Провадження № 11-кп/792/144/17
Справа № 689/1456/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 травня 2016 року за № 0000200, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ярмолинецького районного суду від 23 грудня 2016 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Ярмолинецького районного суду від 23 грудня 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, не має судимостей,

визнаний винуватим з призначенням покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років 7 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково: ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 315 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_10 1 315 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду, близько 22-ї години 18 травня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку свого товариша ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_2 , де розпочав конфлікт зі своїм знайомим ОСОБА_13 .

Під час нього ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, умисно завдав удари руками ОСОБА_14 в область голови.

У подальшому він стягнув потерпілого з дивану та кинув на підлогу, де продовжував завдавати йому удари ногами по тулубу, грудній клітині, голові та по інших частинах тіла.

Унаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно тяжке тілесне ушкодження, від якого він помер близько 11-ї години 19 травня 2016 року в цьому ж будинковолодінні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Посилався на суворість призначеного обвинуваченому покарання.

Стверджував, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 частково визнав вину, страждає тромбофлебітом вен обох нижніх кінцівок, позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а потерпілий вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями.

Уважав, що судом не перевірено належним чином можливість спричинення потерпілому тілесних ушкоджень іншими особами.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 уважали її доводи безпідставними, а вирок суду законним і обґрунтованим.

Зазначали, що їх батько потерпілий ОСОБА_13 протягом двох років не вживав алкогольних напоїв та був неконфліктною людиною.

Уважали, що відсутні підстави, передбачені ст.69 КК України, для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, а тому він заслуговує максимального строку позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_15 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів про необхідність пом`якшення обвинуваченому покарання; думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку і його заперечення проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому злочині за викладених у вироку обставин ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, належно оцінених і не оспорюється в апеляційній скарзі, як і не оспорюється правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, які впливають на призначення покарання.
Як обставину, що обтяжує покарання, судом обґрунтовано визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про неврахування судом часткового визнання вини обвинуваченим, його стану здоров`я та ведення потерпілим асоціального способу життя не знайшли свого підтвердження, а тому не заслуговують на увагу при призначенні покарання.
Ураховуючи викладене, а також характер і обсяг вчинених злочинних дій, думку потерпілих, яким завдана шкода не відшкодована і які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання лише у виді позбавлення волі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відтак, підстав для призначення йому більш м`якого покарання відповідно до ст.69 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішені судом у відповідності з цивільним і кримінальним процесуальним законодавством. Суд навів у вироку докази на обґрунтування позовних вимог потерпілих та розмір їх задоволення на відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Ярмолинецького районного суду від 23 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в його інтересах без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року по 13 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2