АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1453/16-к Номер провадження 11-кп/786/166/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 6 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтави, українець, гр-н України, одружений, з середньою освітою, пенсіонер, проживаючий : АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на лікування потерпілого на користь ДЗ «Відділкова клінічна лікарня ст. Полтава СТГО Південна залізниця» сумі 5 167 грн. 29 коп. та на користь ДФ Полтавської ОДА в сумі 2261 грн., 63 коп.

Стянуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 29 698 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 27 грудня 2015 року, близько 11 год. 40 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території комунального ринку «Сінний», що на вул.. Шевченка та вул.. Сінна у м. Полтава, в ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_10 , умисно, за допомогою розкладного ножа, який тримав у правій руці, наніс ОСОБА_10 один удар в область черевної порожнини зліва, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді рани м`яких тканин передньої черевної стінки зліва, яка проникає у черевну порожнину, яка утворилася від дії колючо ріжучого предмету та яке, згідно висновку експерта № 220 від 9.03.2016 року, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду щодо останнього скасувати, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого в наслідок м`якості та постановити новий вирок,яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

При цьому вказує, що обвинувачений у вчиненні злочину не розкаявся, вину не визнав, завдані злочином збитки не відшкодував, по справі не встановлено будь яких пом`якшуючих вину ОСОБА_7 обставин, навпаки встановлено обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок щодо нього пом`якшити застосувавши ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки. При цьому вказує, що судом не було взято до уваги відсутність крові на ножі та відбитків пальців, відсутність доказів, що саме він тримав ніж у руці. Слідчий та прокурор не надали в суд документів про нанесення йому тілесних ушкоджень, хоча 27.12.15 р. його оглядали лікарі травмпункті м. Полтави і він скаржився на болі в попереку, правому боці, голові.

Вказує, що судом не було враховано те, що він не намагався втекти із місця події, а чекав працівників міліції, потім давав показання, чим сприяв розслідуванню.

Зазначає, що має похилий вік 67 років, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має ряд захворювань, зокрема цукровий діабет.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили вирок суду відносно обвинуваченого пом`якшити застосувавши ст. 75 КК України, прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і просила вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляцію обвинуваченого без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове та судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказів і є правильними.

Факт отримання потерпілим ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді проникаючої рани черевної порожнини, яка утворилася від дії колючо ріжучого предмету, підтверджується висновком судово медичного експерта № 220 від 9.02.2016 року і ніким не оспорюється.

Суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності дійшов вірного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 в ході раптово виниклого конфлікту умисно спричинив потерпілому вказане тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , як суді першої інстанції, так і апеляційної, не заперечував факт конфлікту, що стався між ним і потерпілим ОСОБА_10 на ринку «Сінний» в м.Полтаві та, що він завдав потерпілому удару лівою рукою в область голови, намагався ще раз вдарити, але не влучив. При цьому заперечує, що мав при собі ніж і ним завдав тяжке тілесне ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що злочин скоєно ОСОБА_7 в умовах очевидності і твердження останнього, що він не завдавав потерпілому удару ножем, розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 , як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції зазначав, що раніше з ОСОБА_7 знайомим не був. 27.12.2015 року, на ринку «Сінний» поблизу кіоску, зробив зауваження чоловіку, яким в подальшому виявися ОСОБА_7 . При цьому, останній почав лаятись, підійшов до нього і завдав один удар в область живота, а інший удар намагався нанести в область голови, проте він ухилився і в цей момент побачив в руках обвинуваченого ніж, про що крикнув і повідомив ОСОБА_11 , який стояв поруч із кіоском. Обороняючись він вибив ніж з рук ОСОБА_7 та відкинув його в сторону, після чого йому стало зле і він виявив поранення живота. Зазначав, що очевидцями події були особи, які перебували на ринку.

Пояснення потерпілого протягом всього часу досудового та судового слідства були стабільними, узгоджуються із іншими матеріалами кримінального провадження та не викликають сумнівів у їх правдивості.

