідування на час складання та затвердження обвинувального акта, а їх неявка не є підставою для повернення обвинувального актапрокурору.
По-третє, висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам п.9 ч.2 ст.291 КПК України також не відповідає матеріалам провадження, оскільки в ньому зазначене місце та дата його складання, а також дата затвердження. Необхідність зазначення вулиці, де відбувалися ці процесуальні дії, КПК України не передбачена.

По-четверте, щодо не вручення обвинуваченому ОСОБА_9 завіреного перекладачем переведеного на російську мову копії обвинувального акта та реєстру досудових розслідувань прокурор просить врахувати, що обвинувачений та його захисник отримали належним чином засвідчені копії зазначених процесуальних документів, про що свідчить наявна в матеріалах провадження їх розписка. Під час отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у обвинуваченого та його захисника ніяких претензій та зауважень не було.
Водночас, вдавшись до оцінки обставин щодо дотримання органами досудового слідства вимог ст.29 КПК України про мову, якою здійснюється кримінальне провадження, суд вийшов за межі повноважень, які він має право прийняти відповідно до вимог ст.314 КПК України.

По-п`яте, вважає необґрунтованими висновки суду щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України, як підстави для повернення обвинувального акта, оскільки нормами чинного КПК України це не передбачено. Такою підставою є лише невідповідність вимогам закону самого обвинувального акта та ненадання до нього тих документів, виключний перелік яких наведений у ч.4 ст.291 КПК України.
За результатами апеляційного перегляду просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В поданих запереченнях захисник ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_9 вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.
Зазначає, що суддя ОСОБА_81 була визначена запасним суддею лише на стадії судового розгляду. Оскільки колегією суддів під головуванням судді ОСОБА_76 були допущені порушення вимог КПК України на стадії підготовчого судового засідання, що унеможливлювали подальший судовий розгляд, виникла необхідність для повернення обвинувального акта.
Також звертає увагу на те, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.11.2014 року зобов`язувалось слідчого вручити ОСОБА_9 обвинувальний акт у перекладі на російську мову, однак дана вказівка суду не була виконана, у зв`язку з чим початок судового розгляду є порушенням права на захист обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти апеляційних доводів прокурора та вважали рішення суду законним і обґрунтованим, думку потерпілих, які посилались на порушення розумних строків розгляду даного провадження, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 повернуто прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК України.

Рішення суду мотивоване тим, що:
- текст сформульованого обвинувачення є тотожним викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що суперечить п.5 ч.2 ст.291 КПК України;
- обвинувальний акт не містить відомостей про те, в чому саме полягає обман з боку обвинувачених, як-то повідомлення потерпілим неправдивих відомостей або приховування певних обставин;
- сформульоване обвинувачення по ст.190 КК України не відповідає вимогам КПК України та є незрозумілим з огляду на те, що правочини, які були здійснені між обвинуваченими та потерпілими, є правомірними та чинними, а по деяким із них на користь потерпілих стягнуто заборгованість в порядку цивільного судочинства;
Крім цього, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.2 ч.2 ст.291 КПК України з огляду на те, що:
- він не містить достовірних відомостей про обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки у ньому невірно вказано його місце народження та громадянство (країна Нігерія, в той час як офіційна назва цієї країни Федеративна Республіка Нігерія), та дані про громадянство ОСОБА_82 (зазначено Росія, у той час як вірним є Російська Федерація).
- містить недостовірні дані про місце проживання обвинувачених ОСОБА_83 та ОСОБА_12 , за якими вони мешкали на час складання обвинувального акта.
В якості підстави для повернення обвинувального акта суд послався на те, що в порушення п.9 ч.2 ст.291 КПК України він не містить відомостей про місце його складення та затвердження, із вказівкою міста та вулиці, де відбувалися ці процесуальні дії.
З позиції суду, обвинувальний акт містить неточні відомості про анкетні дані кожного з потерпілих (прізвище, ім`я та по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), що суперечить вимогам п.3 ч.2 ст.291 КПК України.
Суд визнав обґрунтованими і наведені у клопотаннях захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_19 доводи про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.109 КПК України.
Слушними суд визнав і доводи сторони захисту про порушення прокурором вимог ст.29 КПК України з тих підстав, що вручений ОСОБА_9 обвинувальний акт у перекладі на російську мову, яка є рідною для обвинуваченого, не засвідчений підписом перекладача, що порушує його право на захист від висунутого обвинувачення, а також про те, що неофіційний переклад з української мови на російську не кореспондується між собою та має істотні відмінності.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не була дотримана процедура призначення та проведення підготовчого судового засідання з огляду на те, що за приписами ч.2 ст.320 КПК України якщо під час судового засідання суддю замінює запасний суддя, судовий розгляд продовжуються.

