Справа № 359/6024/15-к
Провадження №1-кп/359/23/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю захисника ОСОБА_7 ,

за участю перекладача ОСОБА_8 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галі, Грузія, громадянина Грузії, грузина, з середньою освітою, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 09.12.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Галі Грузія, громадянина Грузії, грузина, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 09.12.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:
12.05.2015 року близько 12 години ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_6 . Під час спілкування, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 скоїти крадіжку. На пропозицію ОСОБА_6 , ОСОБА_5 погодився і тим самим вступив у злочинну змову з зазначеною вище особою, спрямовану на крадіжку чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення крадіжки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на автомобілі марки "Daewoo Nexia", чорного кольору, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , під керуванням останнього, в цей же день приїхали в с. Любарці, Бориспільського району, Київської області та під`їхали до будинку АДРЕСА_3 .
Підійшовши до огорожі будинку, розташованого за вище вказаною адресою ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зайшли у двір вказаного будинку. Переконавшись, що на їх стук у вхідні двері вказаного будинку ніхто не відповідає і зробивши висновок про відсутність будь-кого у зазначеному будинку, ОСОБА_10 за допомогою викрутки, яку він взяв у вище зазначеному автомобілі, віджав металопластикове вікно, після чого через дане вікно разом з ОСОБА_5 вони проникли в будинок, де виявили малолітнього ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що їхні дії несуть вже відкритий характер, вступили в злочинну змову між собою на вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло.
Перебуваючи у будинку, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , 12.05.2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, виконуючи єдиний злочинний умисел на вчинення групою осіб відкритого викрадення чужого майна з проникненням у житло, розуміючи, що їх дії несуть відкритий характер для малолітнього ОСОБА_11 , діючи умисно з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, відкрито викрали майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: золотий браслет вагою 7 г, вартістю 4 900 грн., золоту обручку вагою 2 г, вартістю 1 400 грн., золотий хрестик вагою 1 г, вартістю 700 грн., золотий ланцюжок вагою 5,35 г, вартістю 3 745 грн.
Після скоєння вказаних дій ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 з місця злочину на вищевказаному автомобілі зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_12 було завдано збитків на загальну суму 10 745 гривень.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнали повністю, викладені в обвинувальному акті обставини не оспорювали.
Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_5 показав, що 12.05.2015 року близько 12 години він зустрівся з ОСОБА_13 . Під час спілкування, ОСОБА_6 запропонував йому скоїти крадіжку. На пропозицію ОСОБА_6 , він погодився. Тоді вони разом з ОСОБА_6 на автомобілі марки "Daewoo Nexia", чорного кольору, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , в цей же день приїхали в с. Любарці, Бориспільського району, Київської області та під`їхали до будинку АДРЕСА_3 .
Підійшовши до огорожі будинку, розташованого за вище вказаною адресою вони шляхом вільного доступу, зайшли у двір вказаного будинку. Переконавшись, що на їх стук у вхідні двері вказаного будинку ніхто не відповідає і зробивши висновок про відсутність будь-кого у зазначеному будинку, ОСОБА_10 за допомогою викрутки, яку він взяв в автомобілі, віджав металопластикове вікно, після чого через дане вікно вони разом проникли в будинок, де виявили малолітнього ОСОБА_11 .
Після цього, вони зрозуміли, що їхні дії несуть вже відкритий характер для малолітнього ОСОБА_11 , діючи умисно з корисливих мотивів, попередньо домовившись між собою, вони відкрито викрали майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: золотий браслет вагою 7 г, вартістю 4 900 грн., золоту обручку вагою 2 г, вартістю 1 400 грн., золотий хрестик вагою 1 г, вартістю 700 грн., золотий ланцюжок вагою 5,35 г, вартістю 3 745 грн.
Після скоєння вказаних дій він з ОСОБА_6 з місця злочину на вищевказаному автомобілі зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
В результаті їх спільних злочинних дій було завдано збитків на загальну суму 10 745 гривень. Дана шкода була ними повністю відшкодована, та потерпіла не має до них будь-яких моральних або матеріальних претензій. Він також, щиро кається у скоєному, та бажає стати на шлях виправлення, шукає офіційну роботу.
Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_6 показав, що 12.05.2015 року близько 12 години він зустрівся з ОСОБА_5 . Під час спілкування, він запропонував ОСОБА_5 скоїти крадіжку. На його пропозицію він погодився. Тоді вони разом з ОСОБА_5 , який був за кермом, на автомобілі марки "Daewoo Nexia", чорного кольору, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , в цей же день приїхали в с. Любарці, Бориспільського району, Київської області та під`їхали до будинку АДРЕСА_3 . Підійшовши до огорожі будинку, розташованого за вище вказаною адресою вони шляхом вільного доступу, зайшли у двір вказаного будинку. Переконавшись, що на їх стук у вхідні двері вказаного будинку ніхто не відповідає і зробивши висновок про відсутність будь-кого у зазначеному будинку, він за допомогою викрутки, яку він взяв в автомобілі, віджав металопластикове вікно, після чого через дане вікно вони разом проникли в будинок, де виявили малолітнього ОСОБА_11 .
Після цього, вони зрозуміли, що їхні дії несуть вже відкритий характер для малолітнього ОСОБА_11 , діючи умисно з корисливих мотивів, попередньо домовившись між собою, вони відкрито викрали майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: золотий браслет вагою 7 г, вартістю 4 900 грн., золоту обручку вагою 2 г, вартістю 1 400 грн., золотий хрестик вагою 1 г, вартістю 700 грн., золотий ланцюжок вагою 5,35 г, вартістю 3 745 грн.
Після скоєння вказаних дій він з ОСОБА_5 з місця злочину на вищевказаному автомобілі зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
В результаті їх спільних злочинних дій було завдано збитків на загальну суму 10 745 гривень. Дана шкода була ними повністю відшкодована, та потерпіла не має до них будь-яких моральних або матеріальних претензій. Він також, щиро кається у скоєному, та бажає стати на шлях виправлення, в зв`язку з хворобою на туберкульоз не може влаштуватись на офіційну роботу, документи з приводу хвороби відсутні.
У зв`язку з тим, що обвинувачені та інші учасники кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини вчинення злочинів, суд на підставі ч.3 с.349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин та обмежується допитом обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують їх осіб, та досліджує документи стосовно речових доказів та судові витрати, роз`яснивши сторонам, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Судом з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинувачених в межах пред`явленого їм обвинувачення.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання їх винними.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані:
- за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані:
- за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Таку кваліфікацію дій обвинувачених суд вважає правильною.
Так, майно, яким заволоділи обвинувачені, було для них чужим, адже не перебувало в їх власності чи законному володінні. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мали на нього жодного права, цим майном вони заволоділи у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченими в присутності малолітнього ОСОБА_11 . За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 досягли віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення грабежу. Їх дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачені усвідомлювали, що майно, яким вони протиправно заволодівали, було для них чужим, і вони не мали права на нього. Викрадання цього майна здійснювалось з проникненням в приміщення потерпілої, всупереч її волі, але незважаючи на це, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бажали ним заволодіти. Корисливий мотив обвинувачених полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення вони прагнули обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь вони одержали фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпіла такої можливості була позбавлена. Таким чином, вчинене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальне правопорушення є закінченим.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заздалегідь домовлялись про викрадення майна належного ОСОБА_12 . Домовленість мала місце до моменту виконання об`єктивної сторони злочину. Тому викрадення майна має ознаку його вчинення за попередньою змовою групою осіб.
Разом з тим, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в рамках даного кримінального провадження, станом на день вчинення кримінального правопорушення судимі не були.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 повинен бути засудженим:
- за ч. 3 ст. 186 КК України, за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло.
ОСОБА_6 повинен бути засудженим:
- за ч. 3 ст. 186 КК України, за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло.
Обираючи обвинуваченим кримінальне покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані, які характеризують осіб обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили тяжкий умисний злочин.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що він на момент вчинення злочину був не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, не одружений, не офіційно допомагає своєму родичу продавцем по продажу їжі бистрого приготування.
Як вбачається з поданої заяви потерпіла ОСОБА_12 жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не має так як їй все було відшкодовано в повному обсязі. Намагання встати на шлях виправлення, на що вказує відшкодування ОСОБА_12 обвинуваченим шкоди завданої злочином, істотно знижує суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Як обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до положень ст. 66 КК України є те, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
Із урахуванням обставин вчинення злочину, його тяжкості та даних про особу обвинуваченого суд приходить до висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 належить призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Разом з тим, його перевиховання та виправлення залишається можливим без ізоляції від суспільства. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 допустимо звільнити від відбування покарання з випробуванням, йому доцільно встановити іспитовий строк певної тривалості та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 р. засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У силу ч. 4 ст.70 КК, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, строк покарання визначається за сукупністю злочинів за правилами ч.1-3 ст. 70 КК.

