Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/300/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, безробітного, не одруженого, без утриманців, такого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік; на підставі ст. 76 КК України зобов`язано: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 26 жовтня 2016 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, безперешкодно, через відчинені двері, проник до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи настання наслідків, впевнившись в тому, що його дії ніким не будуть помічені, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 з приміщення вказаного будинку таємно викрав лист металу з газової плити товщиною 10 міліметрів, розміром 60х80 сантиметрів, вартістю 376 грн. 80 коп., та візок «Кравчучка» вартістю 150 грн. 00 коп., належні ОСОБА_10 ..

Таким чином, ОСОБА_7 викрадено майна на загальну суму 526 грн. 80 коп.

Вирок суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку прокурором.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у резолютивній частині вироку виключити покладене на ОСОБА_7 зобов`язання не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок не оскаржений, як не оспорюється й фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його винуватості.

Зазначає, що покладення судом додаткових обов`язків на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України, не є обов`язковим, а тому, у разі, якщо суд прийде до висновку про необхідність застосування до особи додаткових обов`язків, він має належним чином обґрунтувати своє рішення у мотивувальній частині вироку.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не навів мотивів та не обґрунтував своє рішення щодо застосування стосовно ОСОБА_7 додаткового обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто, застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення в його резолютивній частині обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який підтримав повністю подану прокурором апеляційну скаргу, просив вирок суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у резолютивній частині вироку виключити покладене на ОСОБА_7 зобов`язання не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, думку у дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які не заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність кваліфікації дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, як їх встановлено, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як не оспорюються й правильність призначення покарання у відповідності до ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, вид та міра призначеного покарання, доцільність застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відтак, колегія суддів не вдається до оцінки доказів по кримінальному провадженні, і вважає винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, доведеною, а кваліфікацію дій останнього як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, правильною.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, належно врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, за умови застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Призначена обвинуваченому судом першої інстанції міра покарання, а саме, вид та розмір покарання, є наразі обґрунтованим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання, а також доцільним у конкретному випадку є застосування положень ст. 75 КК України.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та звільненні від його відбування на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному застосуванні положень ч. 2 ст. 76 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покладення вказаних обов`язків на засуджених у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням законодавцем визначено як обов`язкове.

При цьому, ч. 2 ст. 76 КК України регламентовані обов`язки, які суд додатково може покласти на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, зокрема, й обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також, ч. 2 ст. 76 КК України обумовлено наступне: на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Тобто, покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України, зумовлено недостатністю застосування при звільнені особи від відбування покарання з випробуванням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, та вимагає від суду при цьому врахування ряду обставин.

Відтак, вказане дає підстав стверджувати, що постановлення судом першої інстанції рішення про необхідність застосування додаткових обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України, при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням, має бути умотивоване належним чином, про підстави, що спонукали суд застосувати додаткові обов`язки до особи, при звільненні її від відбування покарання, та зумовили необхідність застосування саме таких обов`язків, має бути конкретизовано у вироку.

В іншому випадку застосування таких додаткових обставин є безпідставним.

Як убачається із оскаржуваного вироку суду першої інстанції, - судом не умотивовано свого висновку про застосування при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням такого додаткового обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 76 КК України, як обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; не зазначено, за яких підстав на обвинуваченого додатково покладається саме цей обов`язок; які обставини кримінального провадження зумовили покладення такого обов`язку.

Відтак, судом першої інстанції, при ухваленні вироку, допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до ст. 413 КПК України тягне за собою зміну оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, з огляду на зазначене, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання та зазначення в резолютивній частині вироку таких обов`язків.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 413, 418, 424 КПК України, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині зазначення в його резолютивній частині обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про покладення на ОСОБА_7 обов`язку, передбаченого, ч. 2 ст. 76 КК України, як: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;.
Вважати правильним зазначення в резолютивній частині вироку наступне:
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4