У Х В А Л А

12.04.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представників потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0003046 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 296, ч.1 ст.343, ч.1 ст.345 КК України -
ВСТАНОВИВ:
На розгляді в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0003046 від 28 жовтня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 343, ч. 1 ст. 345 КК України.
Дане кримінальне провадження призначено до розгляду колегіально у складі трьох професійних суддів.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 на підставі обвинувального акту, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає всім вимогам КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні.
Представник потерпілого ОСОБА_9 висловив думку, що можливо призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акта.
17 лютого 2017 року через канцелярію Ужгородського міськрайонного суду захисниками обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.
Дані клопотання у судовому засіданні 24 березня 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали та просили повернути обвинувальний акт прокурору з підстав викладених у клопотаннях.
Представник ОСОБА_9 щодо заявленого клопотання зазначив, що дійсно потерпілою стороною в даному кримінальному провадженні є саме ТОВ «Інвестиційна компанія «Спорт-Тур», яку він і представляє.
Заслухавши думки прокурора, представника потерпілого, захисників, вивчивши обвинувальний акт, колегія суддів приходить до наступного висновку.
У відповідності до ст.2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.8 Конституції України та ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
У тексті даного обвинувального акту при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у формулюванні обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України вказано, що члени банди заволоділи майном ОСОБА_10 , яке перебувало на відповідальному зберіганні ТОВ «Інвестиційна компанія «Спорт-Тур», на загальну суму 10 млн. грн., однак ні вказану фізичну, ні юридичну особу як потерпілими у обвинувальному акті не вказано.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості, зокрема про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до частини першої статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» ; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії»).
У даному обвинувальному акті виклад правової кваліфікації кримінального правопорушення (диспозиція) вчинення хуліганства, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом за епізодом про злочинні дії ОСОБА_6 у складі банди в приміщенні ДВНЗ «Ужгородський національний університет» суперечить зазначеній у обвинувальному акті частині статті закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ч.2 ст.296 КК України, у той час як у диспозиції, вказаної у обвинувальному акті частини статті, не зазначено кваліфікуючих ознак даної частини статті 296 КК України.
Відповідно до викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення вказано, що діями ОСОБА_6 та іншими членами банди було пошкоджено майно вказаного навчального закладу, однак як потерпілий дана установа не зазначена, як не зазначені й інші, крім ОСОБА_11 потерпілі - особи, які знаходилися у цьому приміщенні : ОСОБА_12 та інші працівники установи, що є порушенням ч.1 ст.55 КПК України.
Також у висунутому обвинуваченні за ч.3 ст.146 КК України обвинувального акта зазначено, що злочинні дії ОСОБА_6 у складі банди були вчиненні відносно співробітників УДСО ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які також не зазначені як потерпілі, не вказано їх імен і по батькові, дати та місця їх народження, громадянство.
Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а такою юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право, у тому числі, знати сутність підозри та обвинувачення, висунутого обвинуваченому.
Вказане неконкретизоване обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 порушує вставлене законом його право знати у вчиненні яких кримінальних правопорушень він обвинувачується, а також права потерпілих знати сутність підозри та обвинувачення, висунутого обвинуваченому, розмір шкоди, завданої злочинними діями обвинувачено стосовно кожного з потерпілих.
Заслуговують до уваги доводи захисників в частині висунення обвинувачення в частині дій обвинуваченого у складі банди.
Згідно обвинувального акту (сторінка 13, 15, 18, обвинувального акту) зазначено, що ОСОБА_6 діяв у складі банди однак зі змісту обвинувального акту не вбачається того, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у скоєнні даного злочину.
Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що в цій частині обвинувачення сформульовано не коректно, що порушує права обвинуваченого в контексті практики Європейського суду з прав людини.
Також всупереч вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить конкретних даних про розмір шкоди, завданої кожним кримінальним правопорушенням, а вказано лише її загальний розмір, що порушує як права обвинуваченого, так і права потерпілих.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб предявлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54. а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акта щодо обвинуваченого.
Окрім цього, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України, відповідно до яких обвинувальний акт має містити, в тому числі, анкетні відомості щодо кожного потерпілого, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Зміст обвинувального акта у даному кримінальному провадженні не приводить до переконання про відповідність його вимогам закону.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбаченого ч.3 ст.146, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 296, ч.1 ст.343, ч.1 ст.345 КК України - не відповідає вимогам пунктів 3, 7, 9 ч.2 та п.2 ч.4 ст.291 КПК України, не у повній мірі відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. 314 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0003046 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 296, ч.1 ст.343, ч.1 ст.345 КК України -повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3