Справа № 175/1875/17
Провадження № 1-кп/175/121/17
Вирок

Іменем України
22 червня 2017 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000359 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 04.07.2016 року Самарським районним судом міста Дніпропетровська області за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 , будучи засудженим за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт, умисно ухилився від відбування цього покарання при наступних обставинах.

Так, 02 вересня 2016 року розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, та копія вказаного вироку відносно ОСОБА_6 надійшли для виконання до Кримінально-виконавчої інспекції Дніпропетровського району (далі КВІ).

21 жовтня 2016 року засудженому ОСОБА_7 співробітниками КВІ під підпис були роз`яснені порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт, а також можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання за ч.2 ст.389 КК України, й того ж дня йому видано направлення до Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для відбування цього покарання.

Однак, засуджений ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин 45 разів не вийшов на роботу до Олександрівської сільської ради, відпрацювавши лише 5 днів по 4 години в період з 25 по 31 жовтня 2016 року, тобто з 200 годин громадських робіт відпрацював тільки 20 годин, і таким чином, ухилився від відбування призначеного йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю, але від дачі показань відмовився, підтвердивши показання, надані на досудовому слідстві. Причину ухилення від відбування покарання пояснює тим, що після лікування грижі протягом півтора місяця, вважав що питання з покаранням вирішиться само собою. У скоєному злочині щиросердно кається і просить не позбавляти волі.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення за обставин, указаних в обвинувальному акті, і його умисні дії кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу обвинуваченого, - раніше один раз притягався до кримінальної відповідальності та має одну незняту та непогашену судимість, за місцем реєстрації характеризується задовільно, зі слів фактично працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує його покарання, суд визнає щиросердне каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50,65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_6 , зібраної інформації з досудової доповіді, а також позиції прокурора щодо виду і міри покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді арешту із застосуванням ст.ст.71 ч.1, 72 ч.1 КК України шляхом частково складання з невідбутим покаранням у виді 180 годин громадських робіт, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення покарання з випробуванням, про що фактично просив у судових дебатах і останньому слові ОСОБА_5 , суд не вбачає, оскільки до повного відбуття попереднього покарання він вчинив новий злочин, за який покарання повинно призначатися за правилами ст.71 КК України.

З урахуванням поведінки обвинуваченого, який належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки під час досудового слідства і судового розгляду даного кримінального провадження, у суду відсутні підставі для зміни йому запобіжного заходу з домашнього арешту на взяття під варту до набрання вироком законної сили.

Витрати на залучення експертів та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України і піддати кримінальному покаранню у виді арешту строком 1 (один) місяць 15 (п`ятнадцять) днів.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання у виді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року і остаточно призначити покарання у виді арешту строком 2 (два) місяці.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту строком до 28 липня 2017 року, - скасувати після набрання вироком законної сили.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1