Справа № 289/1911/16-к
Номер провадження 1-кп/289/38/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.02.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000637 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Біла Криниця Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, освіта базова середня, непрацюючого, на утриманні нікого не має, зареєстрований АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-29.07.2015 року Малинським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-22.11.2016 року Радомишльським районним судом,скасованим в частині призначеного покарання та залишеного без змін в іншій частині вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області від 19.01.2017 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В середині жовтня 2016 року, точну дату встановити не вдалось, у вечірній час, ОСОБА_4 , зайшов до подвір`я дачного господарства ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , підійшов до гаража та, застосувавши фізичну силу, руками зняв вхідні двері до даного приміщення з дверних петель і таким чином проник в середину приміщення, звідки викрав велосипед «Минск» вартістю 480 гривень, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 480 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, 29.10 2016 року, у нічний час, ОСОБА_4 зайшов до подвір`я домогосподарства ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , після чого підійшов до будинку та, розбивши одне із вікон, проник в середину даного помешкання, де на вхідних дверях до комори, за допомогою фомки, яку знайшов у будинку, зірвав навісний замок, а потім проник до кімнати, звідки викрав мотоцикл «ИЖ-Юпитер 3К», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 1467 гривень, якого викотив з господарства і в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1467 гривень.

Обвинувачений у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю, надавати показання відмовився, користуючись своїм правом в силу ст. 63 Конституції України.

Окрім визнання обвинуваченим провини у пред`явленому обвинуваченні винуватість ОСОБА_4 у визначеному судом обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Показаннями допитаної в судового засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка підтвердила факт вчинення крадіжки велосипеда «Минск» ОСОБА_4 при обставинах, зазначених вище. Пояснила, що крім велосипеда із домоволодіння були викрадені і інші речі: фарба, моток кабелю, переноски та деякі інші, про які вона відразу не заявила працівникам поліції, бо відразу не виявила їх зникнення, а велосипед їй було повернуто в неналежному стані, таким чином своїми діями обвинувачений завдав їй великого матеріального збитку і крім того спричинив моральну шкоду. Щодо призначення покарання покладається на розсуд суду, в той же час зазначила про необхідність компенсації їй хоч якоїсь суми завданої шкоди.

Висновком товарознавчої експертизи від 10.11.2016 р. вартість велосипеда «Минск» з урахуванням зносу станом на жовтень 2016 року, становить 480 грн. (а.с.56).

Як вбачається із розписки ОСОБА_5 отримала від працівників поліції викрадений велосипед «Минск» (а.с.68).

Згідно висновку про вартість мотоциклу «ИЖ-Юпитер 3К» станом на 29.10.2016 року складає 1467 грн. (а.с.34), розпискою підтверджується повернення зазначеного мотоцикла працівниками поліції ОСОБА_6 (а.с.42).

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і у сукупності в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.

Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень узгоджуються з наданими в судовому засіданні показаннями потерпілої та, досліджених в судовому засіданні, письмових доказів.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, з проникненням у інше сховище та за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим повторно, поєднаним з проникненням у інше сховище.

Щодо заявленої крадіжки ОСОБА_4 інших речей у потерпілої ОСОБА_5 суд зазначає, що згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення, тому рекомендує останній звернутись з такими вимогами в рамках іншого кримінального провадження, а щодо відшкодування завданої матеріальної чи моральної шкоди - в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні встановлено, що по даному кримінальному провадженню вартість викраденого у потерпілої ОСОБА_5 майна складає суму 480 грн. і таке майно було повернуто останній в натурі.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він раніше неодноразово судимий, ніде не працює, не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливих злочинів; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується негативно; на утриманні нікого не має, інших відомостей не добуто, обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не надано.

В суді ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, в той же час відмовився давати в суді показання та відмовився від участі в дебатах і останнього слова, тому суд не вбачає як пом`якшуючу обставину щире каяття, яке повинно бути діяльним, супроводжуватися сприянням розкриттю і розслідуванню злочину, відшкодуванням заподіяної шкоди та іншими позитивними діями, підтверджуючими глибоке каяття і усвідомлення протиправності своєї поведінки, такого не встановлено. Як свідчать обставини справи та особа обвинуваченого, він лише підтверджував вчинення злочину, будучи викритим поліцією. Повернення викраденого майна потерпілим не є заслугою обвинуваченого, перед потерпілою не вибачився та про своє щире каяття суду не повідомляв.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню останнім нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), що наведено в справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року.

При призначенні покарання суд враховує молодий вік обвинуваченого, що скоєні злочини відносяться до категорії тяжких, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за скоєння умисних корисливих злочинів притягується не вперше, потерпілі не наполягають на суворій мірі покарання, тому покарання має бути призначене у вигляді позбавлення волі в межах, що близькі до мінімальних визначених санкціями інкримінованих статей ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тоді суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області від 19.01.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, а злочини по даному кримінальному провадженню він скоїв до винесення вироку, то суд вважає на необхідне призначити йому покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, частково склавши призначені покарання.

Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів

У строк відбування покарання ОСОБА_4 підлягає зарахуванню строк перебування під вартою з 22.11.2016 року, який з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України підлягає обчисленню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Достатніх підстав для призначення більш суворих видів і розмірів покарання не убачається.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін - тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання:

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю даних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання по даному вироку з покаранням за вироком Апеляційного суду Житомирської області від 19.01.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу його затримання - з 22.11.2016 року.

У строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати час перебування під вартою з 22.11.2016 року по день набрання цим вироком законної сили, який з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України підлягає обчисленню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою.

Речові докази :

- велосипед «Минск», повернутий потерпілій ОСОБА_5 , залишити у розпорядженні останньої;

- мотоцикл «ИЖ-Юпитер3К», повернутий потерпілому ОСОБА_6 , залишити у розпорядженні останнього.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)