Справа № 0909/3933/2012
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2013 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Чернової О.А.

прокурора Данищука Д.М.

захисника адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Коломиї кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, одруженого, утриманців немає, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює директором приватного сільськогосподарського підприємства «Сузіря» (смт.Отинія Коломийського району), депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

підсудний ОСОБА_2, працюючи на посаді директора приватного сільськогосподарського підприємства «Сузір'я» (далі в тексті ПСП «Сузіря»), будучи службовою особою, тобто наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, умисно, з корисливих мотивів, використав службове становище всупереч інтересам служби та без відома і проведення загальних зборів пайовиків колишньої спілки селян «Україна» незаконно відчужив частину майна пайового фонду, яке перебувало в оренді ПСП «Сузіря», чим заподіяв істотну шкоду охоронюваним законом інтересам пайовиків в розмірі 24 000 грн.

Злочин вчинено за таких обставин:

Відповідно до положень Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» про забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності, 07.03.2001 року в Коломийській районній державній адміністрації було зареєстроване ПСП «Сузір'я» як один з правонаступників спілки селян «Україна» (далі в тексті - СС «Україна»), що знаходиться в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області.

З метою врегулювання питань розподілу майна СС «Україна» та відносин між пайовиками даного господарства 11.08.2002 року було проведено загальні збори пайовиків цієї спілки, на яких було прийнято рішення про утворення комісії по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками вказаної спілки.

Згідно протоколу засідання вказаної комісії № 14 від 25.02.2004 року задоволено заяву директора ПСП «Сузір'я» - підсудного ОСОБА_2 про виділення вказаному підприємству майнових паїв в натурі, в тому числі нафтобазу, 1983 року випуску, інвентарний номер 343, вартістю 105 129 гривень.

22.02.2007 року підсудний ОСОБА_2, будучи директором ПСП «Сузір'я», без відома та проведення загальних зборів пайовиків продав TзOB «Галичина буд» за 24 000 грн. частину майна, яке він орендував в пайовиків колишньої СС «Україна», а саме 4 резервуари під нафтопродукти загальним обємом 250 м. куб., чим розкомплектував вказану нафтобазу.

Допитаний в судовому засіданні підсудний свою вину у вчиненому злочині заперечив та пояснив, що 25.02.2004 року проводилось засідання комісії по врегулюванню майнових відносин між пайовиками колишньої СС «Україна». На цьому засіданні було вирішено передати ПСП «Сузіря» частину майна пайового фонду колишньої CC «Україна» і серед вказаного майна згідно протоколу засідання комісії №14 від 25.02.2004 року була також нафтобаза.

Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.11.2006 року визнано недійсним рішення загальних зборів пайовиків СС «Україна» (смт.Отинія) від 11.08.2002 року в частині надання комісії по врегулюванню майнових відносин між пайовиками права розподіляти майно між ними без затвердження загальними зборами співвласників. Тому зазначений протокол №14 від 25.02.2004 року не може бути документом про передачу майна, оскільки протокол лише свідчить про наміри сторін. Крім того, підсудний не був присутній за засіданні комісії 25.02.2004 року, його лише формально вписали в даний протокол.

Підсудний також пояснив, що 25.03.2004 року він уклав договір оренди з 206 пайовиками, вартість орендованого майна становила близько 400 000 грн. Відповідно до п.3.4 цього договору господарство має право відчужувати за письмовою згодою представників співвласників орендоване майно з метою придбання більш ефективного та досконалого обладнання та іншого майна. Підсудний пояснив, що така письмова згода була і він надавав її слідчому, однак, слідчий, мабуть, її не долучив до матеріалів даної кримінальної справи.

Для вирішення питання про продаж резервуарів підсудний загальних зборів пайовиків не скликав, оскільки, на його думку, дані резервуари не входили в пайовий фонд. Крім того, 25.03.2004 року між співвласниками паїв укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, яким передбачено створення комітету співвласників, до якого входив підсудний, його брат ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вказаним договором комітету співвласників надано право підписувати документи щодо орендованого майна, якщо його вартість не перевищує 15 % від загальної вартості майна в оренді. Вказаний договір був затверджений загальними зборами пайовиків 29.08.2004 року, а також раніше був затверджений відповідний статут.

