АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1814/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №610/4798/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289,
ч.2 ст.185, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 15 травня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м.Балаклія Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з базовою загальною освітою, не одружений, не працюючий, мешкає в родині з двома батьками, раніше судимий 18.05.2012 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.3 ст.289 та ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання:

- за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України - 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, із застосуванням ч.2 ст.103 КК України;

- за ч.3 ст.289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_13 покарання 14 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець с.Володимірівка Карлівського району Полтавської області, мешкає АДРЕСА_3 , зареєстрований АДРЕСА_4 , з базовою загальною середньою освітою, не працює, неодружений, раніше судимий:

- 28.09.2006 року Балаклійським райсудом Харківської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

-16.04.2007 року Балаклійським райсудом за ч.1 ст.187 КК України до покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 12.02.2010 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 4 місяці 6 днів;

-03.11.2010 року Комінтернівським райсудом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України до покарання 2 роки позбавлення волі, звільнений 14.09.2012 року по відбуттю строку покарання, -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання:

- за п.п. 6,12, 13 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч.3 ст.289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_12 призначено покарання 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_5 , з базовою загальною середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

- 18.12.2006 року Балаклійським райсудом за ч.3 ст.185 КК України до покарання 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 30.07.2007 року Ізюмським міскькрайсудом за ч.1 ст.122, ч.3 ст.185 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 27.03.2014 року по відбуттю міри покарання;

- 15.08.2014 року Балаклійськии райсудом за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України та йому призначено покарання:

- за п.п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна;

- за ч.3 ст.289 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_14 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_14 в строк покарання, призначеного за сукупністю злочинів, зараховано покарання шляхом повного поглинання покарання за вироком Балаклійського райсуду Харківської області від 15.08.2014 року та остаточно призначено покарання 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_6 , з загальною середньою освітою, не одружений, не працює, раніше судимий:

- 16.04.2008 року Балаклійським райсудом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання 1 рік обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

- 12.09.2008 року Балаклійським райсудом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 02.12.2008 року Балаклійським райсудом Харківської області за ч. 2 ст.309 КК України до покарання 3 роки позбавлення волі, звільнений 02.06.2010 року умовно-достроково, на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 11 днів;

- 30.08.2011 року Балаклійським райсудом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 07.07.2014 року на підставі ст.7 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 р.;
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 289 КК України і йому призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.289 КК України 9 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_17 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишено тримання під вартою, строк покарання постановлено обчислювати з 14.08.2014 року кожному.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в солідарному порядку на користь представника потерпілого ОСОБА_18 матеріальні збитки у сумі 57 269 грн. та 500 000 грн. моральної шкоди .

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у солідарному порядку на користь представника потерпілого ОСОБА_19 8467 грн. матеріальних збитків та 400 000 грн. моральної шкоди.

Процесуальні витрати на проведення експертиз постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в рівних долях в дохід держави по 4253 гривень.

Як встановив суд, 12.07.2014 року у вечірній час, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходячись в кафе «Титанік», розташованому по вул. Залиманській у м. Балаклія Харківської області, вступили між собою у злочинну змову, спрямовану на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаним з позбавленням життя його володільця шляхом нанесення ударів, заздалегідь приготовленими для цього ножами.

Цього ж дня, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 близько 02.00 години, вийшовши з приміщення вказаного кафе сіли до автомобілю таксі ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням його володільця раніше не знайомого їм ОСОБА_20 - та попрохали відвезти їх до торгівельного центру, розташованого по вул. Жовтневій у м. Балаклія Харківської області. За шляхом прямування неповнолітній ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вирішили реалізувати свій спільний злочинний умисел, а саме заволодіти транспортним засобом у якому вони знаходились автомобілем ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 , позбавивши життя його володільця - ОСОБА_21 - з використанням кухонних ножів, котрі ОСОБА_12 візьме у себе вдома.

З метою реалізації спільного злочинного умислу групи, ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_21 відвезти його додому на АДРЕСА_7 , пояснивши ОСОБА_21 , що йому потрібно взяти гроші для розрахування з ним. Після цього ОСОБА_12 , діючи узгоджено з неповнолітнім ОСОБА_13 , взяв вдома два кухонних ножі, один з яких потім непомітно для водія передав неповнолітньому ОСОБА_13 , та наказав відвезти їх на вул. Заміську в м. Балаклія Харківської області.

13.07.2014 року близько 02.30 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись у вказаному автомобілі у безлюдному місці, де їх злочинним діям не зможуть завадити сторонні особи, а саме неподалік будинку № 8 по вул. Заміській м. Балаклія Харківської області, наказали водієві зупинитись. Після цього реалізуючи спільний злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_13 , сидячи позаду водія, діючи із корисливих спонукань, а саме з метою послідуючого незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого, став наносити отриманим раніше від ОСОБА_12 ножем численні удари ОСОБА_21 в область голови, шиї, грудної клітини, тулубу та кінцівок. У цей час ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію спільного умислу, сидячи у автомобілі поряд з водієм та діючи узгоджено з неповнолітнім ОСОБА_13 , із корисливих спонукань, також став наносити ОСОБА_21 численні удари ножем, що в нього мався, в область голови, шиї, грудної клітини, тулубу та кінцівок. Неповнолітній ОСОБА_13 та ОСОБА_12 наносили удари потерпілому в різні частини тіла до тих пір, доки він не перестав подавати ознаки життя.

