Ухвала
іменем україни

1 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002166, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 1 ст. 191КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік;
- ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням певних обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 рокувирок районного судущодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 1 ст. 191КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік;
- ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та застосування до останнього ст. 75 КК України. Вважає, що покарання призначене засудженому апеляційним судом не відповідає тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про особу засудженого, та те, що частина викраденого була повернута представнику потерпілої сторони, і часткове відшкодування завданої шкоди.

На касаційну скаргу захисника від представника ТОВ «Приватінвест» до суду надійшли письмові заперечення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він працюючи продавцем-консультантом з продажу мобільних телефонів магазині «Брейн», належного ТОВ «Приватінвест», розташованого по вул. Соломенській, 31-33, в м. Києві, будучи матеріально відповідальною особою, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власного збагачення, 26 січня 2014 року, в період часу з 9 до 18 години, перебуваючи в магазині «Брейн» по вул. Гетьмана, 13, в м. Києві, привласнив майно ТОВ «Приватінвест», що перебувало на реалізації, а саме мобільний телефон марки «НТС», вартістю 3980,25 грн.
Після цього, у такий же спосіб та за тією ж адресою у період часу з 26 січня 2014 року по 4 березня 2014 року ОСОБА_6 незаконно заволодів майном ТОВ «Приватінвест» на загальну суму 35235,27 грн., чим заподіяв товариству матеріальну шкоду на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу захисника в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_5 , яка не підтримала касаційну скаргу захисника та просила залишити її без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, за які його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України у касаційній скарзі захисником не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційної скарги про порушення щодо ОСОБА_6 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом було взято до уваги, суспільну небезпеку та корисливий мотив вчиненого засудженим, кількості епізодів злочинної діяльності, та відсутності намагання засудженого відшкодувати завдану шкоду.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 апеляційним судом покарання не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених винним злочинів, всім обставинам справи, як це передбачено ст. 65 КК України.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що апеляційним судом не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, частково відшкодував завдану шкоду та продовжує її відшкодовувати, раніше не судимий, а також відсутність обставин, які відповідно ст.67 КК України обтяжують покарання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного, на думку колегії суддів, висновку про неможливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства.

З огляду на наведене та з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу засудженого, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку апеляційного суду в частині призначеного засудженому основного покарання і звільнення ОСОБА_6 від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, призначеного за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3