Справа № 466/7758/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/164/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 ч.1 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальні провадження № 0002705 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22.11.2016 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківським районним судом м. Львова від 11.06.2014 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за яким призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. в дохід держави; ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2016 року замінено призначене покарання на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт, покарання не відбуте,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:
Захисник адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 22.11.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 11.06.2014 року, який замінено ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2016 року, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років 5 (п`ять) днів.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 - у виді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня фактичного затримання, тобто з 22.08.2014 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 , в строк відбування покарання у виді позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 22.08.2014 року, з часу фактичного затримання, по 22.11.2016 року, тобто по день винесення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 17011 (сімнадцять тисяч одинадцять) грн. 80 коп., матеріальної шкоди та 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження у розмірі 786 (сімсот вісімдесят шість) грн. 14 коп.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, застосувати статтю закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення. Визнати в якості пом`якшуючої покарання обставину неправомірну поведінку потерпілої. Пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, оскільки таке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також апелянт просить, у відповідності до ст.1207 ЦПК України, визнати обвинуваченого ОСОБА_7 особою, яка вчинила злочин, однак є неплатоспроможним, а тому шкоду завдану потерпілим, смертю людини внаслідок вчинення злочину, відшкодувати за рахунок держави.
Апелянт вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, наголошує на істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону, неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Апелянт покликається на те, що частина істотних обставин по справі не відповідають дійсності, спростовуються дослідженими в суді та наведеними у вироку доказами, однак їм не дана належна оцінка, відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, в порушення вимог якої суд не забезпечив її на засадах всебічності, повноти і об`єктивності розгляду. Таким чином суд першої інстанції дав невірну оцінку діям обвинуваченого під час вчинення злочину та неправильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України.
Свої вимоги апелянт мотивую тим, що не було враховано, що злочин обвинувачений вчинив, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що не було належним чином досліджено, в тому числі і під час проведення судово-психіатричної експертизи, тобто ОСОБА_7 не мав умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_12 . У висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи зазначено, що основними мотивами ОСОБА_7 є афективні мотиви. Однак суд першої інстанції дав неналежну оцінку цим обставинам, що пояснює небажання кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України.
Апелянт зазначає, що на його думку, ОСОБА_7 не усвідомлював протиправність своїх дій через стан сильного душевного хвилювання, що давало змогу суду першої інстанції кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ст.116 КК України. Через неповноту та не об`єктивність експертного дослідження стану обвинуваченого сторона захисту клопотала про призначення повторної психолого-психологічної експертизи в іншій експертній установі, але дане клопотання було невмотивовано відхилене.
Апелянт наголошує , що огляд місця події житла, а саме квартири АДРЕСА_2 був проведений без ухвали слідчого судді та без добровільної згоди особи, яка володіє вказаним житлом. Вподальшому були вилучені речі, які по справі не були визнані речовими доказами, бо відсутня відповідна постанова, але і не повернуті власнику, як тимчасово вилучені речі.
Таким чином апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно визначив обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Стороною захисту подавалися заперечення щодо заявлених позовних вимог, які ґрунтуються на фіктивних документах, а тому не підлягають задоволенню.
На вказану апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. При цьому не погоджується із доводами, які викладені апелянтом в апеляційній скарзі, зокрема щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, вважає їх такими, що приведені з метою пом`якшення обвинуваченому покарання. Переконаний, що обвинувачений під час вчинення злочину діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої їхньої матері. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи та дослідженні доказів дотримався вимог, передбачених процесуальним законодавством та правильно врахував обставини справи.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2014 року приблизно о 08 год. 50 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , в якій спільно проживав зі своєю матір`ю - ОСОБА_12 , на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин розпочав черговий словесний конфлікт, який переріс у лайку, що супроводжувалась нецензурними висловами та образами в сторону один одного. Під час сварки обвинувачений ОСОБА_7 , керуючись виниклим умислом, спрямованим на вчинення вбивства своєї матері, з метою позбавлення життя останньої, наніс декілька ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя та лівого плеча ОСОБА_12 , від яких остання впала на підлогу. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне позбавлення життя своєї матері, обвинувачений ОСОБА_7 пішов на кухню, де зі столу взяв кухонний ніж та, повернувшись в кімнату, де лежала на підлозі його матір, наніс клинком вказаного ножа 10 ударів в життєво-важливі ділянки потерпілої - шию та голову, чим спричинив, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 681/2014 від 25.09.2014 року, колото-різане поранення з наскрізним ушкодженням лівої зовнішньої сонної артерії, що призвело до гострої крововтрати та обезкровлення організму і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке являлось небезпечним в момент спричинення та в даному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, тобто умисно вбив ОСОБА_12 .