Спільними протиправними, умисними діями неповнолітнього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , спрямованими на позбавлення життя, потерпілому ОСОБА_20 спричинені наступні тілесні ушкодження:

- голови: непроникаюча колото-різана рана в тім`яній ділянці голови справа, непроникаюча колото-різана рана в потиличній ділянці голови справа, шість саден в лобній ділянці голови зліва, садно в тім`яно-висковій ділянці голови зліва;

- шиї: чотири проникаючи колото-різані поранення передньої поверхні шиї з пошкодженням трахеї, стравоходу, хрящів гортані та судинно-нервових пучків справа та зліва;

- тулубу: три проникаючих колото-різаних поранення на передній поверхні грудної клітки справа з пошкодженням правої легені, грудини, з крововиливом в праву плевральну порожнину; два проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки зліва з пошкодженням лівої легені, серцевої сорочки, серця та з крововиливом в ліву плевральну порожнину; два проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки та живота справа з пошкодженням діафрагми та печінки з крововиливом в брюшну порожнину; три садна на спині;

- кінцівок: два садна на правій кисті, три різані рани в між пальцевому проміжку 1-го та 2 го пальців лівої кисті, різана рана у основи 1-го пальця правої кисті, різана рана на 2-му пальці лівої кисті, садно на лівому плечі, садно на лівому передпліччі.

В результаті спільних умисних дій неповнолітнього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 від гострої крововтрати внаслідок вищевказаних множинних проникаючих колото-різаних поранень шиї та тулубу з пошкодженням внутрішніх органів, ОСОБА_21 помер на місці.

Після скоєння умисного вбивства неповнолітній ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , з метою приховування слідів злочину, перенесли труп ОСОБА_21 у багажник, після чого відвезли в с. Морозівка Балаклійського району Харківської області де залишили у болотистій місцевості, розташованій в кінці вул. Матросова.

Крім того, 13.07.2014 року, близько 02години 30 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись після скоєння вбивства ОСОБА_21 неподалік будинку № 8, розташованого по вул. Заміській у м. Балаклія Харківської області, діючи із корисливих спонукань, незаконно заволоділи його транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2110 д.н.з НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проїздивши на вказаному автомобілі Балаклійським районом Харківської області пошкодили його колесо у зв`язку з чим не змогли далі рухатися. З метою приховання слідів злочинів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись поблизу лісопосадки в кінці вул. Уляни Громової м. Балаклія Харківської області підпалили вказаний автомобіль, чим спричинили потерпілому ОСОБА_21 матеріальну шкоду, на суму 51670 грн. та з місця скоєння злочину зникли.

Крім того, 13.07.2014 року близько 02 години 30 хвилин, у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , котрі разом знаходились після скоєння вбивства ОСОБА_21 поблизу будинку АДРЕСА_8 в автомобілі потерпілого ВАЗ 2110 д.н.з. НОМЕР_1 виник спільний умисел на таємне викрадення його особистих речей.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих спонукань, таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_21 майно - срібний ланцюжок - 226,14 грн., срібний ланцюжок (браслет) 48,78 грн., срібну підвіску 73,69 грн., срібну підвіску - 39,09 грн. та грошові кошти у сумі 400 грн.

Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 787,70 грн.

Крім того, 09.08.2014 року у вечірній час ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , сумісно вживали спиртні напої. В ході розпиття спиртного вказані особи вступили між собою у злочинну змову, спрямовану на скоєння крадіжки особистого майна мешканки с. Бригадирівка Балаклійського району Харківської області. Для скоєння вказаного злочину неповнолітній ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 розробили злочинний план згідно з яким ОСОБА_12 з ОСОБА_14 візьмуть на стоянці біля залізничного вокзалу автомобіль таксі для поїздки у с. Борщівка Балаклійського району Харківської області після чого, підібравши по дорозі інших співучасників, із застосуванням кухонних ножів, із корисливих мотивів позбавлять життя володільця транспортного засобу, заволодіють цим транспортним засобом та поїдуть на ньому у с. Бригадирівка, для скоєння злочину.

Діючи з раніше розробленим планом, 10.08.2014 року , близько 02.00 год., неповнолітній ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вийшли з місця мешкання ОСОБА_12 , взявши з собою по парі господарських рукавичок, а ОСОБА_12 з ОСОБА_14 ще й по одному кухонному ножу. Крім того, з метою реалізації спільного злочинного умислу групи, останні вирішили, що з ними також піде і дівчина неповнолітнього ОСОБА_13 ОСОБА_22 , яка не була обізнана в їх злочинні наміри та яку співучасники, хотіли використати для полегшення скоєння вбивства, зупинивши автомобіль у найбільш прийнятному, безлюдному місці нібито для того, щоб дівчина вийшла у природних потребах.

Вийшовши зі вказаної оселі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 розділилися. Так, ОСОБА_12 з ОСОБА_14 пішли вперед та біля залізничного вокзалу у м. Балаклія Харківської області сіли до автомобілю ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_2 , що був під керуванням його власника, раніше не знайомого їм ОСОБА_23 вирішивши, що саме цим автомобілем вони заволодіють, і запропонували відвезти їх до с. Борщівка Балаклійського району Харківської області. Отримавши згоду, вони розрахувалися з водієм та поїхали у вказаному напрямку, підібравши по дорозі неповнолітнього ОСОБА_13 з ОСОБА_22 і ОСОБА_15 .