Підсудний також пояснив, що вказані резервуари були списані ще в 1999-2000 роках та були фактично непридатні з 2003 року. Після затвердження в 2002 році уточнюючої структури пайового фонду жодного списання майна не було. Вони знаходилися на території колишнього колгоспу, а саме на території належної пайовикам нафтобази, хоча ці резервуари, на думку підсудного, не входили в пайовий фонд, а вартість нафтобази складала 105 129 грн. без врахування проданих ним резервуарів, оскільки в структурі пайового фонду було окремо виписано обладнання, серед якого вказаних резервуарів також не зазначено.

Станом на 2004 рік даху на нафтобазі вже не було, а резервуари були закопані на глибині 1 метр щоб не накопичувався конденсат.

Підсудний зазначив, що очолюване ним підприємство є приватним, а тому на останнє не поширюються норми Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», посилання на які зазначені в обвинувальному висновку.

В 2007 році до підсудного звернувся селищний голова смт.Отинії, з яким вони разом переглядали документи щодо структури пайового фонду і в них не було вказано про віднесення до цього фонду резервуарів нафтобази. В судовому засіданні підсудний не зміг пояснити чому саме до нього звернулися селищний голова смт.Отинії та представник ТзОВ «Галичинабуд» з метою купівлі зазначених резервуарів та не зміг пояснити чому саме він здійснював продаж цього майна, адже воно, на його думку, не відносилося до нафтобази, а тому не було ні власністю пайовиків, ні власністю ПСП «Сузіря», ні особистою власністю підсудного.

Підсудний пояснив, що отримані від продажу цих резервуарів кошти перераховувалися через рахунки, а не готівкою і ці кошти він використав на сплату податку на додатку вартість, придбання міндобрива, дизпалива, запчастин для техніки та насіння. Потреба в цьому була додатково зумовлена повінню.

Тому підсудний вважає, що, продавши вказані резервуари, він не заподіяв жодної шкоди

пайовикам, а, навпаки, отримані від продажу вказаного майна кошти він використав для користі пайовиків, оскільки придбав майно, необхідне для покращення господарської діяльності ПСП «Сузіря» та як наслідок майнового стану пайовиків.

За таких обставин відсутній корисливий мотив як необхідна ознака складу інкримінованого йому злочину і тому він просить його виправдати за відсутністю в його діях ознак складу даного злочину.

Незважаючи на невизнання власної вини, винність підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

-показами свідка ОСОБА_5, який пояснив, що 11.08.2002 року на загальних зборах пайовиків його було обрано головою комісії по реформуванню пайових відносин СС «Україна» в смт.Отинії. Комісія лише розподіляла майно пайового фонду між підприємцями відповідно до зібраних ними пайових часток у громадян та суми пайових сертифікатів. Свідок пояснив, що підсудний не зібрав стільки пайових часток, скільки отримав майна пайового фонду. Свідок вважає, що підсудний не мав права без проведення загальних зборів пайовиків продавати будь-яке майно пайового фонду. Якщо підсудний вважав, що продані ним резервуари не входили до пайового фонду, то він також не мав права продавати це майно, оскільки воно не було ні пайовиків, ні його. Вказані резервуари входили в склад нафтобази, оскільки без них вартість нафтобази була б значно меншою, ніж 105 129 грн. Ці резервуари окремо ніде в документації не зазначались, однак чия це була помилка свідок не може пояснити. Свідок також зазначив, що пайовики скаржилися на підсудного і мали намір передати свої паї іншому підприємцю ОСОБА_6 Також, на думку свідка, підсудний повинен був розподілити отримані від продажу резервуарів кошти між пайовиками;

