Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року у кримінальному провадженні №0004564 стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Великі Межиричі Корецького району Рівненської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
та захисника-адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Судом вирішено питання щодо речового доказу.

Вказаним вироком ОСОБА_5 визнаний винним в тім, що він 31 липня 2015 року близько 02.00 години ночі, перебуваючи в громадському місці, неподалік будинку №46 по вулиці Орлова в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілої, зірвав із шиї потерпілої ОСОБА_8 золотий ланцюжок, масою 8,68 г, та золоту підвіску у вигляді хрестика, масою 3,25 г, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5168 грн. 67 коп.
_______________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/22/ 2017 р. Головуюча в суді 1-ї інстанції ОСОБА_9 Категорія: ч.2 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі підсудний ОСОБА_5 просив скасувати зазначений вирок та закрити кримінальне провадження стосовно нього на підставі п.3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). При цьому зазначив, що вирок ґрунтується на недопустимих доказах і припущеннях, а викладені у ньому висновки не підтверджені дослідженими судом доказами, судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок.
Пославшись на ч.3 ст.404 КІІК просив повторно дослідити обставини, встановлені під час даного кримінального провадження, оскільки судом першої інстанції всі надані докази, були досліджені неповністю та з порушеннями. Зазначав, що у вироку показання потерпілої ОСОБА_8 викладено не вірно та залишено без належної уваги і оцінки суду суперечності в показаннях потерпілої і свідка ОСОБА_10 про обставини, які передували злочину та обставини злочину. Також неправильно викладено і показання працівників міліції - свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які не були очевидцями даної події, але затримували і доставляли його у відділ поліції.
Захисник підсудного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просила скасувати вирок Рівненського міського суду від 20 вересня 2016 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначала, що її підзахисному ОСОБА_5 висунуте неконкретне обвинувачення, чим порушено його право на захист.

Також судом були порушені вимоги ст.352 та ст.353 КПК - головуючим у судовому засіданні не приведено свідків до присяги відповідно до змісту першої із зазначених норм процесуального закону, оскільки в наявних у матеріалах справи присягах, відсутнє слово «суду», а перед допитом не було з'ясовано її стосунків із обвинуваченим.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка повністю підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, а свою в тій частині, яка не суперечить першій, та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційних скарг, міркування прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних доводів, за клопотанням захисника допитавши потерпілу ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_14 та дослідивши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до припису ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права із дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, а також обґрунтованим, тобто ухваленим на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 КПК, та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким місцевий суд дав належну юридичну оцінку.
З наведених вище підстав, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , яка виразилась у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із загрозою для життя чи здоров'я потерпілої, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України судом кваліфіковано вірно.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судах першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Дав показання, що цього злочину він не вчиняв, оскільки 31 липня 2015 року відпочивав в кафе «Чемпіон» і в кафе «Метелик», розташованих в районі автовокзалу в м.Рівне, зі своїм знайомим - ОСОБА_14 . Близько 02.00 год. лише виходив з кафе по сигарети до автовокзалу. Після відвідування кафе, близько 02 год. 30 хв. він, скориставшись таксі, поїхав від «Сільпо» на залізничний вокзал, де зустрів свого знайомого та з яким перебував до моменту затримання працівниками міліції (близько 03.00 год.) за підозрою у вчиненні грабежу потерпілої. Проте речей, які вказують на його причетність до вчинення цього злочину, у нього виявлено не було. Також йому не відомо чому потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_10 вказали на нього, як одного з нападників. Просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.
Не зважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_5 , судом досліджені, перевірені та проаналізовані докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні даного злочину.
Так, у ході апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 показала, що повертаючись додому разом зі своєю подругою ОСОБА_15 з кафе «Метелик» близько 02 год. ночі побачили, як їх швидко обігнало двоє хлопців, тому зупинились. Вона запропонувала повернутись на освітлене місце до «Сільпо», проте ОСОБА_15 сказала, що хлопці вже пробігли, і вони продовжили рух. У неосвітленому місці, біля арки будинку, ці хлопці на них напали ОСОБА_5 зірвав з шиї потерпілої золоті ланцюжок з хрестиком, а інший нападник бив її подругу, яка з ляку кричала « ОСОБА_16 », тобто кликала на допомогу свого чоловіка. Перед нападом бачили ОСОБА_5 у вказаному кафе. Про напад повідомила міліцію. Під час очікування у службовому приміщенні міліції, працівниками міліції був доставлений обвинувачений ОСОБА_5 , якого вона впізнала як одного з нападників, про що відразу ж повідомила міліціонерів. Згодом, як з нею, так і її подругою було проведено процедури впізнання, на яких кожна впізнала одного з нападників, яким виявився обвинувачений ОСОБА_5 , про що складено протоколи відповідного змісту. Показання аналогічного змісту потерпіла ОСОБА_8 дала суду першої інстанції.