Коли близько 02.30 год. цього ж дня автомобіль потерпілого прямував по безлюдному в той час автошляху Балаклія-Борщівка та знаходився на відстані близько 500 метрів від вул. Заміської в м. Балаклія Харківської області, ОСОБА_14 , діючи узгоджено з неповнолітнім ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , зупинив його, посилаючись на те, що ОСОБА_22 нібито потрібно вийти. Коли потерпілий ОСОБА_23 зупинив свій автомобіль ОСОБА_22 вийшла, а неповнолітній ОСОБА_13 , з метою спостереження за навколишнім оточенням і контролем за ОСОБА_22 , а також недопущення з її сторони та зі сторони потерпілого незапланованих дій, також вийшов і став неподалік від автомобіля. У цей час, ОСОБА_14 , реалізуючи спільний злочинний умисел групи, спрямований на вбивство із корисливих спонукань з метою заволодіння транспортними засобом, дістав з рукава своєї кофти заздалегідь приготовлений для нанесення смертельних тілесних ушкоджень ніж, котрим наніс один удар в область передпліччя потерпілого. Коли ОСОБА_14 , продовжуючи злочинні дії групи намагався нанести потерпілому ще один удар ножем, ОСОБА_23 , схопивши рукою ніж за лезо, вибіг зі свого автомобілю.

У цей час неповнолітній ОСОБА_13 , побачив втікаючого зі свого автомобілю потерпілого та продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу групи направленого на вбивство ОСОБА_23 із корисливих спонукань, наздогнав потерпілого та повалив на землю. Коли неповнолітній ОСОБА_13 утримував потерпілого ОСОБА_23 за тулуб на землі, до них також підбігли ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , після чого останній, продовжуючи злочинні дії групи, наніс потерпілому по різним частинам тіла численні удари ножем, котрий він заздалегідь взяв з собою. У цей час ОСОБА_15 з метою доведення спільного злочинного умислу групи, спрямованого на вбивство з корисливих спонукань до кінця, взяв ніж, з яким намагався втекти потерпілий та який раніше був у ОСОБА_14 , і наніс ним декілька ударів в тулуб потерпілого, а ОСОБА_12 в цей час також продовжував наносити удари в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_23 до тих пір, доки він не переставав подавати ознаки життя.

Спільними протиправними, умисними діями неповнолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спрямованими на позбавлення життя, потерпілому ОСОБА_23 спричинені наступні тілесні ушкодження:

- шиї: вісім проникаючих колото-різаних поранень справа та зліва з пошкодженнями судинно-нервових пучків шиї справа та зліва, та трахеї; шість не проникаючих колото-різаних поранень шиї;

- тулубу: двадцять проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва та справа з пошкодженням правої та лівої легень, серцевої сорочки, серця, та діафрагми з крововиливом в праву та ліву плевральні порожнини; не проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа; два проникаючих колото-різаних поранень живота з пошкодженнями печінки, селезінки та з крововиливом в брюшну порожнину; чотири не проникаючі колото-різані поранення живота.

- кінцівок: два не проникаючих колото-різаних поранень на правій руці, одна колото-різана не проникаюча рана лівого передпліччя; наскрізне колото-різане поранення лівої кисті.

В результаті спільних умисних дій неповнолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від гострої крововтрати, внаслідок вищевказаних множинних проникаючих колото-різаних поранень шиї, грудної клітки та живота з пошкодженням внутрішніх органів, ОСОБА_23 помер на місці.

Крім того, 10.08.2014 року близько 02.30 год. ОСОБА_13 , знаходячись разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 після скоєння вбивства ОСОБА_23 на автошляху Балаклія-Борщівка, на відстані близько 500 метрів від вул. Заміської у м. Балаклія Харківської області, діючи сумісно, із корисливих спонукань, незаконно заволоділи його транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_2 . Заволодівши таким чином вказаним автомобілем, співучасники спричинили потерпілому ОСОБА_23 матеріальну шкоду на суму 64185 грн. Однак, ОСОБА_13 , з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не змогли надалі ним скористатися згідно з раніше розробленим планом, оскільки не знайшли від нього ключів. З метою доведення злочинного умислу групи до кінця, ОСОБА_13 сів за його кермо, а ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відштовхали автомобіль, що належав потерпілому ОСОБА_23 з вищевказаного місця подалі в сторону від автошляху на відстань близько 70 метрів та з місця скоєння злочину зникли.
В апеляційній скарзі в редакції змінених доводів, прокурор просить змінити вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, а саме виключити з резолютивної частини вироку призначене ОСОБА_13 додаткове покарання у виді конфіскації майна. Прокурор вважає, що суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, оскільки призначення неповнолітньому обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна суперечить положенням ст.98 КК України.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок у відношенні ОСОБА_13 , призначивши останньому більш м`яке покарання з застосуванням ст.69 КК України. Зазначає, що суд у вироку не вказав та не врахував ту обставину, що ОСОБА_13 щиро розкаявся у вчиненому злочині, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Натомість, на його думку, суд необґрунтовано врахував в якості обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у вироку не наведено доказів на підтвердження цього факту, посилання на висновок експерта з цього приводу відсутнє і ніхто з учасників процесу не заявляв про вживання спиртних напоїв напередодні вчинення злочинів. Також захисник вважає, що при призначенні ОСОБА_13 покарання в якості обставини, що пом`якшує покарання, слід врахувати втягнення неповнолітнього до злочинної діяльності дорослими, оскільки ОСОБА_13 наважився на вбивство у 17 років під впливом суттєвого авторитету старших товаришів. Крім того, захисник вважає, що суд у вироку, вказавши, що ОСОБА_13 виховувався у родині з матір`ю та вітчимом, жодним чином не мотивував свої висновки з цього питання та їх вплив на призначене покарання. Також вважає, що суд не врахував роль та поведінку ОСОБА_13 під час вчинення злочину, а саме те, що під час вбивства потерпілого ОСОБА_23 , ОСОБА_13 не наносив йому жодних ударів чи травм, а лише повалив його на землю і тримав.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить переглянути вирок та пом`якшити призначене йому покарання. Зазначає, що в суді першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки на усні клопотання про заміну призначеного судом захисника йому було відмовлено, внаслідок чого він був позбавлений можливості належним чином відстоювати свою позицію захисту. Також вказує, що деякі інкриміновані йому обставини злочину не підтверджені доказами, зокрема, перебування в стані алкогольного сп`яніння та наявність попереднього умислу на вбивство, а лише ґрунтуються на його первісних показаннях, які добуті внаслідок застосування недозволених методів на досудовому розслідуванні.