-показами свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що він працює головним спеціалістом управління агропромислового розвитку Коломийської РДА та в січні 2012 року він на підставі листа прокурора Коломийського району від 13.01.2012 року входив в склад комісії, яка 17.01.2012 року проводила інвентаризацію основних засобів в ПСП «Сузіря». В склад комісії також входили 2 працівники СДСБЕЗ Коломийського МВ УМВС, голова комісії по реформуванню пайових відносин ОСОБА_5, селищний голова смт.Отинії, депутат Отинійської селищної ради, підсудний та його брат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Свідок не заперечив того, що таку інвентаризацію мали проводити пайовики, однак, він входив в інвентаризаційну комісію згідно вказаного листа прокуратури, в якому було зазначено провести перевірку пайового фонду ПСП «Сузіря». На час проведення інвентаризації свідку було відомо, що в даному ПСП є керівник та створено комітет співвласників. Офіційно інвентаризаційна комісія як така не створювалася. Під час проведення інвентаризації щодо нафтобази, яка належала пайовикам СС «Україна», комісія виявила, що ця нафтобаза була без даху та в занедбаному, жалюгідному стані. Свідок зазначив, що згідно документації вартість нафтобази складала понад 105 000 грн. Свідку було відомо, що підсудний продав резервуари (цистерни), які знаходилися під землею на території цієї нафтобази. Згідно документації окремо зазначених резервуарів вказано не було, а тому комісія прийшла до висновку, що вони входили в склад даної нафтобази. Під час інвентаризації підсудний як директор ПСП «Сузіря» ОСОБА_2 не представив комісії жодного документа про протилежне і про його права на вказані цистерни. Тому комісія в акті інвентаризації вказала, що нафтобаза розкомплектована, оскільки цистерни продано. Підсудний пояснював, що цистерни не були включені в паювання.

Свідок також пояснив, що 17.01.2012 року він не бачив акту пайового фонду, оскільки йому такий документ ніхто не надавав. В акті інвентаризації вказано, що дана нафтобаза є, однак вона розкомплектована, так як немає даху та цистерн.

Свідку відомо в якому стані було передано нафтобазу пайовикам згідно протоколу комісії по розпаюванню. Свідок неодноразово особисто бачив, що на момент передачі пайовикам ця нафтобаза була в нормальному стані, покрита шифером. Цистерни були комплексно підключені, як одне обладнання, вони були закопані під землею та зєднані між собою й мали загальний пульт управління, що було досягненням на той час.

Свідок пояснив, що в СС «Україна» була бухгалтерія та велися інвентарні книги.

Свідок також зазначив, що в акті інвентаризації щодо нафтобази він вказав те, що було наявне фактично та враховував протоколи комісії по розподілу пайового фонду, зокрема, керувався протоколом №14 від 25.02.2004 року, в якому не було розмежування вартості нафтобази та резервуарів (цистерн);

- показами свідка ОСОБА_6, який пояснив, що він являється пайовиком колишньої спілки селян «Україна» з 2011 року і придбав пай на підставі договорів купівлі-продажу. Підсудний є директором ПСП «Сузіря» та свідку відомо, що підсудний незаконно реалізував і продовжує реалізовувати майно пайового фонду. Зокрема, свідок особисто бачив як за допомогою крана вантажили на автомобіль резервуари із нафтобази, оскільки свідок очолює інше підприємство, яке межує із ПСП «Сузіря». Також йому відомо, що підсудний продав цистерни за 24 000 грн. та використав ці кошти на власні потреби. Свідок пояснив, що він в нормальних відносинах з підсудним, хоча останній пише скарги на нього. Свідок ствердив, що він поставив бочку перед вїздом ПСП «Сузіря» щоб підсудний не вивозив майно пайовиків та не здавав його на металобрухт;

