Справа № 409/2751/16-к
Провадження № 11-кп/782/33/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 , на вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 5 грудня 2016 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Станичне-Луганське Луганської області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 19.03.2008 року Білокуракинським районним судом за ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; 10.10.2016 року Білокуракинським районним судом за ч.1 ст. 369 КК України до штрафу в розмірі 8500 грн., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. У відповідністю з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_6 визначено шляхом повного складання призначених покарань за даним вироком та вироком Білокуракинського районного суду від 10.10.2016 року у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік та несплаченої суми штрафу за вироком Білокуракинського районного суду від 10.10.2016 року в сумі 8100 грн.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 1 (один) рік.
У відповідністю з ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він на початку вересня 2016 року, більш точної дати встановити не надалося можливим, діючи як фізична особа, не являючись у встановленому законом порядку суб`єктом господарської діяльності, який має право здійснювати операції з металобрухтом, з корисливих мотивів, маючи умисел, направлений на порушення вимог законодавства України, яке регулює відносини в сфері обігу металобрухту - Закону України «Про металобрухт» та інших нормативних документів, в порушення ст. ст. 4, 5, 6 Закону України «Про металобрухт» організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту на території двору домоволодіння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснював там прийом брухту чорних металів, а саме: проводив діяльність, пов`язану з купівлею у фізичних осіб та зберігання з метою подальшого збуту побутового і промислового брухту чорних металів та отримання прибутку.
20 вересня 2016 року працівниками Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області було проведено огляд домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено брухт чорних металів загальною вагою 142 кг, металеву табличку з написом «Металолом» та ручні ваги з написом «POCKET BALANCE KILOLBS».
На вирок суду першим заступником прокурора Луганської області подана апеляційна скарга в якій він просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання. Крім того, суд, посилаючись на ст. 76 КК України в редакції від 14.04.2009, зобов`язав обвинуваченого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Разом з цим, Законом України від 07.09.2016 №1492-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016, ст. 76 КК України викладено в новій редакції та обов`язки, які були передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року), викладено в п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, обвинуваченого, який погодився з апеляційними вимогами прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок в межах поданої апеляції згідно ст. 404 КПК України, обговоривши доводи апеляції, судова колегія приходить до наступних висновків.

При судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, визначені в обвинувальному акті, тому суд першої інстанції визначив недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції. Тому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання.
З урахуванням вказаних даних, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому вид та розмір покарання за ч.1 ст.213 КК України. Разом з тим, суд першої інстанції призначив остаточне покарання за сукупністю вироків з порушенням вимог ч.4 ст. 70 КК України.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання, заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Приймаючи до уваги вищевказані роз`яснення Пленуму щодо застосування положень закону при визначенні остаточної міри покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції припустився помилки, застосувавши принцип повного складання покарань, що, як наслідок, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, як вбачається із змісту вироку, суд, посилаючись на ст. 76 КК України в редакції від 14.04.2009, зобов`язав обвинуваченого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Разом з цим, Законом України від 07.09.2016 №1492-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016, ст. 76 КК України викладено в новій редакції та обов`язки, які були передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року), викладено в п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) та ст. 163 КВК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців командирами військових частин.
Як вбачається з вироку, на ОСОБА_6 судом відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, були покладені наступні обов`язки: протягом іспитового строку повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Проте, станом на день ухвалення Білокуракинським районним судом судового рішення, контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, здійснювався уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально-виконавчою інспекцією.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 , на вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 5 грудня 2016 року задовольнити.
Вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 5 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 213 КК України до міри покарання визначеної судом першої інстанції з застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачені ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 07.09.2016), а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, призначене покарання у виді штрафу у розмірі 8100 гривень за вироком Білокуракинського районного суду від 10.10.2016 призначити до самостійного виконання.
В решті вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 5 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Луганської області може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

__________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3