Крім того, ОСОБА_13 заявлено клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання згідно з ч.5 ст.72 КК України.
В апеляційній скарзі з уточненнями та доповненнями обвинувачений ОСОБА_15 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження стосовно нього за відсутністю складу злочину. Вважає, що вирок суду ухвалено без врахування дійсних обставин подій, суд поверхнево розглянув кримінальне провадження та надав неправильну правову оцінку добутим доказам, а деяким доказам взагалі не надав оцінки. Так, на його думку, суд не врахував те, що він не визнав свою вину, у вироку неправильно трактував та не перевірив показання очевидців-співучасників злочину. Вказує, що мотиви кожного з співучасників при вчиненні злочину були різними, саме дії ОСОБА_15 були направлені на замах на крадіжку, приховування злочину та ненадання допомоги потерпілому, а тому вони охоплювались ознаками злочинів, передбачених ст.396 , ст.14 ч.2 ст.185, ст.136 КК України, при цьому ОСОБА_15 вказує, що він намагався виконати свій громадський обов`язок по наданню медичної допомоги потерпілому, однак його дії суд розцінив як співучасть у спричиненні смерті потерпілому, дії ж інших співучасників злочину, як зазначає обвинувачений, були направлені на таємне викрадення майна, а не спричинення смерті потерпілому, що мав на меті лише обвинувачений ОСОБА_14 , який був організатором та виконавцем злочину. Зазначає, що свідок ОСОБА_24 фактично була підбурювачем до вчинення крадіжки та вбивства потерпілого, однак її показанням суд не надав належної оцінки, не дивлячись на те, що показання цього свідка, на думку обвинуваченого, були надані під примусовим впливом органу досудового розслідування. Вважає, що суд у вироку належним чином не мотивував свої висновки при вирішенні питання про допустимість, достовірність та достатність доказів винуватості кожного з обвинувачених з урахуванням індивідуалізації. Зазначає, що суд у вироку дійшов помилкового висновку щодо узгодженості дій обвинувачених, коли вони сиділи в автомобілі, і маючи при собі ножі, стали наносити удари потерпілому, оскільки на той момент кожний з них не визначив та не вказав цілі діяння, а саме спричинення смерті потерпілому. Також вказує на те, що він не готував завчасно ніж в якості знаряддя злочину, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_24 . З огляду на викладене, ОСОБА_15 просить дослідити матеріали справи, допитати обвинувачених та свідків, надати їм належну оцінку та вірно кваліфікувати його дії.

Крім того, ОСОБА_25 заявлено клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання згідно з ч.5 ст.72 КК України.
В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисник адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок відносно ОСОБА_14 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судом неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_14 , оскільки з показань обвинувачених вбачається, що вони заздалегідь не домовлялись про вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_23 , тобто, на думку захисника, судом не доведено наявність корисливого мотиву та попередньої змови між співучасниками на вбивство, а також не встановлено прямий умисел ОСОБА_14 на спричинення смерті потерпілому, а тому його дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Вважає, що показання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 стосовно участі ОСОБА_14 у вбивстві необхідно розцінювати як їх лінію захисту з метою уникнення покарання за злочин, а крім того, зазначає, що при ухваленні вироку суд не надав належної уваги тому, що в ході досудового розслідування не був проведений одночасний допит обвинуваченого зі свідком ОСОБА_26 , останній також не допитувався у суді, а перед допитом свідка ОСОБА_27 , вона в порушення ст.346 КПК України знаходилась в залі судових засідань. Також зазначає, що суд необґрунтовано визнав та врахував в якості обставини, що обтяжує покарання, перебування ОСОБА_14 під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки належних підтверджень цьому факту не добуто.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити йому покарання 13 років позбавлення волі. Не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає що призначене йому покарання є надто суворим, оскільки суд не врахував, що з моменту його затримання він не відмовлявся від надання показань та участі у всіх слідчих діях, тобто брав активну участь та допомагав у встановленні обставин злочину. Вказує, що він усвідомлює всю небезпеку своїх дій, повністю визнає свою вину та бажає стати на шлях виправлення. Просить врахувати, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також дочка ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка народилася під час знаходження його під вартою, а крім того, його батьки потребують його допомоги. Зазначає, що в майбутньому він має намір відшкодувати спричинені злочином збитки.

Крім того, ОСОБА_12 заявлено клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання згідно з ч.5 ст.72 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та захисників, які просили задовольнити подані стороною захисту апеляційні скарги, прокурора, який підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з викладених в ній підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, які мали місце 12.07.2014року -13.07.2014року у відношенні потерпілого ОСОБА_21 за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинувачених є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались судом. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в інкримінованих їм злочинах стосовно потерпілого ОСОБА_21 та юридична кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, або дослідження нових доказів від учасників процесу не надходило. З урахуванням зазначеного, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційних скарг.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм злочинів по відношенню потерпілого ОСОБА_23 , при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.

Аналізуючи доводи обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, відсутність кваліфікуючої ознаки вбивства групою осіб за попередньою змовою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 під час допиту в суді першої інстанції вину визнали частково, пояснивши, що вчинили злочини за обставин, викладених вище. Однак стверджували, що в попередній змові між собою на вбивство ОСОБА_23 вони не перебували, а протилежні висновки суду з цього приводу ними оскаржені в поданих апеляційних скаргах.

Стосовно таких стверджень обвинувачених суд у вироку зазначив, що вони спростовуються поясненнями самих обвинувачених, що кожний із них сідаючи в автомобіль потерпілого мали ножі, узгодили свої дії та разом напали та стали наносити удари ножами. Врахував також те, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 про непричетність до вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_23 спростовуються поясненнями обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та фактичним обставинами, при цьому підстав для оговору ОСОБА_15 в процесі судового розгляду не встановлено, а тому його пояснення про непричетність до вбивства потерпілого ОСОБА_23 суд розцінив як неправдиві та такі, що суперечать всім іншим доказам по справі, даними ним з метою уникнути покарання за більш тяжкий злочин. Невизнання обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вини у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_23 суд розцінив як позицію захисту від даного обвинувачення.
Поряд з частковим визнанням обвинуваченими своєї вини у скоєному, винуватість кожного з них в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується рядом доказів.

Кожен з обвинувачених не заперечує того, що коли вони знаходились за місцем мешкання ОСОБА_12 , у них виник спільний умисел на пограбування родички свідка ОСОБА_22 , при цьому ця родичка проживала у іншому населеному пункті на значній відстані від місця їх знаходження.

Свідок ОСОБА_22 в ході допиту в суді пояснила, що вона постійно знаходилась з обвинуваченими під час вищевикладених подій. Свідок підтвердила, що обвинувачені, знаходячись в кімнаті гуртожитку за місцем мешкання ОСОБА_12 обговорили те, що до місця мешкання родички ОСОБА_22 вони будуть добиратися на автомобілі таксі, при цьому ОСОБА_14 запропонував вбити по дорозі таксиста, щоб останній в подальшому їх не впізнав. Перед виходом з кімнати обвинувачені взяли 4 пари будівельних рукавичок, маски на обличчя.

З пояснень обвинувачених та свідка встановлено, що в подальшому, на виконання обговорених дій, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 дійсно домовились із одним з водіїв таксі, щоб той негайно відвіз їх у с.Бригадирівка, де мешкає родичка ОСОБА_22 , при цьому оплатили його послуги, а по дорозі у заздалегідь обумовленому місці в автомобіль таксі також підсіли ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_22 . Під час руху автомобіля ОСОБА_14 попросив водія ОСОБА_23 зупинитись в безлюдному місці під приводом того, що ОСОБА_22 має бажання вийти з автомобіля та справити природню потребу. Після зупинки ОСОБА_22 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля, а обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 залишились. ОСОБА_14 одразу став наносити удари ножем потерпілому ОСОБА_23 , а коли останній вибіг з автомобіля та почав тікати, ОСОБА_13 повалив його на землю та тримав, в той час як ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 підбігли та продовжили наносити йому удари ножами.

Використання обвинуваченими під час вчинення злочину ножів, які вони взяли з собою з кімнати за місцем мешканням ОСОБА_12 , спростовує доводи ОСОБА_15 про те, що вони не готували заздалегідь знаряддя злочину.

Однак після вбивства ОСОБА_23 на місці вчинення злочину обвинувачені не знайшли ключі від автомобіля, щоб поїхати в ньому далі, а тому відкотили автомобіль у кущі та всі разом пішли з місця скоєння вбивства пішки до м.Балаклія.

Про всі обставини вчинення злочинів обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 давали детальні пояснення під час проведення за їх участю слідчих експериментів 14.08.2014р., а дані, які зафіксовані в протоколах та на відеозаписах за результатами їх проведення були досліджені в суді. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_14 підтвердив свою участь у вчиненні злочинів і те, що він наносив удари ОСОБА_23 ножем, а також підтвердив, що ОСОБА_12 та ОСОБА_15 також наносили удари ножем потерпілому, коли його тримав ОСОБА_13 ; ОСОБА_12 підтвердив, що після зупинки автомобіля ОСОБА_14 першим став наносити удари ножем в груди потерпілого, знаходячись за водієм, ОСОБА_12 в цей час сидів поруч з водієм автомобіля, при собі він мав ніж, а також детально вказав на інші обставини, в тому числі, вказав, що бачив, як ОСОБА_14 та ОСОБА_15 наносили удари ножем по тілу потерпілого в грудну клітину; ОСОБА_13 підтвердив обставини скоєння вбивства потерпілого ОСОБА_23 , зокрема те, що саме він повалив на землю потерпілого коли той вийшов з автомобіля і побіг по дорозі, підтвердив свою власну роль у вчинені вбивства, вказав на те, що бачив як ОСОБА_14 та ОСОБА_12 наносили удари ножами в область грудей, коли він тримав потерпілого.

Пояснення обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів узгоджуються з даними, що містяться у висновку судово-медичного експерта від 06.10.2014 року, яким зафіксована локалізація, кількість, характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, визначено знаряддя злочину, яким здійснювалось нанесення тілесних ушкоджень.

Отже, доводи ОСОБА_15 про те, що показання обвинувачених протирічать експертним висновкам, є необґрунтованими.

