Справа № 161/7425/16-к Провадження №11-кп/773/87/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2016 року щодо -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, неодружений, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Луцького міськрайонного суду від 03.02.2016р. за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин, який
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2016р., з розрахунку, що згідно ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці 10 днів.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з 19 травня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме з 19 травня 2016 року до вступу даного вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він 15 травня 2016 року, близько 22.00год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у парку ім.Лесі Українки по вул.Глушець в місті Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою викрадення чужого майна, скориставшись неуважністю ОСОБА_12 , повторно, таємно викрав його речі, які знаходилися на землі біля потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Sony Xperia M4 Aqua E2303» імей: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 4505 гривень, в силіконовому чохлі, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 96 гривень, з картою пам`яті «Watson» об`ємом 16 Гб, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 162 гривні, з сім картою оператора Vodafone НОМЕР_2 вартістю 50 гривень, на рахунку якої було 40 гривень, портмоне марки «Always Wild», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 196 гривень, де були грошові кошти в сумі 5 000 гривень, 45 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1297 гривень 30 копійок, 1000 польських злотих, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6523 гривень 41 копійка, посвідчення водія № НОМЕР_3 та паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_12 , картку mBank № НОМЕР_4 , картку mBank № НОМЕР_5 виданих на ім`я громадянина Республіки Польща ОСОБА_12 , пластикову сім-картку оператора Vodafone НОМЕР_2 , три дисконтні картки: АДРЕСА_2 фотографії, які матеріальної цінності не становлять, чим завдав ОСОБА_13 матеріальних збитків на загальну суму 17 869 гривень 71 копійка.
Окрім того, ОСОБА_9 , 21 квітня 2016 року близько 22.00год., перебуваючи неподалік продуктового магазину «Хрещатик», що знаходиться по вул.Тарасовій в с.Милуші Луцького району умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав в ОСОБА_14 , яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та спала, дві золоті сережки вартістю 961,81грн. і обручку вартістю 1301,96грн., чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2263 гривень 77 копійок.
Він же, 13 травня 2016 року, близько 13.00год., перебуваючи на території домогосподарства, що знаходиться по АДРЕСА_3 , діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав коня (кобилу) темно-каштанової масті та кінного воза, чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 5833 гривні.
Також, ОСОБА_9 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 15 березня 2016 року, приблизно о 14.30год., знаходячись поблизу кафе «Верес», що в м.Луцьку, по вул.Замкова площа, 1, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, повторно відкрито викрав дорожню сумку, належну ОСОБА_7 , вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №152 від 21.04.2016 становить 150 гривень, в якій знаходились наступні речі: курячі яйця в кількості 20 штук, скляна банка із щавлем, об`ємом 0,5 л., пакет із салом, вагою 1 кг, пакет із мукою, вагою 1 кг, пакет із глиною, вагою 1,5 кг, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а також металошукач моделі «ФМ-1», вартістю 1500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1650 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто за ч.2 ст.186 КК України.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності щодо обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та відхилені без належного спростування. Вважає, що органами досудового слідства здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, за який тому було повідомлено про підозру. Окрім того, вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити наступне покарання: за ч.2 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 6 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, призначити покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим, 6 років позбавлення волі, а остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України 6 років 10 днів позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, пом`якшуючу обставину щире каяття. Вказує, що судом не в повній мірі враховано наявність постійного місця проживання, його молодий вік, характеристику за місцем проживання. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, а скаргу обвинуваченого заперечив, потерпілого, який повідомив, що претензій ні до кого не має, захисника та обвинуваченого, які заперечили скаргу прокурора та просили вирок суду першої інстанції змінити, задовольнивши при цьому скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_9 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

В ч.2 ст.17 КПК України вказано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При постановленні вироку суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з чим погоджується і апеляційний суд щодо того, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки стороною обвинувачення не доведено винуватості ОСОБА_9 поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана та не пропонується стороною обвинувачення.

Судом першої інстанції дана належна правова оцінка як показанням обвинуваченого, потерпілого і всіх свідків, так і іншим доказам по справі.

Зокрема ОСОБА_9 будучи безпосередньо допитаним в судовому засіданні категорично заперечив свою причетність до грабежу, вказав що сумку фактично з його рук викрав свідок ОСОБА_16 . Дані показання в суді підтвердив безпосередньо допитаний і сам ОСОБА_16 , який показав що дійсно втік з сумкою потерпілого ОСОБА_7 .

Показання потерпілого щодо причетності до вчинення грабежу саме ОСОБА_9 формуються лише з його слів та не підтверджуються іншими доказами у справі, про що вказав в вироку суд першої інстанції.

Також суд першої інстанції обґрунтовано дав належну оцінку іншим доказам сторони обвинувачення, які дані на підтвердження винуватості ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України.

Інші свідки, які були допитані в судовому засіданні, кожен зокрема, не можуть поза розумним сумнівом свідчити про винуватість обвинуваченого у інкримінованому йому діянні, оскільки ніхто з вказаних осіб не був безпосереднім очевидцем злочину, їхні показання не спростовують показання обвинуваченого щодо його обставин заволодіння сумкою потерпілого ОСОБА_7 .

Твердження прокурора, що з показань потерпілого і даних свідків можна прийти до висновку про те, що саме ОСОБА_9 вчинив злочин, є лише припущенням, яке неможливо спростувати.

Звертає апеляційний суд увагу на те, що самі по собі інші докази, про які вказує прокурор в скарзі лише підтверджують факт крадіжки, але не можуть стверджувати про причетність до неї ОСОБА_9 .

Погоджується апеляційний суд з доводами суду першої інстанції про те, що докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині.

Таким чином, твердження прокурора в скарзі про те, що суд першої інстанції при виправдуванні по епізоду грабежу не оцінив всі докази по справі в своїй сукупності, не заслуговують на увагу.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Стороною обвинувачення навіть в суді апеляційної інстанції після допиту потерпілого, свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, через короткий проміжок часу після засудження знову вчинив ряд корисливих злочинів, а тому прийшов до висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Окрім того, враховано і вік обвинуваченого, його характеристику та думку потерпілих.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав щире каяття, активне сприяння в розкритті злочинів, а обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.2 ст.185 КК України саме у виді позбавлення волі, при цьому застосувавши принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за іншим вироком.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, суд не вбачає.

Звертає апеляційний суд увагу на те, обвинуваченим в своїй скарзі фактично не наведено підстав для надання можливості суду застосування щодо нього при зміні призначеного покарання вимог ст.ст. 69, 75 КК України.

За таких обставин апеляційний суд залишає скарги як прокурора, так і обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді