Справа № 183/649/17
№ 1-кп/183/456/17
В И Р О К
іменем України
06 квітня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000756, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, військовослужбовця призваного під час мобілізації, солдата військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
22 квітня 2014 року наказом №85 командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду номера обслуги 2 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу 3 парашутно-десантного батальйону. Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватися вимог законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

31 серпня 2014 року солдату ОСОБА_5 було надано відпустку строком на 10 діб, з якої останній повинен був повернутися до військової частини 10 вересня 2014 року. В період з 09.09.2014 року по 02.10.2014 року солдат ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Кобеляцької центральної районної лікарні Полтавської області, що підтверджується випискою з історії хвороби №3306 від 02.10.2014 року, яка була досліджена в судовому засіданні.

Однак, після виписки із вказаного лікувального закладу, 03 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження в органи військового чи цивільного управління не заявляв. 07 лютого 2017 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Таким чином, у період з 03 жовтня 2014 року до 07 лютого 2017 року солдат ОСОБА_5 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби без поважних причин, його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що в квітні 2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією. Проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з травня по серпень 2014 року приймав участь в проведенні антитерористичної операції на Сході України. На початку осені 2014 року йому була надана відпустка на 10 днів, він поїхав до себе додому, проходив стаціонарне лікування в центральній районній лікарні. Не повернувся вчасно до військової частини на прохання матері, яка боялася за його життя через бойові дії на Сході України, та через пригнічений психоемоційний стан після участі в бойових діях. 07.02.2017 року самостійно звернувся до військової прокуратури. В скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленні волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1