Викладеними даними спростовуються також доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він не наносив ударів ножем потерпілому, коли останній вибіг з автомобіля. Непереконливими є доводи захисника, що суд безпідставно послався у вироку в якості доказу винуватості ОСОБА_14 на висновки судово-медичних імунологічних експертиз, оскільки у потерпілого ОСОБА_23 та обвинуваченого ОСОБА_14 співпали групи крові. Зазначена захисником обставина не свідчить про непричетність ОСОБА_14 до вбивства потерпілого ОСОБА_23 за наявності інших досліджених судом доказів, наведених у вироку, які безспірно викривають ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Встановлені судом конкретні обставини вчинення вбивства ОСОБА_23 підтверджують те, що дії обвинувачених безпосередньо на місці вчинення злочину дійсно були узгодженими на направленими на досягнення конкретного злочинного результату настання смерті ОСОБА_23 , і ці дії у сукупності дійсно призвели до цього результату, що підтверджує наявність об`єктивної сторони злочину, а саме вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. При цьому, враховуючи характер дій обвинувачених, а саме використання заздалегідь заготовлених знарядь злочину ножів, якими наносились численні удари ОСОБА_23 (30 ножових поранень) у життєво важливі органи, кожен з обвинувачених не міг не розуміти наслідків у виді настання смерті потерпілого.

Показаннями свідка ОСОБА_22 та конкретними діями обвинувачених безпосередньо перед вчиненням злочину та під час його вчинення підтверджено наявність попередньої змови між обвинуваченими, їх домовленості щодо спільного вчинення злочину. При цьому обвинувачені вступили у попередній зговір стосовно загальних питань майбутнього злочину до початку вчинення злочину (на стадії готування), тобто до початку виконання дій, які відносяться до об`єктивної сторони злочину, а тому, з урахуванням таких обставин, кваліфікація їх дій за п.12 ч. 2 ст. 115 КК України є правильною, що спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 .

