Ухвала
іменем україни
16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000029 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 березня 2016 року.
Вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 жовтня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
26 січня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15 від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» для проведення призову за мобілізацією, прибув військовозобов`язаний ОСОБА_6 . Згідно з результатами медичного обстеження, ОСОБА_6 був визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, а також не мав правових підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, всупереч вказаних вимог законодавства військовозобов`язаний ОСОБА_6 , з метою ухилення від призову за мобілізацією, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрито відмовився від отримання повістки про призов за мобілізацією. Після цього, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 складено відповідний акт та роз`яснено ОСОБА_6 зміст повістки та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією та, зокрема, про необхідність прибуття 29 січня 2015 року до визначеного пункту відправки до військової частини у Полтавській області. Проте 29 січня 2015 року ОСОБА_6 до пункту відправки військовослужбовців не прибув, тим самим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 24 березня 2016 року зазначений вирок суду скасовано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ст. 336 КК закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, в обґрунтування зазначає, що апеляційним судом невірно дана оцінка доказам у кримінальному провадженні. Зазначає, що суд апеляційної інстанції: необґрунтовано прийшов до висновку, що проведення медичного обстеження ОСОБА_6 не відповідало вимогам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України; безпідставно вказав на обов`язок військового комісара ініціювати призначення повторної військово-лікарської комісії для ретельної перевірки стану здоров`я ОСОБА_6 ; невмотивовано не взяв до уваги, що відповідно до постанови Голови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07 липня 2015 року визначено, що питання придатності до військової служби вирішуються індивідуально, з урахуванням стану здоров`я особи на момент огляду. Також вказує, що поза увагою апеляційного суду залишились дані про те, що ОСОБА_6 відмовився від отримання повістки у зв`язку з небажанням бути призваним за мобілізацією, а не за станом здоров`я, і що ОСОБА_6 не оскаржував висновок ВЛК та звернувся за медичною допомогою тільки після того, як був притягнутий до кримінальної відповідальності.
У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 вказує на безпідставність доводів касаційної скарги та просить залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, та призначив йому покарання, яке передбачене санкцією даної статті, у виді позбавлення волі.
Не погоджуючись з зазначеним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом відносно ОСОБА_6 виправдувального вироку у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому в обґрунтування наводив доводи щодо фактичних обставин кримінального провадження, зокрема, вказував, що проведений 07.11.2014 року медичний огляд ОСОБА_6 та висновок про його придатність до військової служби не відповідали вимогам «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 4023; що проведена під час судового розгляду судово-медична експертиза, на яку посилався суд першої інстанції у вироку, була призначена безпідставно; що суд, обґрунтовуючи вирок показаннями свідків, належним чином ці показання не перевірив.

Апеляційний суд, в межах повноважень та порядку, визначеному ст. 404 КПК, переглядаючи кримінальне провадження за вказаною апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , визнав доводи, наведені в апеляційній скарзі частково обґрунтованими, скасував вирок суду першої інстанції та закрив кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому апеляційний суд повно і всебічно перевірив доводи поданої апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, дослідив докази у кримінальному провадженні, дав цим доказам відповідну юридичну оцінку, з наведенням в ухвалі своїх висновків щодо незаконності обвинувального вироку суду першої інстанції, необхідності його скасування та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .
Висновки апеляційного суду, на думку колегії суддів, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивовані.
Виходячи з наведеного та положень ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.

Доводи прокурора, які наведені в обґрунтування касаційної скарги, стосуються фактичних обставин кримінального провадження та оцінки доказів і були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга прокурора не містить відповідних, з огляду на положення ст. 438 КПК, доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3