Справа № 152/242/17
В И Р О К
іменем України
27 лютого 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника персоналу органу
пробації Шаргородського РВ
з питань пробації Центрально-
Західного міжрегіонального
управління з питань виконання
кримінальних покарань та
пробації Міністерства юстиції ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ленінград Октябрського району Російської Федерації, жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, непрацюючої, одруженої, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимої,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 02.03.2005 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців з випробуванням та іспитовим строком на два роки; 26.08.2005 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років; 18.08.2009 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років; звільненого з Одеської ВК 22.12.2014 року після закінчення відбування строку покарання,

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 17.12.2016 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, маючи намір на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема, металевими могильними огорожами, заздалегідь домовившись скоїти крадіжку вказаних металевих могильних огорож з території кладовища, що знаходиться в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, прийшовши до території кладовища, і, розподіливши між собою ролі та дії, за попередньою змовою між собою, пройшли до центрального входу на кладовище, та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, умисно, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів підійшли до місця родинного поховання: ОСОБА_11 , 1927-1987 роки життя, ОСОБА_12 , 1930-2008 роки життя, Штельмах Прасковії Платонової, 1905-1987 роки життя, звідки шляхом демонтажу семи секцій металевої могильної огорожі навколо місця поховання розміром 37х40 см. та вартістю 350 грн. кожна, викрали їх з місця поховання та здали на металобрухт, за що отримали грошові кошти. При цьому, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяли збитку потерпілому ОСОБА_6 на суму 2450 грн.
Також, продовжуючи скоювати злочини, обвинувачений ОСОБА_9 21.12.2016 року приблизно о 14 годині, маючи намір на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема, металевими могильними огорожами з території кладовища, що знаходиться в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, прийшовши до території кладовища, пройшов до центрального входу на кладовище, та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, умисно, таємно, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів підійшов до місця родинного поховання: ОСОБА_13 , 1942-2010 роки життя, ОСОБА_7 , 1968-1984 роки життя, ОСОБА_14 , 1915-1997 роки життя, звідки шляхом демонтажу шести секцій металевої могильної огорожі навколо місця поховання розміром 40х40 см. та вартістю 360 грн. кожна, викрав їх з місця поховання та здав на металобрухт, за що отримав грошові кошти. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_7 на суму 2160 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 26.12.2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, маючи намір на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема, металевими могильними огорожами, заздалегідь домовившись скоїти крадіжку вказаних металевих могильних огорож з території кладовища, що знаходиться в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, прийшовши до території кладовища, і, розподіливши між собою ролі та дії, за попередньою змовою між собою, пройшли до центрального входу на кладовище, та, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, умисно, таємно, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів підійшли до місця поховання ОСОБА_15 , 1948-1990 роки життя, звідки шляхом демонтажу семи секцій металевої могильної огорожі навколо місця поховання розміром 37х40 см. та вартістю 350 грн. кожна, викрали їх з місця поховання. Після цього, діючи з єдиними продовжуваним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою наруги над могилами з корисливих мотивів того ж вечора обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до іншого місця поховання: ОСОБА_16 , 1974-1990 роки життя, звідки шляхом демонтажу семи секцій металевої могильної огорожі навколо місця поховання розміром 37х40 см. та вартістю 350 грн. кожна, викрали їх з місця поховання.
Викрадені секції металевої могильної огорожі з місця поховання ОСОБА_15 та з місця поховання ОСОБА_16 обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здали на металобрухт, за що отримали грошові кошти. При цьому, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяли збитку потерпілій ОСОБА_5 та потерпілій ОСОБА_4 на суму по 2450 грн. кожній.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому розгляді в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих їй злочинах, які передбачені ч.3 ст.297 КК України і викладені в обвинувальному акті від 07.02.2017 року.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому розгляді в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.3 ст.297 КК України і викладені в обвинувальному акті від 07.02.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюють ся, і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечують щодо здійснення судового розгляду кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заперечують щодо здійснення судового розгляду кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм злочинах, які передбачені ч.3 ст.297 КК України і викладені в обвинувальному акті від 07.02.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_8 винуватою себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 07.02.2017 року, визнала повністю, щиро покаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що 17.12.2016 року вдень приїхала в м. Шаргород із своєю сестрою ОСОБА_17 , чоловіком ОСОБА_18 та братом чоловіка ОСОБА_9 В центрі м. Шаргород вона та ОСОБА_9 вийшли із автомобіля чоловіка і пішли пити каву, а потім вона запропонувала ОСОБА_9 піти до кладовища і зібрати металобрухт, так як вважала, що там люди можуть викидати непотрібні їм металеві предмети з могил своїх рідних. Біля огорожі кладовища, що знаходиться на вул. Героїв Майдану в м. Шаргород, вони нічого не побачили, тому вона запропонувала ОСОБА_9 піти на кладовище і розбити та викрасти частини з металевої огорожі навколо могил. Так, вони підійшли до поховання членів сім`ї ОСОБА_6 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , де ОСОБА_9 ногою розбив металеву огорожу і вони викрали сім секцій з цієї огорожі, які склали у сумки, пішли в центр міста, де, дочекавшись ОСОБА_18 , поїхали з останнім додому, не повідомляючи, що в сумках знаходяться частини викраденої ними металевої огорожі з кладовища в м. Шаргород. Наступного дня, коли її чоловік ОСОБА_18 поїхав на роботу, ОСОБА_9 розбив секції і вони спільно здали їх на металобрухт, за що отримали 500 грн. Кошти вони між собою не ділили, всі виручені кошти зберігалися в неї. За кошти від здачі секцій металевої огорожі на металобрухт вона придбала продукти харчування для всієї сім`ї. Намір вчинити наругу над похованням членів сім`ї ОСОБА_6 , незаконно заволодівши секціями металевої огорожі, виник у неї з корисливих мотивів.