Колегія суддів враховує те, що обсяг вчинених кожним з обвинувачених дій, їх взаємозв`язок та взаємна узгодженість з діями співвиконавців і загальна їх спрямованість на заподіяння смерті, а також те, що дія кожного з обвинувачених у сукупності з діями всіх обвинувачених знаходяться у причинному зв`язку із злочинним результатом, а тому кожен з них був співвиконавцем у вчиненні вбивства потерпілого, чим спростовуються доводи ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про те, що їх дії під час вбивства не були узгодженими та що вони не брали участі у цьому злочині.
Крім того, позбавляючи життя потерпілого, обвинувачені бажали отримати у зв`язку із цим матеріальні блага для себе у виді автомобіля з метою його подальшого спільного використання, а тому вбивство вони вчинили з корисливих мотивів. Оскільки обвинуваченими вчинено умисне вбивство потерпілого ОСОБА_23 під час незаконного заволодіння його транспортним засобом, їх дії правильно кваліфіковані і за ч.3 ст.289 КК України. Злочин, передбачений ст.289 КК України визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись як внаслідок запуску двигуна, так і буксирування, з огляду на що доводи ОСОБА_15 в цій частині є необґрунтованими.
Отже, колегія суддів вважає, що усім доказам у кримінальному провадженні щодо знарядь злочину, характеру, мотиву, послідовності і узгодженості дій ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обстановки в момент скоєння злочину, характеру і локалізації виявлених у ОСОБА_23 тілесних ушкоджень, причин його смерті суд дав належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку, що дії обвинувачених були заздалегідь обумовлені та спрямовані на здійснення вбивства ОСОБА_23 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб. При цьому кожний з обвинувачених виконав ту частину дій, які група вважала необхідними для реалізації спільного умислу на вбивство.
Допит свідка ОСОБА_22 проведено судом з дотриманням вимог ст.351 КПК України, підстав вважати її показання неправдивими та наданими під тиском співробітників правоохоронних органів, про що зазначає ОСОБА_15 в апеляційній скарзі, не вбачається, оскільки її показання об`єктивно підтверджені сукупністю досліджених судом доказів. Стосовно тверджень ОСОБА_15 про участь свідка ОСОБА_22 у вчиненні злочинів, то ці його доводи не заслуговують на увагу, оскільки перевірка таких обставин судом суперечить вимогам ст.337 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 посилається на те, що суд не допитав під час судового розгляду свідка ОСОБА_31 , чим допустив порушення матеріального та процесуального закону. Однак такі доводи захисника є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_31 є свідком сторони обвинувачення та про його допит в суді заявляв клопотання саме прокурор, а не сторона захисту. У зв`язку з неявкою свідка ОСОБА_31 до суду, прокурор в судовому засіданні 29.01.2015р. відкликав клопотання про допит цього свідка, питання про необхідність його виклику було обговорено в судовому засіданні, за результатами чого суд змінив порядок дослідження доказів, і з урахуванням відкликання прокурором заявленого раніше клопотання, дійшов висновку про відсутність підстав для його виклику та можливості закінчення з`ясування обставин справи без його допиту. Посилання у вироку на показання свідка ОСОБА_31 відсутні. Отже, в контексті вимог ст.410 КПК України, неповноти судового розгляду внаслідок того, що свідок сторони обвинувачення ОСОБА_31 не був допитаний у суді, не вбачається.
Доводи захисника про порушення судом ст.346 КПК України у зв`язку із знаходженням свідка ОСОБА_27 у залі судових засідань під час судового розгляду спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки ОСОБА_27 в якості свідка не допитувалась в суді.
Викладені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи про відсутність доказів на підтвердження факту перебування обвинувачених під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки такі доводи суперечать показанням обвинувачених та свідка ОСОБА_22 , якими підтверджено, що знаходячись у кімнаті за місцем мешкання ОСОБА_12 безпосередньо перед вчинення злочинів вони всі разом вживали спирті напої.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, якими підтверджена вина обвинувачених безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у інкримінованих їм злочинах. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів є доведеною в повному обсязі.
Вирок суду відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим та мотивованим, а крім того, всупереч доводам ОСОБА_15 вирок суду викладено з дотриманням вимог ст.374 КПК України.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_14 вказав на те, що в ході судового розгляду було порушено його право на захист у зв`язку із здійсненням одним захисником адвокатом ОСОБА_9 одночасного захисту декількох обвинувачених, однак такі його твердження суперечать матеріалам кримінального провадження. Так, в підготовче судове засідання 08 грудня 2014 року не з`явились захисники обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , в той час як їх участь за вимогами ч.1 ст.52 КПК України є обов`язковою. З урахуванням таких обставин, судом надане доручення Харківському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвокатів для проведення окремої процесуальної дії, а саме для участі у підготовчому судовому засіданні. Згідно з дорученням, під час підготовчого судового засідання 08 грудня 2014 року брала участь захисник адвокат ОСОБА_9 та здійснювала захист обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 . Крім того, захисник-адвокат ОСОБА_9 за дорученням про проведення окремої процесуальної дії брала участь у судовому засіданні 24.03.2015р., в якому суд лише вирішував питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених. В подальшому під час судового розгляду захист здійснювався захисниками-адвокатами за призначенням щодо кожного обвинуваченого, а тому відсутні підстави вважати, що залучення одного захисника для проведення окремої процесуальної дії призвело до порушення права обвинувачених на захист.
Обвинувачений ОСОБА_13 вважає, що у даному кримінальному провадженні був залучений захисник, який неналежним чином здійснював свої обов`язки під час судового провадження, чим порушено його право на захист. Однак такі доводи обвинуваченого є безпідставними. Так, під час досудового розслідування слідчим був залучений захисник за призначенням - адвокат ОСОБА_8 , який брав участь у всіх слідчих діях, проведених щодо неповнолітнього ОСОБА_13 , і в подальшому брав участь в ході судового провадження. Залучений через Харківський обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокат ОСОБА_8 має передбачені законом повноваження для участі у кримінальному провадження в якості захисника, стаж його професійної діяльності в сфері адвокатури є значним, що підтверджено наявною в матеріалах справах копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Будь-яких обставин, які б свідчили про вчинення захисником дій, які суперечать інтересам підзахисного ОСОБА_13 , не вбачається.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_13 щодо застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів ведення слідства органом досудового розслідування суперечать матеріалам справи. Так, до участі у кримінальному провадженні під час досудового розслідування був залучений захисник та законний представник. Слідчі дії з неповнолітнім ОСОБА_13 проводились за участю захисника-адвоката, законного представника, будь-яких зауважень до слідчого як обвинувачений, так і вказані особи не мали, про що містяться їх розписки в матеріалах справи.
Безпідставними є доводи обвинуваченого ОСОБА_13 , що суд послався у вироку на його первинні показання, надані під час досудового розслідування. Всупереч таким твердженням обвинуваченого, суд у вироку виклав та надав оцінку лише тим показанням обвинуваченого ОСОБА_13 , які надані ним під час допиту у суді в порядку ст.351 КПК України.
Стосовно доводів про позбавлення обвинувачених права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження після ухвалення вироку, то вони є безпідставними, оскільки їм надавався достатній час для ознайомлення з матеріалами в порядку ч.4 ст.395 КПК України.
Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені в апеляційних скаргах доводи обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_13 покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та даним про його особу.
Призначене ОСОБА_13 основне покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст.65 КК України.
Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем навчання характеризується задовільно.
В якості обставини, що пом`якшує покарання, суд врахував скоєння ОСОБА_13 злочину в неповнолітньому віці.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, призначаючи ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, суд врахував умови його життя та виховання, а саме те, що він виховувався у родині з матір`ю та вітчимом, а також врахував конкретні обставини, роль, форму участі у вчиненому злочині та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.
Отже, судом враховані ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, що знайшло своє належне мотивування у вироку.
Враховуючи наведене, а також кількість епізодів вчинених обвинуваченим ОСОБА_13 умисних, корисливих злочинів, значний ступінь їх суспільної небезпеки та наслідки, а саме смерть двох осіб, спричинення значних матеріальних збитків та моральної шкоди потерпілим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону за злочини, у вчиненні яких його визнано винуватим, за видом і розміром в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а тому підстав для його пом`якшення із застосуванням ст.69 КК України, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, оскільки обставини, визнані судом такими, що пом`якшують покарання, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Доводи захисника про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні злочинів не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_13 під час апеляційного розгляду, доводами, викладеними ним у поданій апеляційній скарзі та матеріалами справи. Так, розкаяння передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що повинно, зокрема, виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Однак, колегія суддів не вбачає в наявних матеріалах справи даних, які б вказували на відверту і щиру поведінку ОСОБА_13 , який свою вину визнав частково, заперечував ряд встановлених обставин вчинених злочинів.
Доводи захисника, що суд недостатньо врахував умови життя та виховання ОСОБА_13 колегія суддів розцінює критично. Так, обвинувачений ОСОБА_13 пояснив під час апеляційного розгляду, що має постійне місце проживання, виховувався у задовільних умовах у родині з матір`ю та вітчимом, які забезпечували його матеріально, навчався у загальноосвітній школі, з вітчимом мав нормальні стосунки. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_13 від 15.08.2014р., комісією встановлено, що родина ОСОБА_13 фінансово та матеріально забезпечена, а ОСОБА_13 має задовільні умови для проживання, забезпечений необхідним шкільним приладдям, одягом та взуттям, психологічний клімат в родині задовільний (т.6 а.с.125). Отже, доводи захисника, що ОСОБА_13 виховувався не рідним батьком, а вітчимом, що сприяло вчиненню ним злочинів, є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи не підтверджено здійснення вітчимом ОСОБА_13 негативного впливу на останнього.
Стосовно доводів захисника про втягнення неповнолітнього ОСОБА_13 у злочинну діяльність іншими особами, то вони також є необґрунтованими. Так, даючи пояснення під час апеляційного розгляду, сам ОСОБА_13 цей факт заперечив, зазначивши, що злочин ним вчинений поза будь-яким впливом інших осіб, причетних до його вчинення. Крім того, зазначений факт перевірявся під час досудового розслідування даного кримінального провадження, і в матеріалах справи міститься постанова прокурора від 17.11.2014р., якою закрите кримінальне провадження, розпочате стосовно ОСОБА_14 за фактом втягнення неповнолітнього ОСОБА_13 у злочинну діяльність за ч.1 ст.304 КК України, а саме у скоєння вбивства та незаконного заволодіння транспортним засобом, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (т.2 а.с.170-171). Викладеним спростовуються доводи захисника, що злочини вчинені ОСОБА_13 під впливом дорослих осіб, а тому підстави вважати цей факт обставиною, яка пом`якшує його покарання не вбачається.
Разом з тим, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна, є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Як встановлено оскарженим вироком, ОСОБА_13 вчинив інкриміновані йому злочині у неповнолітньому віці.
Вимогами ст.98 КК України встановлено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути застосовані судом до неповнолітніх осіб, при цьому додаткове покарання у виді конфіскації майна цим переліком не передбачено.
За таких обставин, вказівка суду про призначення ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна підлягає виключенню з резолютивної частини вироку.
Враховуючи, що у вирок суду в частині призначеного ОСОБА_13 покарання будуть внесені зміни, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочинів та даним про його особу колегія суддів розцінює критично.

