Справа № 299/132/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянув кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000111 від 09.12.2015 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Чорнотисів Виноградівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалити рішення про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції поверхнево та однобічно розглянув справу, дав не правильну оцінку доказам сторони обвинувачення, які не є переконливими та містять істотні суперечності, деякі проігнорував та взагалі не оцінив, в основу вироку поклав припущення та суперечності, необ`єктивні покази потерпілого і свідків, які є членами його сім`ї та зацікавленими у справі особами, внаслідок чого ухвалив вирок, який суперечить дійсним обставинам справи, вимогам ст. ст. 2, 11, 38, 125 КК України, ст. ст. 2, 7-13, 17, 370, 373 КПК України. Не взявши до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності підстав для закриття кримінального провадження, суд першої інстанції не закрив провадження у справі.

В апеляційній скарзі прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , вказуючи на суворість призначеного обвинуваченому покарання, просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин. Такий вид покарання було запропоновано прокурором, однак суд першої інстанції з порушенням вимог ч. 2 ст. 50 КПК України, призначив покарання, яке не відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину та особі обвинуваченого та не сприятиме його виправленню. В ході судового розгляду обвинувачений визнав свою вину частково, характеризується позитивно. Посилається на те, що за таких обставин вирок ухвалений в порушення вимог ст. ст. 91, 368, 370 КПК України, що у відповідності до ст. ст. 408, 414 КПК України є підставою для його зміни.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , просить вирок суду першої інстанції змінити, цивільний позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_5 на його користь майнову шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень та моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, які завдані кримінальним правопорушенням, що разом дорівнює 22000 (двадцять дві тисячі) гривень. Вважає, що суд безпідставно не повністю задовольнив його цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, внаслідок спричинених ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, який жорстоко його побив, змушений був лікуватися спочатку стаціонарно, а потім амбулаторно в лікарні, на що витратив значні кошти, однак квитанції на придбані ліки не завжди зберігав, у зв`язку із чим практично протягом місяця був позбавлений можливості ходити на роботу та втратив частину заробітку. Моральну шкоду, яка заподіяна йому, оцінює у 20000 гривень та полягає в заподіянні йому фізичних і морально-психологічних страждань, які переніс внаслідок жорстокого побиття, в приниженні честі та гідності, а також в тривалому лікуванні та відновленні, а також у тому, що обвинувачений під час досудового та судового слідства та на даний час так і не усвідомив, що він вчинив і не запропонував йому допомоги. Майнова шкода в розмірі 2000 гривень полягає у втраченому заробітку, а саме щомісячній премії в розмірі 1000 гривень, яку він недоотримав на своїй роботі в ТОВ «Джентерм Україна», де працює водієм електровізка, що стверджується довідкою товариства №65/3 від 11.03.2016 року, а також копіями листків непрацездатності, оскільки знаходячись на лікарняному втратив право на отримання премії за жовтень листопад 2015 року

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора та потерпілого обвинувачений ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 повернути без розгляду, вирок суду першої інстанції скасувати, справу повернути на розгляд суду першої інстанції в іншому складі, в задоволенні заявлених вимог цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. З апеляційною скаргою прокурора погоджується в частині скасування вироку суду першої інстанції, в решті щодо призначення міри покарання у виді 150 годин громадських робіт не погоджується.

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 2000 (дві тисячі) гривень - майнової шкоди та 1000 (одну тисячу) гривень - моральної шкоди.

У задоволені решти позову відмовлено.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що 06 жовтня 2015 року близько 20 години, знаходячись в приміщенні спальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочав сварку з ОСОБА_7 , в ході якої усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, схопивши його за руки та ноги зав`язав їх мотузкою, після чого наніс останньому декілька ударів руками та ногами в область голови та тіла. В результаті противоправних дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден шкірних покровів правого стегна в верхній третині по передній поверхні та правої та лівої гомілки в нижній третині; забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва з набряком; струсу головного мозку. Тілесні ушкодження у вигляді «саден», згідно висновку експерта №488 від 13.01.2016 року, на підставі п. 2.3.2 «б» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються, як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасний термін розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді «струсу головного мозку», згідно висновку експерта №488 від 13.01.2016 року, на підставі п. 2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються, як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоров`я.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладених в апеляційних скаргах та запереченнях, були заслухані:

- обвинувачений ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- захисник ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого;

- прокурор ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого в частині вимог щодо цивільного позову;

- потерпілий ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і запереченнях, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора та потерпілого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, які судом ретельно досліджені та правильно оцінені.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції внаслідок неповноти судового розгляду, неправильної оцінки доказів, наявності підстав для закриття кримінального провадження, є безпідставними і спростовуються наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду першої інстанції показав, що 06.10.2015 року близько 20 години він знаходився в кімнаті будинку ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_2 , куди забіг її брат обвинувачений ОСОБА_5 і відразу накинувся на нього, став наносити йому удари кулаком в область обличчя, схопив його за ноги, зв`язав їх мотузкою, потім зв`язав йому мотузкою руки та став наносити удари ногами по тілу та руками в область голови. Опору він не робив, оскільки лежав зв`язаним на ліжку. Наступного дня він звернувся за медичною допомогою в лікарню та написав заяву по даному факту в міліцію.