Крім того, в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілого 9.02.2016 року, останній вказав на механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, їх послідовність та кількість.

Відповідно до додаткового висновку експерта № 226 від 9.02.2016 року, показання потерпілого ОСОБА_10 , дані ним 9.02.2016 року в ході проведення слідчого експерименту, не протирічать об`єктивним даним судово - медичної експертизи ОСОБА_10 № 220, згідно якої у нього встановлено тілесне ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин передньої черевної стінки зліва, яка проникає в черевну порожнину, яка утворилась від дії колючо-ріжучого предмету, яким міг бути і ніж чи будь який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерне для утворення при падінні, від однократної дії травмую чого фактору та можливо в строк і за обставин вказаних в постанові і на які посилається підекспертний ОСОБА_10 та кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Очевидці події свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , будучи допитаними в суді першої інстанції, підтвердили, що саме ОСОБА_7 напав на ОСОБА_10 , перед цим погрожував йому та вів себе агресивно. При цьому ОСОБА_12 зазначав, що помітивши сутичку між обвинуваченим і потерпілим побіг, щоб розборонити їх і в цей час потерпілий крикнув, що у ОСОБА_7 в руці ніж, який в подальшому вибив з рук та відкинув. Коли він підійшов до ОСОБА_10 , то останній присів і тримався за живіт, говорив, що ОСОБА_7 завдав йому удару ножем і попросив про допомогу.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.12.2015 року, ОСОБА_12 вказав на особу, яка заподіяла ОСОБА_10 тілесне ушкодження, яким відповідно до довідки слідчого є ОСОБА_7 .

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_14 вказувала, що перебувала в кіоску на ринку «Сінний», почувши крики і сварку вийшла із приміщення і побачила, ОСОБА_10 , який присів і говорив, що його підрізали, попросив викликати швидку і поліцію. Поруч з кіоском вона бачила на землі розкладний ніж.

Свідок ОСОБА_15 також підтвердив факт сутички за участю ОСОБА_7 на ринку «Сінний» в м. Полтава.

Згідно висновку експерта № 38 МК від 14.03.2016 року, на куртці та светрі потерпілого по передній полі зліва виявлено колото різане пошкодження, яке могло утворитися від дії клинка ножа даного на дослідження, який вилучений при огляді місця події згідно протоколу огляду від 27.12.2015 року.

За таких обставин, є правильним висновок суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

При обранні покарання засудженому суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані, що характеризують його особу, враховано і обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України і воно на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, колегія судів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині застосування до нього ст. 75 КК України, з врахуванням позиції потерпілого висловленої в суді першої інстанції та відповідно його заяви від 9.02.2017 року наданої до Апеляційного суду, згідно якої ОСОБА_7 ні матеріальну ні моральну шкоду не відшкодував, вину не визнав, вибачення не просив.

Твердження захисника ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції про те, що обвинувачений має намір та можливість на даний час сплатити потерпілому 3 000 грн. і в подальшому буде виплачувати кошти за завдану моральну шкоду, не може бути визнано пом`якшуючою вину обставиною, оскільки у ОСОБА_7 після винесення вироку було достатньо часу будь яким чином ( грошовим переказом, врученням особисто т.д.) розпочати відшкодовувати ОСОБА_10 завдану матеріальну та моральну шкоду.

При цьому, посилання захисника, що потерпілий вважає вказану суму 3000 грн. занадто малою і відмовиться її брати, а тому не можливо розпочати відшкодування, розцінюються як припущення і могли б бути спростовані ним, як би дані кошти направлялися на адресу ОСОБА_10 і згідно підтвердження, не були ним отримані.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позицію обвинуваченого, який частково визнав вину, завдані кримінальним правопорушенням збитки потерпілому не відшкодував, колегія судів не вбачає за можливе пом`якшити йому признане місцевим судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Також, колегія судів не знаходить підстав для погіршення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та задоволення апеляції прокурора.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційній скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Полтави від 6 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4