Ці показання підтверджені даними протоколу слідчого експерименту та фототаблиці, проведеного з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, під час якого потерпіла ОСОБА_8 03.08.2015 р. показала та розказала як разом з ОСОБА_10 повертались з кафе-бару «Метелик» в районі автовокзалу неподалік супермаркету «Сільпо» та місце події, де було вчинено цей злочин (а.к.п.18-21, 22-23).
Наявність вказаних золотих виробів 585 проби було підтверджено потерпілою ОСОБА_8 шляхом надання слідчому під час додаткового допиту бирок, які містять інформацію щодо назви та ваги цих виробів вага ланцюжка 8,68 г, вага підвіски 3,25 г (а.к.п.13-14). За даними довідки Управління Національного банку України в Рівненській області №93-05/12-005/1834, станом на 31.07.2015 р. ціна 1 г золота 585 проби, становила 433 грн. 25 коп. (а.к.п.25). Отже загальна вартість викраденого у потерпілої майна складає 5 168 грн. 67 коп.

Показання потерпілої знайшли своє підтвердження у показаннях свідка ОСОБА_10 . Зокрема вказаний свідок показала суду, що коли разом з потерпілою ОСОБА_8 31 липня 2015 року близько 02.00 год. повертались з кафе «Метелик» в м.Рівному додому, то почули, як їх наздоганяють та обганяють двоє чоловіків. Коли підійшли до арки будинку АДРЕСА_2 , то один з них, сказавши « ОСОБА_17 , куди?», вдарив її рукою в голову і обличчя. Впавши від ударів, та продовжуючи отримувати удари, вона стала кричати. Коли піднялася, то побачила, що цими особами ОСОБА_8 була притиснута до стіни. У потерпілої було зірвано золотий ланцюжок з хрестиком. Після втечі нападників, вони викликати працівників міліції і повідомили про цю подію. Пізніше, цієї ж ночі, коли знаходились в приміщення Рівненського міськвідділу міліції, туди був доставлений ОСОБА_5 , якого відразу впізнала. В цей же день слідчим з нею було проведено процедуру впізнання, під час якої вона впізнала особу одного з нападників, яким виявився ОСОБА_5 . Також вона пояснила суду, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, що вчинила злочин щодо них 31 липня 2015 року, за характерними рисами обличчя він має виразні скули.
Вказані свідчення об'єктивно підтверджені даними висновку судово-медичної експертизи №767 від 31.07.2015 року, згідно якого, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на лівому передпліччі, на передній поверхні лівого колінного суглобу з поширенням на передню поверхню верхньої третини лівої гомілки, на тильній поверхні лівої стопи, забою м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови. Зазначені ушкодження могли виникнути 31.07.2015 року внаслідок не менше як від трьох травматичних дій тупих предметів, якими могли бути руки, ноги і ці ушкодження могли утворитися у вказаний в обставинах термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.к.п.38).
Під час проведеного з дотриманням вимог кримінального процесуального закону слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 03.08.2015 р. розказала та показала як разом з ОСОБА_8 повертались з кафе-бару «Метелик», розміщеного в районі автовокзалу та місце події, де було вчинено цей злочин (а.к.п.31-34, 35-36). Враховуючи сукупність вказаних обставин, колегія суддів вважає, що підстав сумніватися в правдивості показань потерпілої та свідка ОСОБА_10 не має. Будь-яких даних про те, що вони зацікавлені в обмові (оговоренні) обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено.
Вказаним вище показанням не суперечать свідчення працівника міліції ОСОБА_11 , який показав суду, що 31.07.2015 р. під час охорони громадського порядку разом з інспекторами Дубенським і ОСОБА_13 отримано повідомлення від чергового Рівненського міського відділу про грабіж на вул.Орлова, 46 в м.Рівному було зірвано золоті прикраси з потерпілої та орієнтування щодо осіб, які це вчинили. Прибувши на місце події, побачили двох жінок, в однієї з яких розбите обличчя. Від жінок дізнались, що на них напало двоє незнайомих чоловіків, при цьому одну з них побили, а в іншої відкрито викрали золотий ланцюжок з хрестиком. За прикметами, які дали потерпілі стали шукати нападників на прилеглій території, а потім і в інших місцях. При обстеженні території залізничного вокзалу виявили особу, прикмети якої співпадали з описом одного із нападників, а тому цього чоловіка, яким виявився ОСОБА_5 , було запрошено і доставлено в приміщення міського відділу УМВС. Там потерпіла впізнала ОСОБА_5 , як одного з нападників. При огляді обвинуваченого, викрадених речей виявлено не було.
Показання такого ж змісту дали суду свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_18 .
Також зазначеним показанням не суперечать дані, які містяться у протоколі огляду місця події та акті про застосування службової собаки. Згідно цих даних, собака взяла слід від арки будинку по вул.Орлова, 46 в м.Рівне і повела по асфальтованій дорозі мимо маркета «Сільпо» та вивела на вул.Київська, перетнула дорогу і довела до готелю «Турист», де біля кафе «Октант» втратила слід. Застосування собаки розпочато о 03.00 год., а закінчено о 03 год. 15 хв. (а.к.п.7-8, 9).
Переглядом відеозапису з камери спостереження, розміщеній на вул.Київській в м.Рівне, долученого до матеріалів кримінального провадження як речового доказу, встановлено, що 31.07.2015 р. в зоні огляду камери з 02.01.34 год. по 02.01.41 год. тротуаром по вул.Київській в м.Рівне у напрямку центра міста зі сторони автовокзалу рухається чоловік, схожий на нападника, пізніше з 02.07.36 год. по 02.07.41 год. ця особа рухається у зворотньому напрямку (а.к.п.61-62).
Як вбачається з даних картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону Рівненському міському відділу внутрішніх справ, запис №34310 від 31.07.2015 р. 02:25 містить повідомлення про подію, яка відбулася 31.07.2015 р. о 02:09 відкрите заволодіння невідомим громадянином поблизу будинку №46 на вул.Орлова в м.Рівному золотим ланцюжком з хрестиком ОСОБА_8 (а.к.п.6).

