АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2406/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/2406/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 03.09.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,-

засуджено за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.09.2014 року у виді 4 років позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 червня 2016 року зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 05.08.2015 року по день набрання вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.05.2016 року законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як установив суд, 26 липня 2015 року, близько 03 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, з метою наживи, за попередньою змовою і в групі з невстановленою в ході досудового слідства особою, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, згідно до єдиного злочинного наміру, заздалегідь заготували п`ять полімерних мішків для складання чужого майна з метою здійснення крадіжки та, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, прибули до території ТОВ «Время 2050», розташованого за адресою: місто Харків, вулиця Текстильна, 91. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до паркану товариства, розташованого за вищевказаною адресою, де через підкоп під парканом незаконно проник разом з невстановленою особою на територію ТОВ «Время 2050» та скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 з невстановленою особою склали до п`яти раніше заготовлених полімерних мішків металобрухт латуні, вагою 75 кг, вартістю 3315,00 гривень, металобрухт алюмінію, вагою 38 кг, вартістю 760,00 гривень., металобрухт міді, вагою 8 кг, вартістю 240,00 гривень., який знаходився на парапеті біля складу, розташованого на території товариства, загальною вартістю4315,00 гривень, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 249 від 28.07.2015 року. Після чого, ОСОБА_7 разом з невстановленою особою почали відносити мішки з металобрухтом до підкопу біля паркану, через який вони проникли на територію ТОВ «Время 2050». В цей час дії останніх були помічені працівниками служби охорони ТОВ «Время 2050», які затримали ОСОБА_7 , а невстановлена особа з місця скоєння злочину зникла, тим самим винні особи не змогли довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, посилаючись на те, що він нікуди не проникав, а його умисел був направлений лише на вчинення таємного викрадення майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним таємного викрадення чужого майна за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з посиланням на те, що він на територію ТОВ «Время 2050» не проникав, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для зміни вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Відповідно до роз`яснень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
У судовому засіданні обвинувачений показав, що маючи умисел на вчинення крадіжки, він проник на територію ТОВ «Время 2050», яка розташована за парканом, потрапивши туди через наявний під парканом підкоп і збирали металобрухт, який знаходився біля складу.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали у суді, що під час чергування, помітили через камери спостереження, що на території підприємства перебувають невідомі особи, які збирають метал.
Даними протоколу огляду місця події підтверджено наявність підкопу (ями) під огорожею ТОВ «Время 2050».

Вартість викраденого майна, як про це зазначено у вироку, підтверджено висновками судово-товарознавчої експертизи, обґрунтованість якої ніхто у суді першої інстанції не оспорював.

Таким чином, зазначеними вище доказами, які ніким не оспорюються підтверджено, що ОСОБА_7 проник на охоронювану територію, яка знаходиться за парканом та намагався здійснити крадіжку чужого майна з місця його зберігання.
За таких обставин суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до сховища.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та згідно ст.65 КК України взяв до уваги дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , який раніше судимий за аналогічний злочин, трудовою діяльністю не займається, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання передбачене в санкції ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, а із застосуванням ст.71 КК України остаточне покарання у розмірі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: