ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження №1-кп/243/349/17 (№0000087) за підозрою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куликів Жовківського району Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця-помічника гранатометника 1-го десантно-штурмового взводу 1-ї десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
15 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 укладено «Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» терміном на 3 роки.

В подальшому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2016р. № 326 ОСОБА_4 був зарахований до списків особливого складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника 1-го десантно-штурмового взводу 1-ї десантно-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженного Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п.2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконувати віданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на территорії військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленного порядку несення військової служби, за наступних обставин:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2016 року № 356 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку за 2016 рік терміном на 10 діб. Зобов`язаний був повернутись 26 грудня 2016 року до відськової частини НОМЕР_1 , яка розміщується в АДРЕСА_2 .

26 грудня 2016 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно з відпустки на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розміщується в АДРЕСА_2 .

В період часу з 26 грудня 2016 року по 02 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби проживав за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 02 березня 2017 року в умовах особливого періоду.

02 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , що розташовується у АДРЕСА_2 , таким чином припинив ухилятись від військової служби.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, суду пояснив наступне: він проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником антитерористичної операції. 16.12.2016р. йому була надана відпустка по 26.12.2016р, 26.12.2016р. він повинен був повернутися до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , але повернувся до військової частини тільки 02.03.2017р. Затримання з відпустки виникло внаслідок того, що у нього хворіла жінка та діти і він не мав змоги їх залишити. Він не звертався до військомату за місцем постійного мешкання з проханням продовжити дію відпустки, не звертався з такими проханнями й до командира військової частини НОМЕР_1 . Про те, що він вчиняє військове кримінальне правопорушення він не думав, зараз все розуміє, більше такого не вчинить, просить суд не карати його суворо.

За згодою учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визначив об`єм обсягу доказів, обмежившись допитом підозрюваного ОСОБА_4 , який в суді не оспорював фактичних обставин справи та його показання не суперечать фактичним обставинам справи, та дослідженням в судовому засіданні письмових доказів та характеризуючих ОСОБА_4 документів.

Окрім повного визнання своє вини, вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України підтверджується наступними письмовими доказами:

-Матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2017р., з якого слідує, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 протягом з 26.12.2016р. по 10.01.2017р. не повернувся до військової частини з відпустки, весь цей час був відсутнім за місцем несення військової служби Поважних причин відсутності солдата ОСОБА_4 в період з 26.12.2016р. по 10.01.2017р. не встановлено;

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 371 від 29.12.2016р. про те, що солдата ОСОБА_4 вважати таким, що з 26.12.2016р. самовільно залишив частину (не повернувся з відпустки) та зняти з котлового забезпечення;

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 61 від 02.03.2017р. про зарахування солдата ОСОБА_4 з 02.03.2017р. на котлове забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 після самовільного залишення частини та вважати таким, що повернувся до військової частини.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, вину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиросердно розкаявся, бере участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, за час проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів-наркологів та лікарів-психіатрів не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, участь в антитерористичної операції.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивовуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України або призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.
Суд, приймаючи до уваги наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 не судимий, повністю визнав свою вину, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є учасником антитерористичної операції, за місцем несення військової служби характеризується позитивно, має на своєму утриманні двох малолітніх дітей 2015 р.н., та 2016 р.н., та не настання тяжких наслідків в результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та відсутність завдання суттєвої шкоди державі, вважає можливим при призначенні покарання застосувати вимоги ст. 69 КК України стосовно призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням цих даних у їх сукупності суд вважає, що виправлення і перевиховання підозрюваного ОСОБА_4 не можливо без ізоляції його від суспільства, а ОСОБА_4 при призначенні покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України можливо перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у вигляді арешту з відбуванням на гауптвахті, в максимальному розмірі, передбаченому ст. 60 КК України, так, як саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ОСОБА_4 , так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судових витрат немає.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України та відповідно до ст. 60 КК України у виді арешту строком на 6 (ШІСТЬ) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті.

Запобіжний засіб ОСОБА_4 не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчисляти з дати його фактичного затримання.

Виконання вироку покласти на командира військової частини НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1