Справа № 388/288/17
провадження № 1-кп/403/33/17
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2017 року смт.Устинівка
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
03 грудня 2016 року близько 07 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , маючи право на керування транспортним засобом (посвідчення водія) та керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «М-2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого в цей час перебували пасажири: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , рухався по автомобільній дорозі по вул.Транспортна у с.Маловодяне Долинського району Кіровоградської області. Під час керування вказаним автомобілем обвинувачений ОСОБА_7 , порушуючи обов`язки водія механічного транспортного засобу, встановлені для забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, вимоги: пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, яка набрала чинності 01.01.2002 року,- водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив особисту неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку та під час заносу автомобіля не справився з керуванням, внаслідок чого автомобіль під його керуванням виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався автомобіль КРАЗ-6510, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .. В подальшому, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи об`єктивно спроможним виявити небезпеку для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу під його керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з відвалом автомобіля КРАЗ-6510 під керуванням водія ОСОБА_11 .. Внаслідок допущених обвинуваченим ОСОБА_7 порушень правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п. 2.3 (б), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, останнім було спричинено з необережності потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому 3, 4, 5, 6, 7 ребер справа по паравертебральній лінії, перелому акроміального кінця лівої ключиці, перелому дна лівої вертлюжної впадини, лонної та сідаліщної кісток зліва, розриву лонного з`єднання, рани в правій тім`яній ділянці голови, клиновидної деформації тіла хребта в нижньогрудному відділі, розриву обох легень, двохстороннього пневмотораксу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №28 від 22.02.2017 року мають ознаки середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я більше ніж 21 день, та перебувають у прямому причинному зв`язку з допущеним обвинуваченим ОСОБА_7 порушенням правил безпеки дорожнього руху. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєному злочині визнав повністю. Суду показав, що в грудні 2017 року, точної дати не пам"ятає, зранку приблизно о 06 год. 30 хв. він збирався їхати в м.Долинська вивозити матір дослівно "на автобус". Виїхали з с.Жовтневе (після перейменування - с.Лебедине) Устинівського району Кіровоградської області. В салоні автомобіля був він, як водій, його мати ОСОБА_10 та брат ОСОБА_9 .. По дорозі підібрали потерпілу, як пасажира. Під час поїздки вона сиділа в салоні автомобіля на задньому сидінні справа. Їхав зі швидкістю 30-40 км. на годину. В с.Маловодяне Долинського району приблизно навпроти школи за 100 м. побачив автомобіль "КРАЗ" - снігоуборщик, який рухався по дорозі назустріч, після чого почав з"їжджати вправо. Оскільки дорога була дуже слизькою, краї дороги обривчасті, він колесом задів пагорб снігу на узбіччі, який утворився внаслідок ранішого очищення дороги від снігу, і правою частиною свого автомобіля потрапив у "КРАЗ". Після цього його брат та водій автомобіля "КРАЗ" викликали швидку допомогу та поліцію, а він намагався відкрити дверку автомобіля, щоб дістати потерпілу та прибирав скло, щоб вона не порізалась. В скоєному щиро розкаявся. Зазначив про те, що після аварії пропонував потерпілій грошові кошти, однак вона та її чоловік відмовилися від їх отримання. Домовились про відшкодування, коли нададуть відповідні чеки. Під час судового розгляду кримінального провадження не передавав потерпілій коштів на відшкодування завданої ним шкоди у зв"язку з відсутністю такої змоги, при цьому зазначивши, що буде їй допомагати. Зазначив, що на даний час не працює і коштів особистих не має, однак у разі призначення судом покарання у виді штрафу, сплатить його, взявши необхідну суму у батьків.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 , крім визнання ним своєї вини, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 03 грудня 2016 року зранку, приблизно о 07 год. 30 хв. вона перебувала на зупинці громадського транспорту. Побачивши, що в потрібному їй напрямку рухається автомобіль "Москвич" білого кольору, зупинила його та сіла до салону. Йшов сніг. Доїхали до с.Маловодяне Долинського району, де попереду вона бачила автомобіль "КРАЗ", перед яким автомобіль, в якому вона перебувала, почало дослівно "заносити" і він вдарився об ківш "КРАЗа". Обвинувачений запитував, що в неї болить, намагався їй допомогти та витягнути із салону автомобіля, але в неї все сильно боліло, з голови текла кров. Після цього він зачищав місце, де вона перебувала від скла. В неї була істерика. До лікарні її забрала швидка допомога. Після аварії до неї в лікарню підходив обвинувачений та говорив про те, що надасть грошові кошти на лікування, однак на той час вона відмовилась від їх отримання, оскільки мала необхідну суму. Пізніше обвинувачений хотів домовитись, однак її чоловік сказав, що будемо вирішувати це питання в суді. Зазначила про можливість примирення з обвинуваченим у разі відшкодування ним витрат на її лікування, однак на час судового розгляду кримінального провадження заподіяна їй шкода ним не відшкодована. Вирішення питання про вид та розмір покарання обвинуваченому віднесла на розсуд суду;
- рапортом старшого інспектора-чергового Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 про прийняття повідомлення від чергового лікаря Долинської ЦРЛ про доставлення в хірургічне відділення лікарні гр-нки ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями, отриманими під час ДТП, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 03.12.2016 року №4386 (а.п.78);
- протоколом огляду місця події від 03.12.2016 року з доданими схемою місця ДТП та фототаблицею, відповідно до якого місцем огляду є вул.Транспортна в с.Маловодяне Долинського району Кіровоградської області. На дорозі ожеледиця. З правої сторони дороги в напрямку с.К.Озеро біля правого узбіччя знаходиться автомобіль «КРАЗ» р.н. НОМЕР_2 біля якого на узбіччі знаходиться автомобіль «Москвич» р.н. НОМЕР_1 (а.п.79-83);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.12.2016 року, складеного лікарем наркологом Долинської ЦРЛ Кіровоградської області про невиявлення у гр-на ОСОБА_7 ознак сп`яніння (а.п.84);