Крім цього, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право серед іншого повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, наряду з іншими відомостями, має містити: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дата та місце його складання та затвердження.

Дана норма закону також передбачає, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, а також вичерпний перелік інших документів. Надання інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000003 складений слідчим у відповідності до вимог ст.291 КПК України, затверджений прокурором у кримінальному провадженні, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію дій усіх обвинувачених, з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, висунуте їм, і наданий до суду з додатком документів, визначених кримінальним процесуальним законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" зазначив, щопоняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51); у рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії", суд зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.
Колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом в стадії підготовчого судового засідання, оскільки фактично вдався до оцінки обвинувачення, що є предметом судового розгляду.

Зокрема, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону висновок суду про неконкретність висунутого обвинувачення з тих підстав, що воно є тотожним фактичним обставинам кримінального провадження. На підтвердження цього свідчить і те, що закон не передбачає співвідношення об`єму встановлених слідчим фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Передчасним є також висновок суду про те, що обвинувальний акт не містить відомостей про ознаки шахрайства, а саме даних про те, в чому саме полягає обман потерпілих зі сторони обвинувачених, оскільки у ньому відображені фактичні обставини злочину, передбаченого ст.190 КК України, які прокурор вважає встановленими за результатами проведеного розслідування. Зробивши висновки про те, що між обвинуваченими та потерпілими вбачається наявність цивільно-правових відносин, суд цим самим фактично вдався до оцінки обвинувачення по суті в підготовчому судовому засіданні.
Слушними є також доводи прокурора про те, що нормами чинного КПК України не передбачено повноваження суду щодо повернення обвинувального акта з підстав невідповідності вимогам закону реєстру матеріалів досудового розслідування. При цьому, суд у своєму рішенні не навів, яких же саме даних не містить реєстр матеріалів досудового розслідування.
Не відповідає фактичним обставинам провадження і твердження суду про те, що обвинувальний акт не містить відомостей про місце його складення та затвердження, оскільки в ньому зазначено, що він складений 11 липня 2013 року в місті Києві (а. 4671 обвинувального акта).
Колегія суддів також визнає слушними доводи прокурора про те, що неточності анкетних даних обвинувачених та потерпілих, зокрема невірне зазначення місця реєстрації та проживання деяких з них, громадянства ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , не можуть бути безумовними підставами для повернення обвинувального акта, оскільки не впливають на встановлення фактичних обставин кримінального провадження та доведення винуватості в інкримінованих злочинах. В обвинувальному акті вказані анкетні дані учасників провадження, які були встановлені під час досудового розслідування, та можуть бути уточнені на стадії судового розгляду.
Однією з підстав для повернення обвинувального акта суд послався на порушення слідчим та прокурором вимог ст.29 КПК України, а саме щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, через ненадання йому належним чином засвідченого перекладу обвинувального акта на російську мову, якою він володіє.
Колегія суддів враховує, що в ході апеляційного розгляду прокурором надана розписка обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що 10.01.2017 року йому вручена копія обвинувального акта в кримінальному провадженні №0000003 у перекладі на російську мову, якою він володіє, належним чином засвідченого перекладачем ОСОБА_84 .
Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_9 право на отримання копії обвинувального акта мовою, якою він володіє, реалізовано.
За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З цих підстав колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу прокурора, скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 409, 411, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_75 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 повернуто прокурору, скасувати, та призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3