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що коли разом з обвинуваченим ОСОБА_5 перебував в кафе 31.07.2015 р., то близько 02 год. обвинувачений виходив з приміщення по сигарети. Приблизно о 02 год. 20 хв. 02 год. 30 хв. ОСОБА_5 залишив кафе. Своє знаходження в кафе у такий час пояснив необхідністю зустріти знайому людину, яка повинна приїхати на автовокзал.
Цим поясненням не суперечать показання свідка таксиста ОСОБА_19 , який пояснив, що надавав обвинуваченому послуги з перевезення, 31.07.2015 р. в нічний час-орієнтовно з 02.00 год. по 03.00 год. перевозив ОСОБА_5 від магазину «Сільпо», що на вул.Київській, до кафе «Козачок» в районі залізничного вокзалу.
На думку колегії суддів, локалізація місця події по відношенню до цього кафе, дозволяє зробити висновок про можливість ОСОБА_5 протягом часу його відсутності в кафе дістатися місця поді, вчинити злочин та повернутися в це кафе, після чого скористатися послугами таксі. Показання свідка ОСОБА_14 жодним чином не підтверджують алібі обвинуваченого та не спростовують даних про обставини вчинення злочину, оскільки малозначність поводу з якого залишено кафе (придбання сигарет на території автовокзалу), не є підставою для чіткого фіксування як часу залишення ОСОБА_5 кафе так і його повернення назад.
Аналізом норм розділу VI Загальної частини Кримінального кодексу України встановлено, що співучасть у злочині це вчинення групою осіб конкретного суспільно небезпечного діяння (дії або бездіяльності), яке визнається злочином. Спільність за співучасті заключається в тому, що між двома співучасниками і злочином, вчинюваним виконавцем, є причинний зв'язок. Це означає, що: 1) дії кожного із співучасників у часі повинні передувати злочину, який вчиняє виконавець; 2) даний причинний зв`язок має генетичний характер ( тобто зв`язок породження), оскільки кожен із співучасників (незалежно від ролі та ступеня участі) докладає відповідних зусиль, робить свій внесок у злочин, створює для нього необхідні умови, чим сприяє вчиненню його виконавцем; 3) причинний зв`язок за співучасті має опосередкований характер, оскільки свідома діяльність виконавця, який вчиняє злочин, залежить від попередньої діяльності іншого співучасника.

Про наявність попередньої змови між ОСОБА_5 та іншою особою свідчать як обставини, які передували злочину, місце його вчинення, так і застосування насильства до ОСОБА_15 супутниці потерпілої, та швидкість заволодіння чужим майном. Саме сукупність обставин, злагодженість дій ОСОБА_5 з іншою особою, за яких було вчинено дане кримінальне правопорушення, свідчать про наявність між обвинуваченим ОСОБА_5 та іншою, невстановленою досудовим слідством особою, попередньої змови на вчинення цього грабежу.
Доводи сторони захисту щодо неконкретності обвинувачення колегія суддів визнає безпідставні, виходячи з наступного.
Так з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується в тім, що він 31.07.2015 р. близько 02 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи в громадському місці, неподалік будинку №46 по вул. Орлова в м.Рівне, погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілої, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок, масою 8,68 г, та золоту підвіску у вигляді хрестика, масою 3,25 г, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 5168 грн. 67 коп. (а.с.1-2).
Згідно даних журналу судового засідання та аудіозапису цього засідання, проведеного у відповідності до вимог ч.5 ст.27 КПК, після роз'яснення головуючою у першій інстанції суті обвинувачення, обвинувачений повідомив суд, що своєї вини в обвинуваченні не визнає і даватиме показання після допиту потерпілої, свідків та дослідження письмових доказів (а.с.25-26). Відтак колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо неконкретності обвинувачення позбавлені підстав.