Показання потерпілого узгоджуються з показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що 06.10.2015 року близько 20 години 30 хвилин після отримання його дружиною телефонного дзвінка про те, що в сусідки ОСОБА_14 хтось б`є його тестя, потерпілого ОСОБА_7 , він разом із дочкою потерпілого ОСОБА_15 , яку зустрів на вилиці, пішов до будинку ОСОБА_14 , зайшовши в який побачив потерпілого, який лежав зв`язаний в оголеному вигляді на ліжку із побитим обличчям, біля ліжка стояв обвинувачений із своєю мамою, потерпілий звільнившись від мотузок покинув будинок. Наступного дня відвідував потерпілого в лікарні, в потерпілого все тіло було в синцях.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що 06.10.2015 року близько 20 години 30 хвилин разом із чоловіком своєї сестри ОСОБА_16 пішли до будинку ОСОБА_14 , який був відкритий, де побачила свого батька ОСОБА_7 зв`язаним та побитим на ліжку, його одяг був викинутий на подвір`я, біля нього побачила обвинуваченого ОСОБА_17 та його матір ОСОБА_18 . Наступного дня батькові стало погано і вона викликала швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що ввечері 06.10.2015 року бачила як потерпілий без одягу повернувся додому, умився і ліг спати, що трапилося не розповідав, а наступного дня він почувався погано, було викликано швидку медичну допомогу. Фельдшер оглянув чоловіка та сказав, що необхідно їхати в лікарню.

Висновком судово медичної експертизи встановлено, що у громадянина ОСОБА_7 , 1956 року народження, мали місце тілесні пошкодження у вигляді саден шкірних покровів правого стегна в верхній третині по передній поверхні правої та лівої гомілки в нижній третині; забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва з набряком (згідно записів в мед. Документації); струсу головного мозку (що підтверджено об`єктивною неврологічною симптоматикою та даними КТ- обстеження). Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, по ударному механізму спричинення та по механізму тертя-ковзання у випадку виникнення тілесних пошкоджень у вигляді «саден шкірних покровів гомілок», при цьому ОСОБА_7 міг знаходитися в вертикальному, горизонтальному чи близькому до них положень, повернутим травмованими ділянками тіла до травмуючи предметів та поверхонь. По давності виникнення описані вище тілесні пошкодження вкладаються в дату вчинення злочину, а саме 06.10.2015 року. Тілесні пошкодження у вигляді «саден» не спричинили розладу здоров`я і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «б» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються, як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді «струсу головного мозку», спричинили розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються, як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоров`я.

За наявності таких достатніх доказів, які є належними та допустимими, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Те, що потерпілий ОСОБА_7 із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 перебуває у сімейних відносинах не може бути підставою для визнання їх показань недопустимим доказом, оскільки ці свідки в суді дали показання щодо відомих їм обставин кримінального правопорушення.

Будь яких даних про те, що потерпілий ОСОБА_7 та вищевказані свідки в суді першої інстанції дали неправдиві показання та оговорюють обвинуваченого, не встановлено.

В показаннях наданих суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 визнав, що наніс удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_7 і двічі долонями правої та лівої руки по обличчю, після чого зв`язав потерпілого.

Ці обставини обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку показам обвинуваченого, зазначивши у вироку, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать матеріалам справи, не узгоджуються із доказами зібраними по справі, зокрема із показами потерпілого, висновком експертизи та показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

За цих обставин суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілому ударів руками та ногами в область голови та тіла, від яких потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції через неповноту судового розгляду не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а саме ст. ст. 412, 415 КПК України, якими встановлені підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також його вимоги про зміну покарання є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і призначив покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з показань обвинуваченого та доводів, викладених в його апеляційній скарзі він фактично не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, а тому вид покарання обрано судом першої інстанції правильно.

Рішення суду про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків відповідає вимогам ч. 1 ст. 75 та ст. 76 КК України і по суті є правильним.

Викладені у вироку висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення збільшених позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення вироку в цій частині.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_7 суд у вироку врахував характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких обставин доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 щодо безпідставності незадоволення в повному обсязі цивільного позову про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, а її вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного розгляду не встановлено неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора та потерпілого необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3