Під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , наносячи удари руками та клинком ножа по голові та тілу потерпілої, ОСОБА_7 спричинив останній такі ушкодження: синець на чолі зліва над бровою, по одному синцю на верхній та нижній повіках правого ока, синець на нижній повіці лівого ока, синець на підборідді по центру та справа, синець по правій боковій поверхні шиї з переходом на підключичну ділянку, садно по передній поверхні лівого плечового поясу, множинні дрібні рани на всьому протязі слизової верхньої та нижньої губи, рану в ділянці зовнішнього кута правого ока, рану на нижній повіці правого ока, рану на правій щоці дещо нижче нижньої повіки, рану на правій щоці біля правого крила носа, рану на підборідді справа, рану на підборідді справа в ділянці дуги нижньої щелепи, рану по лівій боковій поверхні шиї в нижній третині з переходом на надключичну ділянку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю - доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задоволити, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку потерпілих та їх представника про відмову в задоволені апеляційної скарги та залишенні вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, незважаючи на невизнання ОСОБА_13 вини в частині кваліфікації його дій, як умисне вбивство, при цьому останній не заперечував обставини даного провадження, зокрема частково визнав вину у спричинені смерті своєї матері, судовий розгляд проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

При цьому суд першої інстанції врахував в сукупності всі встановлені обставини події 22.08.2014 року, яка відбулася на фоні тривалого конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, ініціатором якого був обвинувачений, умов, за яких виник конфлікт та обстановку, в якій він відбувався, що вказує на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 мотиву вбивства на фоні неприязних стосунків. Крім того було враховано спосіб та знаряддя заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, його характер і локалізацію, а саме нанесення ударів ножем в життєво-важливі ділянки тіла потерпілої шию та голову. Вищевказані обставини у своїй сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажав їх настання, а тому вважав доведеним, що обвинувачений за вказаних вище обставин мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої а реалізував свій намір, умисно заподіявши їй смерть.

Показання обвинуваченого про наявність у нього на момент позбавлення життя ОСОБА_12 стану сильного душевного хвилювання судом першої інстанції не були прийняті до уваги з наступних мотивів.

Вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого визнається за наявності таких обов`язкових умов, як: в момент злочину винний перебував в стані сильного душевного хвилювання, що являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою (хоча і не повністю) втрачає контроль за своїми діями і здатність керувати ними; цей стан був викликаний неправомірними (протиправними) або аморальними діями самого потерпілого; стан сильного душевного хвилювання виник у винного раптово, а вчинений ним злочин був відповідною і негайною реакцією на неправомірну поведінку потерпілого.

Однак, досліджені у судовому засіданні докази у своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений не перебував у стані сильного душевного хвилювання, а усвідомлював значення своїх дій, міг керувати ними, й фактів, які б підтверджували протилежне у судовому засіданні не було здобуто.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення особливо тяжкого злочину - умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , тобто вчинення умисного вбивства, такі дії ОСОБА_7 були вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.115 КК України та підтверджено в повній мірі дослідженими матеріалами справи та показами, яким дана належна оцінка, а саме:

- показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , про те що померла ОСОБА_12 є його матір`ю, а обвинувачений ОСОБА_7 - рідним братом. Протягом останніх років перед подією у них із братом були погані відносини, постійні сварки, конфлікти, брат неодноразово бив маму;

- показаннями свідка ОСОБА_14 - працівника ППС, та аналогічними показаннями свідка ОСОБА_15 , згідно з якими 22.08.2014 року разом з іншими інспекторами ППС вони приїхали на виклик про ножове поранення за адресою: АДРЕСА_1 . Піднявшись на 5-7 поверх будинку довго дзвонили, так як двері були зачинені. Обвинувачений, який відкрив двері, був весь у крові, та повідомив про вбивство своєї матері ОСОБА_12 , яка була ініціатором конфлікту. В одній із кімнат вони побачили труп жінки, обличчям до підлоги, кров була на стінах та підлозі в кімнаті і в коридорі. У чоловіка, який відчинив двері, також було видно рани, тому разом із лікарем вони їздили у травмпункт, де йому надавали медичну допомогу;

