АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/640/17 Справа № 216/2224/17 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 24 травня 2017 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 24 травня 2017 року накладено арешт на автомобіль «Рено Трафік» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_5 , шляхом заборони його використання та розпорядження. Визначено зберігати автомобіль на території Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області до закінчення досудового розслідування, або до результатів проведення транспортно-товарознавчої та автотехнічної експертизи вищезазначеного транспортного засобу.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що 10 травня 2017 року приблизно о 11.00 годині в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по вул. Марійської рухався автомобіль «Шкода» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в цей час в зустрічному напрямку рухався автомобіль «Рено Трафік» р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який не надавши дорогу автомобілю «Шкода» почав виконувати маневр повороту ліворуч, виїхав на смугу руху автомобіля «Шкода» та допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Шкода» - ОСОБА_8 отримала травми у вигляді забиття м`яких тканин голови, від госпіталізації відмовилась, лікувалась амбулаторно.
Крім того, в ухвалі вказано, що вказаний автомобіль є речовим доказом, тому в ході досудового розслідування та судового провадження може виникнути необхідність провести експертизу, слідчий експеримент, чи інші слідчі дії з використанням даного автомобіля, у зв`язку з чим та з метою збереження речових доказів, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, накладено арешт на вказаний автомобіль.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та повернути йому вилучений автомобіль.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на істотні порушення вимог процесуального закону, зокрема проведення судового засідання закритим і без виклику особи чиє майно було вилучено. Звертає увагу, що в даному провадженні відсутні докази складу злочину, оскільки судово-медична експертиза не проведена, особа яка отримала ушкодження відмовилась від госпіталізації, будь-кого потерпілим не визнано, крім того, тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_8 у вигляді забиття м`яких тканин голови, на його думку не можуть відноситись до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, про що свідчить і той факт, що остання від госпіталізації відмовилась та лікувалась амбулаторно.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано належним чином.

З наданих матеріалів випливає, що майно на яке було накладено арешт, а саме автомобіль «Рено Трафік» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_5 .
В результаті експлуатації вказаного автомобіля гр. ОСОБА_7 , який на законній підставі керував даним транспортним засобом, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої громадянка ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження. Із матеріалів провадження вбачається, що вказаний автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу.
Враховуючи, що транспортні засоби є важливими доказами по даній категорії справ, а також, що в даному провадженні необхідно провести ряд судових експертиз, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду і запобігання ризиками, зазначеним в ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказаний автомобіль.
З огляду на невеликий проміжок часу проведення досудового розслідування, на даному етапі розслідування в матеріалах провадження відсутні належні докази (висновки судово-медичної, автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану автомобіля), які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність складу злочину, тому доводи ОСОБА_5 , що в даному провадженні відсутні докази складу злочину, оскільки судово-медична експертиза не проведена, особа яка отримала ушкодження відмовилась від госпіталізації, будь-кого потерпілим не визнано, є необґрунтованими. Збирання таких доказів і є одним із завдань досудового розслідування.
Твердження апелянта, що тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_8 у вигляді забиття м`яких тканин голови, на його думку не можуть відноситись до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, про що свідчить і той факт, що остання від госпіталізації відмовилась та лікувалась амбулаторно, не можуть бути розцінені як обґрунтовані, оскільки для визначення характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, необхідні спеціальні знання, зокрема проведення судово-медичної експертизи.
Доводи третьої особи про порушення слідчим суддею вимог процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, а саме, що слідчий суддя повинен був розглядати клопотання про накладення арешту на майно, лише у присутності власника майна, оскільки воно вже було вилучено, колегія суддів вважає частково обґрунтованими, проте така обставина, не може бути самодостатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання слідчого.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Встановлено, що обраний слідчим суддею спосіб виконання арешту відповідає вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України щодо розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційним судом в ході перевірки законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді встановлено, що у разі перебування вказаного автомобіля у його власника або законного володільця, об`єктивно існує ризик його перетворення, що суттєво ускладнить досудове розслідування та може призвести до його недієвості, тому на підставі п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі або відчуження вказаного автомобіля, на даному етапі досудового розслідування накладення арешту є доцільним та виправданим.

Також, після отримання відповідних доказів, зокрема належних доказів ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_8 , третя особа щодо майна якої накладено арешт має право звернутись до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи ОСОБА_5 є необґрунтованими і не можуть бути задоволені.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 24 травня 2017 року про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль «Рено Трафік» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 06.11.2014 року належить ОСОБА_5 , мешкає АДРЕСА_1 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3