- висновком експерта №550 від 12.12.2016 року за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 (Дослідження технічного стану транспортних засобів) (а.п.90-95);
- висновком експерта №551 від 13.12.2016 року за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 (Дослідження технічного стану транспортних засобів) (а.п.101-106);
- висновком експерта №80 від 24.12.2017 року за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 (Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод) (а.п.113-116);
- висновком експерта №28 від 22.02.2017 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у гр. ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом 3,4,5,6,7 ребер справа по паравертебральній лінії; перелом акроміального кінця лівої ключиці, перелом дна лівої вертлюжної впадини, лонної та сідаліщної кісток зліва. Розрив лонного з"єднання. Рана в правій тім"яній ділянці голови. Клиновидна деформація тіла хребта в нижньогрудному відділі. Розриви обох легень. Двухстронній пневматоракс. Дані тілесні ушкодження мають ознаки середнього ступеня тяжкості як такі, що викликали тривалий розлад здоров"я більше ніж на 21 день. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті ДТП ( а.п.107-108);
- посвідченням водія, виданого ОСОБА_7 12.06.2012 року Долинським РЕВ УДАІ України в Кіровоградській області, категорія В (а.п.117).
Враховуючи викладене, суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин вчинення кримінального правопорушення, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України приходить до висновку, що:мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 ; це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження; вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до ст.12 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 злочин класифікується як злочин невеликої тяжкості.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З урахуванням викладеного судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 являється особою раніше не судимою, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Не працюючий, по місцю проживання характеризується задовільно. Згідно медичного заключення про стан здоров"я та працездатності, виданого Устинівською центральною районною лікарнею Кіровоградської області, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний здоровим, на "Д" обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, не одружений (а.п.118-127). Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, розкаюється та готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене, безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди намагався надати допомогу потерпілій, що свідчить про належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує також вимоги ст.65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, та роз`яснення, що містяться в абзаці 2 п.2 вказаної вище Постанови, відповідно до яких із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 є працездатним, однак не працевлаштований, а тому призначення покарання у виді виправних робіт є неможливим. Крім того, майновий стан обвинуваченого свідчить про той факт, що він не має офіційних джерел доходів для сплати штрафу.
Суд також не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України шляхом призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.286 КК України, оскільки з урахуванням наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, у виді щирого каяття та відсутності в санкції ч.1 ст.286 КК України визначення нижньої межі покарання у виді арешту та обмеження волі, неможливим є застосування ч.1 ст.69 КК України у разі призначення судом одного із зазначених видів покарання. Суд також не вбачає можливості переходу до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286 КК України, виходячи з того, що застосування ч.1 ст.69 КК України можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які при розгляді даного кримінального провадження судом не встановлені.
Разом з тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». На підставі викладеного, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вважає, що йому слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання буде відповідати характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. Разом з тим, відповідно до положень ст.75 КК України, з врахуванням: тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особи винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його щирого каяття у вчиненому злочині та відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та приймає рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Крім того, судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання враховуються роз`яснення п.п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в яких зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами з урахуванням: наявності обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого щирого каяття; особи обвинуваченого, який здійснював керування транспортним засобом у тверезому стані, після виникнення дорожньо-транспортної пригоди вживав заходів щодо надання допомоги потерпілій, раніше не допускав порушень Правил дорожнього руху України; відсутності тяжких наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 не пред`являвся. Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України. Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта за проведення: судової експертизи за видом експертної спеціалізації 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 550 від 12.12.2016 року в сумі 615 грн. 72 коп.; судової експертизи за видом експертної спеціалізації 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 551 від 13.12.2016 року в сумі 615 грн. 72 коп. та судової експертизи за видом експертної спеціалізації 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 80 від 24.02.2017 року в сумі 615 грн. 72 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов у кримінальному проваджені не пред`являвся.
Речові докази у кримінальному провадженні:
1) автомобіль "М-2140" реєстраційний № НОМЕР_1 , який повернутий обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування, залишити останньому, як законному володільцю, анулювавши розписку про зберігання;
2) автомобіль "КРАЗ-6510" реєстраційний № НОМЕР_2 , який переданий на зберігання начальнику філії Долинського райавтодору ОСОБА_13 під час досудового розслідування, повернути філії "Долинський райавтодор дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул.Щорса, 3 м.Долинська Кіровоградської області), як законному володільцю, анулювавши розписку про зберігання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1