Також, обвинувачена ОСОБА_8 суду показала, що 26.12.2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин вона, ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на автомобілі останнього приїхали в м. Шаргород, так як захворіла дитина її сестри. Її чоловік ОСОБА_18 та сестра ОСОБА_17 повезли дитину в лікарню, а вона та ОСОБА_9 вийшли з автомобіля в центрі м. Шаргород і домовилися піти і повторно викрасти частини металевої огорожі навколо могил з кладовища в м. Шаргород, щоб у подальшому здати на металобрухт та отримати за це грошові кошти. Прийшовши на кладовище, вони підійшли до однієї з могил ОСОБА_15 , де ОСОБА_9 ногою розбив сім секцій металевої огорожі, які склали в сумку і вирішили неподалік із могили ОСОБА_16 викрасти теж сім секцій металевої огорожі. Підійшли до вказаної могили і ОСОБА_9 ногою розбив секції огорожі, які вони склали в сумки і пішли в центр міста, де дочекалися ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які поверталися із лікарні, з якими поїхали додому, не повідомивши, що в сумках знаходяться секції металевої могильної огорожі. Наступного дня ОСОБА_9 розбив секції вдома та здав на металобрухт, а кошти в сумі 700 грн. передав їй. На виручені кошти вона купила ліки для дитини та продукти харчування для сім`ї. Намір вчинити наругу над похованням членів сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , незаконно заволодівши секціями металевої огорожі з могил їх рідних, виник у неї з корисливих мотивів.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_8 суду показала, що матеріальну шкоду, заподіяну потерпілим, вона не відшкодувала. При цьому, у вчиненому розкаюється, має намір відшкодувати заподіяну шкоду найближчим часом, готова нести покарання за вчинені злочини, але просить її суворо не карати.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 07.02.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що проживає в одному будинку із сім`єю свого брата ОСОБА_18 та дружиною останнього ОСОБА_8 та дітьми брата. 17.12.2016 року він, ОСОБА_8 та сестра останньої ОСОБА_17 приїхали в м. Шаргород по потребі. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 поїхали в лікарню, а він та ОСОБА_8 приблизно о 12 годині 30 хвилин вийшли з автомобіля в центрі міста, купили кави. ОСОБА_8 запропонувала піти на кладовище, позбирати металобрухт. Вони ніякого металобрухту не знайшли і вирішили розбити та викрасти частини металевої огорожі з могили. Підійшовши до місця поховання рідних ОСОБА_6 , він розбив ногою і спільно з ОСОБА_8 викрав сім секцій з огорожі, які наступного дня здав на металобрухт. За виручені кошти в сумі 500 грн. ОСОБА_8 придбала продукти харчування для всієї сім`ї. Намір вчинити наругу над похованням членів сім`ї ОСОБА_6 , незаконно заволодівши секціями металевої огорожі з могил його рідних, виник у нього з корисливих мотивів.
