Провадження № 1-кс/761/388/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Служби безпеки України щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга гр. ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Служби безпеки України, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що він 13.12.2016 звернувся до слідчого СБ України з заявою про вчинення Головою Верховного Суду України кримінального правопорушення.

На думку заявника, вищеназваний Голова ВСУ вчинив злочини, передбачені ст.364, 366 КК України, пов`язані з винесенням завідомо неправосудної ухвали ВСУ заради блокування заявнику доступу до правосуддя.

Не дивлячись на вищезазначене, відповідальні особи СБ України у встановлений законодавством строк необхідні відомості до ЄРДР не внесли.

Вважаючи вказану бездіяльність протизаконною, ОСОБА_3 просив зобов`язати слідчого Служби безпеки України внести до ЄРДР відомості про вчинені Головою Верховного Суду України ОСОБА_4 кримінальні правопорушення.

У судове засідання заявник не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд карги без його участі та наполягав на задоволенні скарги з вищезазначених підстав.

Представник СБ України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, до суду не прибув, про наявність поважних причини неявки суд не повідомив.

Нявка до суду представника ГСУ СБ України відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про таке:

Головним слідчим управлінням СБ України 13.12.2016 прийнята заява ОСОБА_3 про злочин щодо вчинення кримінального правопорушення Головою Верховного Суду України ОСОБА_4 при прийнятті ухвали ВСУ від 28.10.2016 року.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

У той же час, в силу положень ч.5 ст.214 КПК до ЄРДР, з-поміж іншого, вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Такі дані отримуються від потерпілого або заявника у разі надходження від них відповідної заяви.

Враховуючи, що чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає проведення перед внесенням відомостей до ЄРДР будь-якої попередньої перевірки, саме у заяві потерпілого або іншої особи має міститися мінімально необхідна інформація, що може свідчити про вчинення злочину.

Обов`язок слідчого внести відомості до ЄРДР не є абсолютним, оскільки чинний кримінальний процесуальний закон містить випадки, коли можливість реєстрації даних про кримінальне правопорушення обумовлюється певними вимогами.

Так, згідно з ч.1 ст. 477 КПК кримінальне провадження формі приватного обвинуваченого може бути розпочате виключно на підставі заяви потерпілого, а не будь-якої іншої особи.

Слідчий суддя також приймає до уваги, що відповідно до ч.4 ст.9 КПК у разі, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у силу вищезазначеного, підлягає обов`язковому застосуванню, передбачено, що судовий розгляд має здійснюватися незалежним та безстороннім судом.

Згідно з п.1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 № 40/32 та від 13.12.1985 № 40/146, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її.
Незалежність суддів забезпечується, з-поміж іншого, забороною будь-якого впливу на суддів.

Відповідно до пункту 68 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17.11.2010 р. тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру.

Таким чином, недоторканність суддів має забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

На рівні національного законодавства незалежність і недоторканість суддів гарантується статтею 126 Конституції України.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» реалізація конституційної вимоги щодо недоторканності суддів забезпечується, з-поміж іншого, тим, що суддя у своїй діяльності при здійсненні правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 05.04.2011 № 3-рп/2011, суддя не зобов`язаний, крім випадків, установлених законом, надавати жодних пояснень щодо суті розглянутих справ. Витребування від судді пояснень щодо питань, які були предметом обговорення у нарадчій кімнаті, або спроби розкриття таємниці постановлення рішення в інший спосіб є порушенням принципів самостійності судів та незалежності суддів.

Відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Суди, здійснючи правосуддя, є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Саме виходячи з цих положень Конституції та законів України, суддя при здійсненні правосуддя будує свої відносини з органами слідства та прокуратури.

На підставі ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. (п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»)

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається (абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»).

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.04.2008 № 21-319во07, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Отже, намагання зробити це у конкретній справі в інший спосіб є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

За положеннями ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як наголошувалося вище, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосування підлягають положення відповідного міжнародного договору України.

У той же час, заявником шляхом ініціювання щодо Голови ВСУ досудового розслідування фактично використана можливість здійснення впливу на суддів у зв`язку з прийняттям суддями судового рішення, що є зазіханням на гарантовану Конституцією України та міжнародними зобов`язанням держави незалежність судді та порушує зазначені акти міжнародного та національного законодавства.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до Глави 17 КПК стосовно професійного судді діє особливий порядок кримінального провадження.

Зокрема, повідомлення про підозру професійному судді здійснюється Генеральним прокурором України або його заступником.

Сукупність вказаних правових норм, їх тлумачення у взаємному зв`язку приводить до висновку, що внесення відомостей до ЄРДР щодо суддів слідчим будь-якого органу досудового розслідування або прокурором нижчого рівня, ніж Генеральний прокурор або його заступник, не відповідає Конституції України та міжнародним зобов`язанням держави Україна.

В силу ч.3 ст.26 КПК слідчий суддя вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами, та віднесені до його компетенції.

Вирішуючи скаргу в межах заявлених вимог, а саме зобов`язання слідчого внести до ЄРДР відомості про вчинення Головою Верховного Суду України кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов до переконання, що здійснення зазначених процесуальних дій перебуває поза межами повноважень слідчого СБ України.

У зв`язку із зазначеним слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги особи, яка подала скаргу, задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.126 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 7, 9, 480 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб СБ України щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення Головою Верховного суду України ОСОБА_4 кримінального правопорушення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1