АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0012510 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 р. за ст.187 ч.1 КК Українина 4 роки позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 2 роки

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначенойому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.71 КК України до невідбутої частини покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м.Києва від 17.08.2015 р., частково приєднано покарання згідно даного вироку у виді позбавлення волі строком 1 (один) місяць і остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
Міру запобіжного заходу, а саме тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 залишено без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з моменту його затримання - 18.12.2016 р.
Згідно ч.5 ст.72 КК України визначено зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 18.12.2016 р. до набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при призначенні йому покарання не враховано визнання ним вини, стан здоров`я, так як він є інвалідом ІІ групи та потребує догляду лікарів, а також те, що у нього є дружина, неповнолітні діти та батьки похилого віку, які потребують його допомоги.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Як установив суд, ОСОБА_5 , 18 грудня 2016 року, близько 03 години 30 хвилин, знаходячись біля будинку №13 по вул. Симиренка в м. Києві, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з автомобіля «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_1 чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , завдавши йому матеріальної шкоди на загальну суму 2 027 (дві тисячі двадцять сім) грн.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задволення, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, за ч.2 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
Доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Судом першої інстанції враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та інвалідність 2 групи, тобто обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, та дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно не працює, одружений, характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 колегія суддів, не убачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Святошиснького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3