- показами свідка ОСОБА_8, яка пояснила, що вона працює головним бухгалтером ТзОВ «Галичинабуд», яке 22.02.2007 року на підставі усної домовленості з ПСП «Сузір'я» придбало чотири резервуари під нафтопродукти загальним об'ємом 250 м куб. та загальною вартістю 24 000 грн. Факт купівлі - продажу вказаних резервуарів підтверджується платіжним дорученням від 22.02.2007 року і накладною від 27.02.2007 року, виданою на ім'я начальника монтажної дільниці TзOB "Галичинабуд» ОСОБА_9;

- показами свідка ОСОБА_9, який пояснив, що в 2007 році він працював в ТзОВ «Галичинабуд» на посаді керівника монтажної бригади. Придбані в ПСП «Сузіря» металеві бочки він з бригадою монтував на автозаправці «WOG» в смт.Отинії Коломийського району як пожежні резервуари. Про їх придбання в ПСП «Сузіря» свідчили накладні, з якими свідок особисто працював;

-даними акту інвентаризації майна пайового фонду колишньої спілки селян «Україна», яким

користується ПСП «Сузіря», від 17.01.2012 року, в якому вказано, що нафтобаза, 1983 року

побудови, інвентарний №343, вартість якої зазначена 105 129 грн., розкомплектована (т.1, а.с. 8-10);

- даними протоколу засідання комісії по врегулюванню і реформуванню майнових відносин між пайовиками спілки селян «Україна» № 14 від 25.02.2004 року, згідно якого задоволено заяву директора ПСП «Сузір'я» ОСОБА_2 і вказаному підприємству виділено майно, а саме нафтобазу вартістю 105 129 грн. (т.2, а.с.4-7)

-даними акту передачі майна від 24.07.2001 року, складеного комісією по розподілу майна, згідно якого від СГК «Калина К» до ПСП «Сузір'я» було передано нафтобазу, до складу якої, крім іншого майна, входили 2 великі бочки та 6 малих бочок під нафтопродукти (т.1, а.с.151);

-даними платіжного доручення № 60 від 22.02.2007 року, згідно якого TзOB «Галичинабуд» перераховано на рахунок ПСП «Сузір'я» 24 000 грн. в якості оплати за резервуари під нафтопродукти (т.2, а.с.30);

-даними накладної № 1/02 та податкової накладної №1 від 27.02.2007 року, згідно яких ПСП «Сузір'я» відпущено, а TзOB «Галичинабуд» одержано ємкості загальним об'ємом 250 м.куб. вартістю 24 000 грн. Вказані документи скріплені підписом директора ПСП «Сузір'я» ОСОБА_2 та печаткою ПСП «Сузір'я» (т.2, а.с.28-29);

-даними протоколу загальних зборів пайовиків ПСП «Сузіря» (СС «Україна») від 29.08.2004 року, яким затверджено майновий комплекс пайовиків і серед вказаного майна зазначено нафтобазу, 1983 року вводу в експлуатацію, інвентарний номер в СС «Україна» - 343, вартістю 105 129 грн. (т.2, а.с.111-117).

Поряд з тим, суд вважає необґрунтованими твердження підсудного про те, що резервуари, які він відчужив, не входили в склад нафтобази, яка належала пайовикам колишньої спілки селян «Україна», оскільки ним не надано жодних доказів підтвердження вказаних обставин. Тому на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що нафтобаза без резервуарів не може існувати і вони входили в її склад та враховані при визначенні її вартості.

Не надано підсудним і доказів та підтвердження того, що відповідно до п.3.4 договору оренди від 25.03.2004 року існує документ, в якому викладена письмова згода представників співвласників на відчуження ПСП «Сузіря» як орендарем частини орендованих засобів, а саме

зазначених резервуарів.

Не заслуговують на увагу доводи підсудного про те, що відчужені ним резервуари були списані в 1999-2000 роках, оскільки такі доводи також не підтверджені жодними доказами.