Також, обвинувачений ОСОБА_9 суду показав, що 21.12.2016 року приблизно о 14 годині автобусом приїхав у м. Шаргород з метою повторного незаконного заволодіння предметами з могил частинами металевої огорожі. При цьому він мав із собою сумки. Вийшовши у центрі міста, він пішов на кладовище, що знаходиться на вул. Героїв Майдану, пройшов через центральний вхід на територію кладовища, підійшов до поховання рідних ОСОБА_7 ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , де розбив ногою залишки металевої огорожі з шести секцій, які поскладав у сумки і, зупинивши попутній автомобіль, доїхав до с. Джурин, де вийшов на краю села, так як побачив вантажний автомобіль з металобрухтом. Викрадені секції з могильної огорожі він здав на металобрухт невідомим особам приблизно за 400 грн. Кошти в сумі 400 грн. передав ОСОБА_8 , коли приїхав додому. Ці кошти ОСОБА_8 витратила на придбання продуктів харчування. Намір вчинити наругу над похованням родичів ОСОБА_7 , незаконно заволодівши секціями металевої огорожі з могил його рідних, виник у нього з корисливих мотивів.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 суду показав, що 26.12.2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин він, ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на автомобілі останнього приїхали в м. Шаргород, так як захворіла дитина сестри ОСОБА_8 ОСОБА_17 . Його брат ОСОБА_18 та сестра ОСОБА_8 ОСОБА_17 повезли дитину в лікарню, а він та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля в центрі м. Шаргород і домовилися піти і повторно викрасти частини металевої огорожі навколо могил з кладовища в м. Шаргород, щоб здати на металобрухт та отримати за це грошові кошти. Прийшовши на кладовище, вони підійшли до однієї з могил ОСОБА_15 , де він ногою розбив сім секцій металевої огорожі, які разом із ОСОБА_8 склали в сумку і вирішили неподалік із могили ОСОБА_16 викрасти теж сім секцій металевої огорожі. Підійшовши до вказаної могили, він ногою розбив секції огорожі, які вони спільно із ОСОБА_8 склали в сумку і пішли в центр міста, де дочекалися ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які поверталися із лікарні і з якими поїхали додому, не повідомивши, що в сумках знаходяться секції металевої могильної огорожі. Наступного дня він розбив секції вдома та здав на металобрухт, а кошти в сумі 700 грн. передав ОСОБА_8 , яка розпорядилася ними, придбавши продукти харчування та ліки для дитини. Намір вчинити наругу над похованням членів сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , незаконно заволодівши секціями металевої огорожі з могил їх рідних, виник у нього з корисливих мотивів.
До того ж, обвинувачений ОСОБА_9 суду показав, що потерпілим заподіяні злочинами збитки не відшкодував. У вчиненому розкаюється, готовий нести покарання за вчинений злочин, але просить його суворо не карати.
Допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу та досудову доповідь представника персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 07.02.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочини, передбачені ч.3 ст.297 КК України, а саме: 17.12.2016 року приблизно о 12 годині 30 хвилин обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на кладовищі в м. Шаргород, що знаходиться на вул. Героїв Майдану, вчинили наругу над могилою незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема сімома секціями металевої могильної огорожі на суму 2450 грн. із місця родинного поховання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів; 26.12.2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, маючи єдиний злочинний намір, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили продовжуваний злочин наругу над могилами незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилах, зокрема сімома секціями металевої могильної огорожі на суму 2450 грн. із місця поховання ОСОБА_15 та сімома секціями металевої могильної огорожі на суму 2450 грн. із місця поховання ОСОБА_16 на кладовищі в АДРЕСА_3 , за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, повторно; а обвинувачений ОСОБА_9 , крім того, 21.12.2016 року приблизно о 14 годині на кладовищі в м. Шаргород, що знаходиться на вул. Героїв Майдану, вчинив наругу над могилою незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема шістьма секціями металевої могильної огорожі на суму 2160 грн. із місця родинного поховання ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 з корисливих мотивів, повторно.
Отже, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.3 ст.297 КК України.
До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із аналізу норм кримінального законодавства.
Так, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно із вимогами ст.35 КК України, повторність злочинів враховується при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
При кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд виходить із того, що, відповідно до ч.2 ст.32 КК України, повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.п.3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких за змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. При цьому, для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин…Від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема, самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину. Якщо склад злочину, визнаного продовжуваним, передбачає певні кількісні показники, які впливають на його кваліфікацію (розмір викраденого майна, розмір заподіяної шкоди тощо), то при його кваліфікації враховується загальна сума таких показників, пов`язаних з кожним із вчинених особою діянь, що утворюють продовжуваний злочин, і при визначенні їх розміру необхідно виходити з кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вирахуваних за кожен період вчинення продовжуваного злочину окремо.
Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Також, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), відповідно до яких … передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочини, що передбачені ч.3 ст.297 КК України, є тяжкими злочинами.
ОСОБА_8 щиро покаялася у скоєному, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.85). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_8 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, надала показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.
За місцем проживання в с. Володимирка Шаргородського району ОСОБА_8 характеризується негативно, як особа, яка в громадських місцях висловлюється нецензурними словами (а.с.86).
Проте, вказану характеристику суд оцінює критично, так як вона не містить посилання на докази висловлювання ОСОБА_8 нецензурними словами та порушення громадського порядку.
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_8 не перебуває (а.с.90-91).