При цьому згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" згідно якого, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається і за таких умов кожний вирок виконується самостійно, оскільки ст. 72 КК України не передбачено складання покарань, які належить відбувати реально, з покаранням, від відбуття якого особа звільнена на підставі ст. 75 КК України.

З огляду на вище викладене та враховуючи те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив 12.05.2015 р., тобто до постановлення вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 р., то за правилами ч. 4 ст. 70 КК України обвинуваченому слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням приписів ст. 72 КК України, визначивши вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 р., яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що він на момент вчинення злочину був не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, неодружений. Має незадовільний стан здоров`я через наявність ряду тяжких хвороб. Як вбачається з поданої заяви потерпіла ОСОБА_12 жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не має так як їй все було відшкодовано в повному обсязі. Намагання встати на шлях виправлення, на що вказує відшкодування ОСОБА_12 обвинуваченим шкоди завданої злочином, істотно знижує суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Як обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст. 66 КК України є те, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
Із урахуванням обставин вчинення злочину, його тяжкості та даних про особу обвинуваченого суд приходить до висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 належить призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Разом з тим, його перевиховання та виправлення залишається можливим без ізоляції від суспільства. На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 допустимо звільнити від відбування покарання з випробуванням, йому доцільно встановити іспитовий строк певної тривалості та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 р. засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З огляду на вище викладене та враховуючи те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив 12.05.2015 р. , тобто до постановлення вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 р., то за правилами ч. 4 ст. 70 КК України обвинуваченому слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням приписів ст. 72 КК України, визначивши вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 р., яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.
Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинувачених є достатньою для виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та осіб обвинувачених.
Речові докази: в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 слід відмовити, з огляду на подану останньою заяву,в якій вона вказала, що відмовляється від поданого цивільного позову, так як моральна та матеріальна шкода їй відшкодована (том 1 а.с.216).
Крім того, з обвинувачених на користь держави слід стягнути солідарно витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 491 грн.04 коп.
Керуючись ст. 22, ч. 2 ст. 124, ч. 3 ст.349,ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, ч. 4 ст. 70, ст. 72, ст. ст. 75-76, ч.3 ст.186 КК України, суд -

п р и с у д и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі та призначити йому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 року у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, виконувати самостійно.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі та призначити йому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 року у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на користь держави України 491,04 (чотириста дев`яносто одну) гривню 04 копійки документально підтверджених витрат солідарно.
В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 відмовити.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1