Під час апеляційного розгляду було допитано потерпілу ОСОБА_8 та прослухано технічний запис показань свідка ОСОБА_10 . Шляхом зіставлення цих показань зі змістом оскарженого вироку розбіжностей не виявлено.

Доводи щодо суперечності в показаннях потерпілої і свідка ОСОБА_10 про обставини, які передували злочину та обставин самого злочину, колегія суддів визнає безпідставними, виходячи з наступного. Як відомо з узагальнень судової практики, дії злочинця, наслідки злочину часто приводять потерпілого (жертву) до стану сильного душевного хвилювання, збудження, страху, тяжкої депресії, обурення, гніву, відчаю, розгубленості. Враховуючи показання потерпілої та свідка ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що вказані почуття могли сприяти викривленню сприйняття низки несуттєвих ознак, деталей. Разом з цим, колегія суддів вважає, що самому сприйняттю і фіксуванню в пам?яті кожної з них місця і часу події, обставин, які передували їй, осіб нападників та наслідків злочинного посягання такий емоційний стан не перешкодив. Відтак доводи обвинуваченого щодо суперечності в показаннях потерпілої і свідка ОСОБА_10 про обставини, які передували злочину та обставини злочину, не заслуговують на увагу та позбавлені підстав.
З наявної в матеріалах кримінального провадження постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 28.08.2015 р. вбачається, що прокурором ОСОБА_20 ухвалено рішення про виділення з кримінального провадження №0004564 від 31.07.2015 та реєстрацію в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі ЄРДР), матеріалів досудового розслідування за фактом вчинення невстановленою особою відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (а.к.п.110-111).
Статтею 217 КПК не встановлено вимог реєстрації в ЄРДР, у разі необхідності виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування. Натомість, як передбачено ч.4 ст.280 КПК, досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Даних про зупинення досудового розслідування щодо невстановленої особи, матеріали цього кримінального провадження не містять. Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28.08.2015 р., ні заяв, ні клопотань (у тому числі щодо реєстрації в ЄРДР) обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_21 не заявляли (а.к.п.118-120). За вказаних обставин колегія суддів не вбачає порушення вимог кримінально-процесуального закону, які вплинули на законність та обґрунтованість оскарженого вироку.
Натомість, колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи щодо порушення вимог ч.1 ст.228 КПК пред'явлення особи для впізнання. Зокрема, як передбачено вказаною нормою, забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. З показань потерпілої ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_10 вбачається, що до проведення вказаної слідчої дії, працівниками міліції обвинуваченого ОСОБА_5 було доставлено в приміщення міського відділу міліції. При цьому кожна з них, підтвердила цим працівникам, що затримана особа є саме тією особою, яка викрала майно потерпілої, і лише пізніше цього ж дня було проведено вказану слідчу дію.

Свідки працівники міліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також показали суду, що коли обвинувачений ОСОБА_5 був доставлений в приміщення міського відділу міліції, то ОСОБА_5 відразу ж впізнаний як нападник. Показання цих свідків не суперечать, показам, які дали потерпіла ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_10 .
Частиною 1 статті 84 КПК встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Оскільки досудовим слідством не було дотримано вимог ст.228 КПК, то колегія суддів, у відповідності до положення ст.89 КПК, визнає протоколи пред'явлення особи для впізнання від 31.07.2015 р. за участю потерпілої і свідка ОСОБА_10 недопустимими доказами.

Поряд з цим, сукупність вказаних вище інших доказів, досліджених та перевірених судом, дозволяє зробити беззаперечний висновок про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_22 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено. Відтак підстав для зміни чи скасування вироку, не вбачається, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

У ч.1 ст.1 закону «Про попереднє ув'язнення» (зі змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув'язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстра дикційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
Із вироку вбачається, що ОСОБА_5 було взято під варту в залі судового засідання після проголошення вироку, тобто 20 вересня 2016 року, і початок строку відбування покарання ОСОБА_5 судом визначено рахувати з моменту затримання під варту.
За вимогами ч.4 ст.532 КПК, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанції, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Отже, за вказаних обставин вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_5 вступає в законну силу з дня проголошення цієї ухвали, то згідно ч.5 ст.72 КК йому слід зарахувати строк попереднього ув'язнення з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного та керуючись статтями 404, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишити той же тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув'язнення у строк відбування покарання з 20 вересня 2016 року по 24 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3