ОСОБА_8 має на утриманні 4 малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.93-96).
З довідки Рахнянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Шаргородського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 24.02.2017 року вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 вагітна, строк вагітності 14 тижнів (а.с.120).
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за №305 від 24.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_8 підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою; має знайомих, які можуть здійснювати на неї позитивний вплив та надати допомогу у вирішенні проблемних питань. Обвинувачена не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинила злочин. Настання наслідків від вчиненого злочину у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для неї стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з сім`єю та участі у вихованні дітей. Обвинувачена має бажання покращити умови проживання своєї сім`ї, займатися вихованням дітей. Факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_8 злочинів, не виявлено, обвинувачена повністю заперечує можливість вчинення в майбутньому злочину. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді начальника Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , виправлення обвинуваченої можливе без обмеження чи позбавлення її волі (а.с.43-45).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_8 , соціально-психологічної характеристики обвинуваченої представником органу пробації, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, з врахуванням думок потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які зазначили, що мають до обвинуваченої претензії матеріального та морального характеру, оскільки збитки, заподіяні злочином, їм не відшкодовано, а при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням на неї обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує також, що ОСОБА_8 має на утриманні дітей до досягнення семи років: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та вагітна, у зв`язку із чим, крім ст.75 КК України, при призначенні їй покарання слід враховувати вимоги ст.79 КК України щодо особливостей звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей до досягнення семи років.
Відповідно до вимог ч.1 ст.79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який, згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абзаці 6 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК, так і на підставі статті 79 КК.
ОСОБА_9 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_9 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.
За місцем проживання в с. Володимирка Шаргородського району ОСОБА_9 характеризується як особа, яка проживає на території сільської ради без реєстрації, скарги щодо ОСОБА_9 до Деребчинської сільської ради не надходили (а.с.105).
За зареєстрованим місцем проживання у селищі Ширяєве Одеської області ОСОБА_9 характеризується негативно, як особа, щодо якої неодноразово надходили скарги та компрометуючі матеріали (а.с.106).
Проте, вказану характеристику суд оцінює критично, так як вона не містить посилання на докази наявності скарг на обвинуваченого ОСОБА_9 , їх змісту та прийнятого рішення по вказаних скаргах.
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 не перебуває (а.с.109, 112, 113).
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за №304 від 24.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_9 має житло, яке знаходиться в селищі Ширяєве Одеської області; не працює, джерел надходження стабільного прибутку не має, проживає за рахунок тимчасових підробітків; схильності до агресії не виявлено. Щодо кола спілкування ОСОБА_9 з метою встановлення осіб, які мають на нього позитивний вплив, встановити таких осіб представнику персоналу органу пробації не вдалося, так як обвинувачений не бажав приймати участь у складанні досудової доповіді. Обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинив злочин. Настання наслідків від вчиненого злочину у виді можливого позбавлення або обмеження волі не є для нього стримуючим фактором, оскільки не призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього особами. Фактором, який підвищує ризик вчинення ОСОБА_9 злочинів, є відсутність певних матеріальних благ (не має стабільного матеріального доходу). Обвинувачений не заперечує вчинення злочинів у майбутньому, так як всі попередні злочини ним були вчинені з корисливих мотивів. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як дуже високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як дуже високий. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді начальника Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , виправлення обвинуваченого можливе в умовах обмеження чи позбавлення його волі (а.с.46-48).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_9 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думок потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які в судових дебатах зазначили, що мають до обвинуваченого матеріальні та моральні претензії, оскільки збитки, заподіяні злочином, їм ОСОБА_24 не відшкодовано, при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію» під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
У зв`язку із наведеним суд приймає до уваги соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_9 , але не погоджується із висновком про неможливість виправлення останнього без обмеження чи позбавлення волі, оскільки ОСОБА_9 участі в складанні досудової доповіді не приймав, а під час судового розгляду запевняв суд, що має сім`ю та рідних, які мають на нього позитивний вплив, допомагають йому стати на шлях виправлення, що не вчинятиме в майбутньому злочинів.
Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_9 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі ( п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначене вище покарання суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинувачених, для запобігання вчиненню ними нових злочинів, таким, що відповідає їх особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченим суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Фрагменти металу сріблястого кольору, упаковані в два паперові конверти під час огляду місця події 29.12.2016 року, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.80) і знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП, слід, відповідно до ст.100 КПК України, знищити.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.297 КК України, за якою засудити її до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст.ст.75, 79 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 не застосовувати.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.297 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у три роки не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 протягом встановленого судом іспитового строку у три роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не застосовувати.
Речові докази: фрагменти металу сріблястого кольору, упаковані в два паперові конверти під час огляду місця події 29.12.2016 року, які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП, знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1