- даними протоколу огляду місця події від 22.08.2014 року та додатками до нього (фототаблиці, відеозапис);

- висновком судово-медичної експертизи № 681/2014 від 25.09.2014 року, з якого вбачається, що причиною смерті гр. ОСОБА_12 є колото-різане поранення з наскрізним ушкодженням лівої зовнішньої сонної артерії, що призвело до гострої крововтрати та обезкровлення організму і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке являлось небезпечним в момент спричинення та в даному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- іншими дослідженими в суді висновками експертів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає покликання апелянта - адвоката ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 безпідставним та таким, що наведені в апеляційній скарзі з метою уникнення обвинуваченим належного йому покарання за вчинений злочин.

Покликання апелянта про те, що ОСОБА_16 перебував в стані афекту спростовуються висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 24.09.2014 року № 153, яка була проведена під час досудового розслідування, де вказано, що ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, в тому числі і не перебував у стані патологічного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Клінічних ознак хронічного алкоголізму або наркоманії у підекспертного не виявлено. Під час інкримінованих дій ОСОБА_7 в стані фізіологічного афекту не перебував (а.к.п. 208-210).

В судовому засіданні суду першої інстанції даний висновок був підтверджений поясненнями судового експерта - психолога ОСОБА_17 .

Також суд першої інстанції при призначені покарання врахував фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення, наслідки, якого призвели до загибелі людини, а також те, що обвинувачений раніше судимий, покарання за попередніми рішеннями не відбув, посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог закону, враховано обставину, яка пом`якшує покарання зокрема активне сприяння розкриттю злочину та каяття обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Що стосується вимог апелянта про визнання обвинуваченого ОСОБА_7 неплатоспроможним, а тому відповідно всі стягнення та судові витрати, які визначені вироком, відшкодовувати за рахунок держави, то судом першої інстанції було роз`яснено, що у відповідності до ст.1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

В ст.1207 ЦК України, на яку покликається апелянт, зазначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визнаних ст.1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

По даному кримінальному провадженню злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 , який є фізично здоровою людиною, будь - яких документальних підтверджень його непрацездатності в матеріалах справи відсутні, можливості працювати та заробляти кошти, а відповідно і відшкодовувати завдану матеріальну та моральну шкоду, його ніхто не позбавляв. Апелянтом також не було надано суду апеляційної інстанції підтверджень своїх покликань про неплатоспроможність обвинуваченого.

Крім того, поняття «неплатоспроможність» в чинному законодавстві застосовується до суб`єктів підприємницької діяльності та учасників платіжних систем та не відноситься до фізичної особи, яка не є підприємцем або учасником платіжної системи.

Що стосується покликання апелянта про те, що зазначені в резолютивній частині вироку речі не були визнані речовими доказати, то таке спростовується постановою про визнання речей речовими доказами та долучення їх до матеріалів досудового розслідування від 24.10.2014 року яка міститься в томі 1 на а.с.260.

Щодо покликань апелянта про те, що огляд місця події житла (кв. АДРЕСА_2 ) був проведений з порушенням, а саме без ухвали слідчого судді та без дозвільної згоди особи, яка володіє житлом, то таке не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено без ухвали слідчого судді: 1) у невідкладних випадках пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину; 2) за добровільною згодою особи, яка ним володіє. У вказаних випадках слідчий у протоколі огляду обов`язково зазначає причини, що зумовили проведення огляду без ухвали слідчого судді.

В даному кримінальному проваджені ( на а.с.29 в т.1 ) є власноруч написана заява власника житла ОСОБА_9 , де зазначено, що він не заперечує проти проведення огляду та перебування працівників міліції в приміщенні квартири АДРЕСА_2 . Вподальшому цей факт був зафіксований в протоколі огляду місця події від 22.08.2014 року(а.с30-43), який підписали учасники огляду, зокрема ОСОБА_9 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, до частини 5 ст.72 КК України внесено зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 23.08.2014 року до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Станом на 23.03.2017 року вирок Сихівського районного суду м.Львова від 22.11.2016 року не вступив в законну сили.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.08.2014 року ( з дня фактичного затримання) по 23.03.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22.11.2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення в строк покарання, тобто період з 22.08.2014 року по 23.03.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: