Справа № 171/2048/15-к
В И Р О К
іменем України
12 червня 2017 року

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове кримінальне провадження № 0000110 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, раніше судимого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області 08.12.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним строком 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за крадіжку чужого майна, повторно вчинив аналогічний злочин.

Так, 03.02.2015 року, приблизно в 00 год. 10 хв., ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з території домоволодіння АДРЕСА_3 з тильної сторони господарчих будівель шляхом вільного доступу, вважаючи, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, почергово винесли три металеві корита за межі території домоволодіння, де завантажили їх на візок і розпочали рух в напрямку вулиці Леніна в м. Апостолове.

В той самий час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виносили викрадене з подвір`я, власник домоволодіння ОСОБА_4 помітив їх та таємно спостерігав, викликав міліцію і пішов слідом за крадіями.

По дорозі біля домоволодіння АДРЕСА_4 потерпілий ОСОБА_4 настиг ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а в цей час на вулицю вийшов ОСОБА_8 .

Після цього, усвідомивши, що їх дії перестали бути таємними, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили викрадене та з місця зникли, виконавши всі необхідні для закінчення злочину дії, але не закінчивши його з причин, що не залежали від їх волі.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 могло бути заподіяно майнову шкоду потерпілому ОСОБА_4 на суму 500 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні вищевказаного злочину не визнав та пояснив, що 02.02.2015 року він разом з ОСОБА_9 рив метал до 16 год., після чого вони здали метал та пішли додому. Приблизно о 19 год. ОСОБА_10 пішов на вокзал, а він ліг спати. Близько 02 год. ОСОБА_10 повернувся. Крадіжку корит у потерпілого він не вчиняв, вважає, що потерпілий його обмовляє, крім того, потерпілий міг обізнатися, оскільки вночі було темно. З потерпілим особисто він не був знайомий, але знав, що це тесть ОСОБА_10 , також знав, що між ОСОБА_10 та потерпілим склалися неприязнені стосунки. У нього з потерпілим неприязнених стосунків не було.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_4 показав, що обвинувачений ОСОБА_11 являється другом ОСОБА_12 , який співмешкав з його дочкою. З обвинуваченим у нього не було неприязнених стосунків, вони ніколи не спілкувалися. Раніше ОСОБА_10 проживав з його донькою в будинку АДРЕСА_3 . Після припинення спільного проживання у вказаному будинку ніхто не проживав, але з території домоволодіння почали вчинятися крадіжки майна і він підозрював, що крадіжки вчиняє ОСОБА_10 , в зв`язку з чим він вирішив простежити за будинком вночі. Так, в ніч на 03 лютого 2015 року він залишився в сусідньому будинку, який також належить йому. Приблизно опівночі він почув гуркіт від металевих виробів. Оскільки на веранді горіло світло, він побачив, що ОСОБА_10 разом з обвинуваченим ОСОБА_13 виносять на подвір`я металеві корита у кількості 3-х штук, які грузять на візок. Він викликав міліцію. Побачивши, що ОСОБА_10 та ОСОБА_14 відходять з викраденим від будинку, він вирішив піти за ними, щоб прослідкувати. Коли ОСОБА_14 та ОСОБА_10 були на вул. Піонерська, на вулицю вийшов ОСОБА_8 , який запитав, що вони везуть і чиї ці речі, на що вони відповіли, що це їх речі. Він підійшов до них і пояснив, що корита викрадені у нього. В цей час під`їхали працівники міліції і ОСОБА_10 та ОСОБА_14 втекли. В ту ніч був сніг, було світло і він добре бачив, що крадіжку корит вчиняли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що він проживає в АДРЕСА_4 . Обвинуваченого та ОСОБА_12 він знав як мешканців м. Апостолове, неприязнених стосунків між ними ніколи не було. В ніч на 03 лютого 2015 року він грав на комп`ютері та почув гуркіт металу надворі, після чого вийшов на вулицю та побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які на візку везли 3 металеві корита. Він запитав, що це за речі і куди вони їх везуть вночі. ОСОБА_10 сказав, що це його майно. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_18 та пояснив, що ОСОБА_15 та ОСОБА_11 викрали в нього ці корита. Через декілька хвилин під`їхали працівники міліції, яких викликав потерпілий. Пуга відразу втік, а працівники міліції вилучили викрадені корита та залишили йому на зберігання. Він з впевненістю стверджує, що саме обвинувачений ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 перевозили викрадене майно потерпілого.
Згідно довідки, виданої ТОВ «Елойс», вартість 1 кг лому чорного металу станом на лютий 2015 року складає 3 грн. (арк. кп. 7).
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від 03.02.2015 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 заявив про те, що 03.02.2015 року ОСОБА_7 разом з невідомим чоловіком шляхом вільного доступу намагався скоїти крадіжку металевих виробів (арк.кп. 6).
В ході слідчого експерименту 13.02.2015 року встановлено, що вага добровільно виданих ОСОБА_8 трьох металевих корит складає 130,15 кг. Корита повернуті потерпілому ОСОБА_4 (арк. кп. 31-32, 34).
Також в судовому засіданні встановлено, що вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні замаху на таємне викрадення металевих корит, належних ОСОБА_4 , з подвір`я будинку АДРЕСА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_6 . Даний вирок не оскаржувався, набрав законної сили.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд довіряє показанням потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 , які є послідовними, узгоджуються між собою та узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження. Суд вважає, що у потерпілого та свідка не має жодних підстав обмовляти обвинуваченого, оскільки між ними не було жодних конфліктів, що не оспорював обвинувачений в судовому засіданні.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд критично оцінює пояснення обвинуваченого, які він надав суду, щодо його непричетності до вчинення злочину. Невизнання обвинуваченим вини у скоєнні інкримінованого йому злочину суд розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту та намір уникнути покарання, оскільки встановлені в судовому засіданні фактичні обставини свідчать про умисні дії обвинуваченого, направленні на заволодіння чужим майном, а саме майном потерпілого ОСОБА_4 .
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує його вік, сімейний та матеріальний стан, посередню характеристику за місцем проживання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те, що обвинувачений раніше судимий, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів як проти власності, так і проти здоров`я людини; суд також враховує конкретні обставини скоєного ним злочину, думку потерпілого, який наполягає на суворому покаранні, також враховує, що вчинений обвинуваченим злочин згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, і вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів є необхідною міра покарання у виді позбавлення волі з призначенням остаточного покарання по правилам призначення покарання за сукупністю вироків, що передбачено ст.71 КК України, оскільки вказаний злочин обвинуваченим вчинено в період іспитового строку.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст.71 КК України остаточне покарання призначити за правилами призначення покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком, з невідбутим покаранням, призначеним попереднім вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2014 року, у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого.

Речові докази по справі три металеві корита, вважати повернутими за належністю.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя: