Справа № 488/707/17
Провадження № 1-кс/477/26/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , заявниці ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в м. Миколаєві клопотання про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2017 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на її особисте майно в рамках кримінального провадження № 0000192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за фактом викрадення дизельного палива з ТОВ «Ніка-Тера».

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07.07.2017 року розгляд вказаного клопотання передано до Жовтневого районного суду Миколаївської області, матеріали вказаного клопотання надійшли до даного суду 14 липня 2017 року.

Згідно матеріалів клопотання, 20 березня 2015 року в межах кримінального провадження, внесеного до ЄДРД за № 0000192, за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: будинок АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого вилучено грошові кошти в сумі 123 000 грн., та на які ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.03.2015 року накладено арешт, як майно, отримане злочинним шляхом.

В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримала, мотивувала належністю саме їй вказаних коштів та незаконного їх арешту, в той час як слідчому було відомо про належність цих коштів саме їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За положеннями ч. 2 ст. 174 КПК України - арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту оскаржувалась до апеляційного суду Миколаївської області та за наслідками розгляду даної апеляційної скарги апеляційний суд (06.04.2015 року) дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Скаржниками даної ухвали (від 27.03.2015 року) були ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_6 .

У своїй апеляційній скарзі, як слідує з ухвали апеляційного суду Миколаївської області, скаржник ОСОБА_6 мати ОСОБА_5 вказувала про належність саме їй вилучених коштів в сумі 123 000 грн.

З наведеного вище слідує про спір щодо права ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на вказані грошові кошти.

Сама ОСОБА_4 як особа, що вказує на себе як власника арештованого майна, своїм процесуальним правом (ч.7 ст. 173 КПК України) на оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва не скористалася.

Натомість з 20 лютого 2017 року ОСОБА_4 вчетверте подає до слідчого судді аналогічне клопотання, що вже було предметом розгляду інших слідчих суддів.

Більш того, в ході розгляду даного клопотання заявниця не змогла пояснити джерело походження цих коштів. Послалася лише на те, що в 2010 році поклала на депозит 20 тис. грн., та 8 тис. грн. коштів, отриманих як соціальна допомога. Решта коштів (95 000 грн.) є відсотками банку, однак дане не підтверджується відомостями по випискам з банківських операцій.

На час здійснення грошових вкладень ОСОБА_4 перебувала у шлюбі та до червня 2017 року проживала із ОСОБА_5 , який є фігурантом даного кримінального провадження за фактом викрадення дизельного палива.

Отже слідчому судді не надано поза розумним сумнівом доказів належності вказаних коштів саме заявниці, та джерела їх походження.

Стосовно посилань заявниці на те, що до цього часу ОСОБА_5 не пред`явлено підозру, то арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 174, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна грошових коштів в сумі 123 000 грн. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1