Єдиний унікальний № 500/3123/16-к
Провадження № 1-кп/500/15/17
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою
04 травня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,
розглянувши в м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000368, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, без постійного місця реєстрації та проживання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні вищезазначеного злочину. Судовий розгляд відкладений, а строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 закінчується 07.05.2017 р.

Від прокурора ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, в якому прокурор посилається на те, що на даний час не відпали ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися без суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою, мотивуючи тим, що не має ніяких ризиків, на які посилався прокурор, однак не вказали, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є постійне місце проживання для вирішення питання про обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думки учасників судового провадження, дійшов до такого.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2016 р. з метою запобігти спробам переховатися від органу досудового розслідування або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому порядку та закінчується 07.05.2017 р., а судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не закінчений з об`єктивних причин.

За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також відповідно до ст. 178 КПК України оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; відсутність у нього постійного місця проживання, а також міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він хоча і одружений, але не має власних дітей й утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання.

Суд, оцінивши обставини, що викладені у клопотанні прокурора, дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, а також з огляду на те, що він, маючи три не зняті та непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину також проти власності з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, 04 лютого 2016 року, тобто в день звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за попереднім вироком. Про наявність вказаних ризиків суд неодноразово зазначав у попередніх ухвалах про продовження строку тримання під вартою, на даний час суд також не вбачає підстав для іншого висновку.

Таким чином, вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час є виправданим заходом, оскільки вказані обставини чітко вказують на те, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_7 може продовжити вчиняти нові злочини, порушуючи права інших осіб, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності, інтересів правосуддя, запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не закінчений, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 30 днів, до 02 червня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 201, 331, 369 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинувачуваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, на строк, що не перевищує 60 днів, до 02 червня 2017 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 02 червня 2017 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22) для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1
Судді: 1. /підпис/
2. /підпис/
Копія вірна

Головуючий суддя: ОСОБА_1