Так, судом враховано, що ОСОБА_12 раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

В якості обставини, що пом`якшує покарання, суд врахував знаходження на його утриманні малолітніх дітей.

Згідно зі ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом враховано конкретні обставини вчинення злочинів, роль та форму участі обвинуваченого у вчиненні злочинів, поведінку після їх вчинення, на підставі чого суд дійшов висновку, що досягнення цілей покарання стосовно ОСОБА_12 можливе шляхом призначення йому покарання у межах санкції закону за злочини, у вчиненні яких його визнано винним.

Отже, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував передбачені ст.65 КК України обставини, що були встановлені у даному кримінальному провадженні, в тому числі і ті, на які посилається ОСОБА_12 в апеляційній скарзі.
З урахуванням ступеню тяжкості та кількості епізодів вчинених ОСОБА_12 злочинів, а саме вчинення двох епізодів особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, внаслідок яких настала смерть двох осіб, вчинення двох епізодів особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням транспортними засобами, вчинення двох епізодів тяжких злочинів проти власності, враховуючи ступінь суспільної небезпеки цих злочинів, внаслідок яких спричинено значні матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілим, наявності обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а відтак не вбачає підстав для його пом`якшення.
Доводи, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, а саме наявність на його утриманні малолітніх дітей, що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, були достатньо враховані судом при призначенні покарання, що знайшло належне обґрунтування у вироку. Стосовно доводів про активне сприяння розкриттю злочинів, на переконання колегії суддів, вони носять лише формальний характер, оскільки з наявних в матеріалах справи даних не вбачається, що ОСОБА_12 здійснювались реальні дії з метою надати допомогу правоохоронним органам у встановленні обставин даної справи, а також осіб, які брали участь у вчиненні злочинів або були причетні до нього, зокрема, відсутні дані про з`явлення його із зізнанням. Отже, колегія суддів вважає, що у справі відсутні дані, які вказують на відверту і щиру поведінку ОСОБА_12 , намаганні останнього відшкодувати завдані злочином збитки та які можуть свідчити, що обвинувачений, визнавши свою вину, при цьому дійсно розкаявся. Таким, чином, доводи, на які він посилається в апеляційній скарзі, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним умисних корисливих злочинів, а тому не можуть бути підставою для призначення йому більш м`якого покарання, з огляду на що його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Призначене обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Судом враховано, зокрема, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 раніше судимі, за місцем проживання характеризуються негативно, вчинили злочин у стані алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано визнано обставиною, яка обтяжує покарання, а обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено. Крім того, суд врахував роль та форму їх участі у вчинених злочинах. За таких обставин, враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених ними особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, а також особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним заволодінням транспортним засобом, і тяжкого злочину проти власності, конкретні обставини їх вчинення, які свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, колегія суддів вважає, що призначене їм покарання є справедливим та достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається
Враховуючи, що у відношенні обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення обвинувачених підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407,408,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 15 травня 2015 року в частині призначеного Ігбарії Ахмед Ях`я покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна за п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України, а також за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.

В решті вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 15 травня 2015 року у відношенні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 строк попереднього ув`язнення з 14 серпня 2014 року по 21 листопада 2016 року кожному, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, - у той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5