Справа № 470/1142/15-к 08.06.2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000401, за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Березнегувате Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого
- 20.05.2002 р. Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 04.02.2006 р. за відбуттям строку покарання;
- 20.08.2007 р. Березнегуватським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 08.06.2012 р. за відбуттям строку покарання;
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців із покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та періодично з`являтись в ці органи на реєстрацію.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого зазначає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.
Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ст. 65 КК України та не врахував роз`яснень, викладених у п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», внаслідок чого в мотивувальній частині вироку не зазначив мотивів призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, а також не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який не працює, офіційних джерел для існування не має, раніше судимий, при цьому будучи засудженим 31.10.2001 р. до умовної міри покарання, повторно вчинив крадіжку в період іспитового строку, а звільнившись із місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, що свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки ОСОБА_6 та про недосягнення попереднім покаранням мети виправлення засудженого.
Враховуючи наведене, прокурор вважає, що суд не вмотивовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України і висновки суду про можливість його виправлення без відбування покарання не відповідають сукупності фактичних даних про особу обвинуваченого.
Також зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України, оскільки у вступній частині вироку не зазначив відомості про наявність усіх судимостей ОСОБА_6 - такі обставини характеризують особу винного та мають суттєве значення при визначенні обставин, що обтяжують покарання, його виду і розміру.
Крім того, вказує на допущенні судом в резолютивній частині вироку помилки в назві установи, яка здійснюватиме контроль за поведінкою ОСОБА_6 , якою відповідно до ст. 76 КК України є кримінально-виконавча інспекція, а не кримінально-виконавча система.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
13.09.2015 р. близько 06.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , таємно викрав залишений без нагляду дитячий триколісний велосипед вартістю 200 грн. що належить ОСОБА_8 , розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши тим самим потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав частково та просив призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та, в порядку вимог ч. 3 ст.404 КПК України, за клопотанням прокурора повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Вартість викраденого майна а ні прокурором, а ні обвинуваченим не оспорюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше тричі судимий за корисливі злочини, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з серпня 2015 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю, за характеристикою Березнегуватської селищної ради за місцем мешкання скарг на його поведінку не надходило, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину та дійшов висновку, що з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_6 необхідно призначити покарання саме у виді 2 років обмеження волі, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе у випадку, коли суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для провадження та застосувати вказані вимоги закону лише у тому разі, коли для цього є умови й підстави.
На думку апеляційного чуду, приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не працевлаштований, офіційних джерел існування не має.
Наведені обставини в їх сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_6 , системний характер його протиправної поведінки, схильність до продовження злочинної діяльності та небажання ставати на шлях виправлення. Цим даним суд першої інстанції не дав належної оцінки, а тому висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є помилковим. Обставини, на які послався суд в обґрунтування свого рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, на думку апеляційного суду не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги і те, що ОСОБА_6 на даний час тримається під вартою, оскільки 28.03.2017 р. йому пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (за викрадення з приміщення складу магазину з каси 1 648 грн.), тривалий час він на виклики до суду апеляційної інстанції для розгляду скарги прокурора не з`являвся, через що Апеляційним судом Миколаївської області 22.06.2016 р. був оголошений у розшук, а тому доводи прокурора щодо невмотивованого прийняття рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, є обґрунтованими.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, а тому вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України скасувати.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.
Судді
_____________________ ____________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3