Покликання підсудного на те, що згідно п.3.5 договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 25.03.2004 року, затвердженого загальними зборами пайовиків 29.08.2004 року, голова та члени комітету співвласників мають право підписувати всі необхідні документи про викуп без скликання зборів співвласників, якщо вартість майна, що викуповується орендарем, не перевищує 15% загальної вартості майна в оренді, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний п.3.5 стосується викупу майна орендарем, а не відчуження орендованого майна третім особам.

Під час досудового слідства не знайшли свого підтвердження доводи підсудного про відсутність в його діях корисливого мотиву, оскільки отримані від продажу резервуарів кошти він використав виключно для покращення майнового стану пайовиків. Судом встановлено, що зазначені кошти були витрачені на придбання майна, необхідного, насамперед, для покращення господарської діяльності належного підсудному ПСП «Сузіря».

Тому в його діях суд вбачає корисливий мотив.

Одночасно заслуговують на увагу твердження підсудного про те, що очолюване ним ПСП «Сузіря» є приватним, а тому в обвинуваченні безпідставно вказано про порушення підсудним вимог ст.ст.8,23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», оскільки цей Закон визначає правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства. Тому порушення підсудним ст.ст.8,23 даного Закону з обвинувачення слід виключити.

Також суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, оскільки їх покази, дані в судовому засіданні, зводились до того, що їм відомо про продаж підсудним резервуарів зі слів інших і їх покази, дані в судовому засіданні, суттєво відрізняються від показів, даними ними під час досудового слідства.

Таким чином, оцінюючи зібрані й досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини підсудного у зловживанні службовим становищем, а саме в умисному, з корисливих мотивів використанні службового становища всупереч інтересам служби та без відома і скликання загальних зборів пайовиків колишньої спілки селян «Україна» незаконному відчуженні частини майна пайового фонду, яке перебувало в оренді ПСП «Сузіря», а саме 4-х резервуарів нафтобази, чим заподіяв істотну шкоду охоронюваним законом інтересам вказаних пайовиків в розмірі 24 000 грн.

Тому дії підсудного за ч.1 ст.364 КК України досудовим слідством кваліфіковано вірно.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставини, що помякшують та обтяжують покарання підсудного, відсутні.

Тому суд вважає, що підсудному слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.364 КК України в тій редакції, в якій вона діяла на час вчинення підсудним інкримінованого злочину оскільки згідно положень ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а згідно ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Поряд з тим злочин, передбачений ч.1 ст.364 КК України, відноситься згідно положень ст.12 КК України до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за

який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Судом встановлено, що з дня вчинення інкримінованого підсудному злочину минуло понад 6 років, підстав, які б зупиняли або переривали строків давності, не встановлено.

Тому підсудного слід звільнити від призначеного покарання.

Питання про речові докази слід вирішити згідно ст.81 КПК України в ред.1960 р.).

Також суд вважає за необхідне вирішити питання, повязане з арештом майна підсудного.

Керуючись ст.ст.323, 324, 327 КПК України (в ред.1960 року), суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк шість місяців з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих обовязків строком на один рік.

На підставі ст.ст.74 ч.5, 49 ч.1 п.2 КК України звільнити ОСОБА_2 від призначеного судом основного та додаткового покарання у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишити попереднім підписку про невиїзд з місця постійного поживання.

Речові докази по справі, а саме:

1)оригінал протоколу №14 засідання комісії по врегулюванню і реформуванню майнових

відносин між пайовиками спілки селян «Україна» від 25.02.2004 року (т.2, а.с.4-7);

2) оригінал накладної №1/02 від 27.02.2007 року (т.2, а.с.28);

3) оригінал податкової накладної №1 від 27.02.2007 року (т.2, а.с.29);

4) оригінал платіжного доручення №60 від 22.02.2007 року (т.2, а.с.30);

зберігати при даній кримінальній справі.

Арешт майна засудженого ОСОБА_2, накладений постановою старшого прокурора прокуратури Коломийського району Івано-Франківської області від 21.06.2012 року (т.2, а.с.78), скасувати після набрання вироком законної сили.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 15 діб з часу проголошення вироку.

Суддя Калинюк О. П.