Справа № 733/951/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/539/2017
Категорія - ч. 1 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт. Парафіївка, Ічнянського району, Чернігівської області, з середньо-спеціальною освітою, розлученої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191КК України, -

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представників сторони потерпілого: ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, в тому числі в частині розтрати ввіреного їй майна на суму 1047 грн., та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 191 КК України - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також, просить дослідити докази, які зазначені в апеляційній скарзі.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватою за ч. 1 ст. 191 КК України, в частині розтрати ввіреного їй майна на суму 1047 грн., та по суду виправдано.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, в частині привласнення 39466 грн. 65 коп., і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей строком на 3 роки.

Цивільний позов ТОВ «Кристал» задоволено частково, стягнуто з обвинуваченої на користь ТОВ «Кристал» 39466 грн. 65 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 12297 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що суд, ухвалюючи вирок, не виконав вказівки апеляційного суду, які вказані в ухвалі від 28.09.2017 року, зокрема, в частині того, що сам по собі факт виявлення недостачі товарно-матеріальних цінностей не є підставою для висновку про привласнення чужого майна, якщо не було встановлено, які дії винна особа вчинила для виникнення недостачі або повинна була вчинити, проте проявила бездіяльність. Вказує, що нестача матеріальних цінностей в магазині виникла в результаті пошкодження товару під час пожежі, яка виникла 01.07.2014 року, що підтверджується фотознімками, відеозйомкою та показаннями свідків. Проте суд 1 інстанції не взяв до уваги вказані факти та у своїх висновках не вказав, чому надав перевагу показанням одних свідків та ігнорував показання інших. Всупереч положенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, у неї не відбирались експериментальні зразки підпису, тому висновок почеркознавчої експертизи № 366 від 05.05.2015 року є недопустимим доказом. Судом, при посиланні на висновок судово-економічної експертизи від 18.11.2014 року, не враховано те, що вона повинна проводитись на підставі оригіналів документів, а також не звернуто уваги, що матеріали містять дві різні порівняльні відомості. Також суд безпідставно послався як на доказ її вини на рішення суду по цивільній справі про внесення змін до запису в трудову книжку про звільнення, так як вона не стосується даного кримінального провадження. В ході судового розгляду встановлено, що в ході інвентаризації 01.07.2014 року інвентаризаційний опис не складався, а дані заносились в зошит. В подальшому, дані інвентаризації неодноразово передруковувались у зв`язку з виявленими помилками та підписувались членами комісії без її присутності. Докази, зібрані у провадженні, та на які посилається суд, стосуються лише ймовірної нестачі товару, але вони не являються доказом привласнення нею коштів. На думку апелянта, матеріали кримінального провадження не містять жодного належного доказу привласнення нею коштів. Також, в порушення вимог ст. 416 КПК України, їй призначено покарання, яке належить відбувати реально, у зв`язку з чим погіршив її становище у порівнянні з вироком Ічнянського районного суду від 05.08.2016 року, який було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, а не у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом не було враховано, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що товарно-матеріальні цінності, які належать ТОВ «Кристал», передані нею безоплатно третім особам, жодних дій, направлених на повернення грошових коштів не вжила, що підтверджують в своїх показаннях свідки, та що свідчить про наявний умисел в діях ОСОБА_6 на розтрату чужого майна. Крім того, представник потерпілого вказала, що дозволу щодо надання в борг грошей чи товарів не надавала. Також вказує, що судом при призначенні покарання не враховано, що обвинуваченою не вжито жодний дій на відшкодування завданої шкоди. Крім того, у зв`язку із збільшенням обсягу обвинувачення вона заслуговує на основне покарання у виді позбавлення волі більш ніж мінімальне. Судом, в порушення вимог ст. 416 КПК України, їй призначено покарання, яке належить відбувати реально, у зв`язку з чим погіршив її становище у порівнянні з вироком Ічнянського районного суду від 05.08.2016 року, який було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, а не у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена просила залишити її без задоволення за відсутності законних підстав.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , працюючи продавцем магазину «Ясен» ТОВ «Кристал» по вул. Сенчика в смт. Парафіївка, Ічнянського району, Чернігівської області, являючись матеріально відповідальною особою, згідно договору від 14 серпня 2004 року, з корисливих мотивів, здійснила привласнення ввіреного їй чужого майна, шляхом невнесення в касу і оберненням на свою користь з 2 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року коштів магазину «Ясен» за проданий товар на суму 39466,65 грн.

Крім цього, органами досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у тому, що вона працюючи продавцем магазину «Ясен» ТОВ «Кристал» по вул. Сенчика в смт. Парафіївка, Ічнянського району, Чернігівської області, являючись матеріально відповідальною особою, згідно договору від 14 серпня 2004 року, з корисливих мотивів, здійснила розтрату ввіреного їй чужого майна, шляхом безоплатної передачі товару магазину «Ясен», у червні 2014 року ОСОБА_11 на 310 грн., ОСОБА_12 на 237 грн., ОСОБА_13 на 500 грн., всього на 1047 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_6 в даній частині обвинувачення за відсутністю складу злочину суд встановив, що товар магазину «Ясен» неодноразово надавався продавцями в борг покупцям і ними ж повертався. Про це свідчили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про це стверджувала і сама обвинувачена. Даних, про те, що треті особи набули вигоди за рахунок товару магазину «Ясен» у справі немає. Заборговані кошти зазначеними свідками були повернуті уже іншому продавцю. Не встановлений умисел ОСОБА_6 на розтрату товару.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану обвинуваченою апеляційну скаргу та просили закрити кримінальне провадження, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення; пояснення представників потерпілої сторони, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченої; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена вину не визнала та показала, що працювала продавцем у магазині «Ясен» смт. Парафіївка. В 2014 році було проведено інвентаризацію та комісією виявлено нестачу матеріальних цінностей, з чим вона не погоджується, оскільки її результати сфальсифіковані, так як різняться суми залишку товару в інвентаризаційному описі і матеріалах судово-економічної експертизи. Грошові кошти та товар не привласнювала, умислу та корисливого мотиву, які є основною ознакою інкримінованого їй кримінального правопорушення, у неї не було. Також вказала, що інколи надавала товар у борг і люди повертали гроші. Цивільний позов не визнає.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_6 вини в привласнення ввіреного їй чужого майна на суму 39466,65 грн., її винність підтверджується доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, допитана в судовому засіданні суду 1 інстанції представник потерпілого ОСОБА_15 показала, що після повідомлення про пожежу в магазині «Ясен» с. Парафіївка, відкривала його сама продавець ОСОБА_16 , так як тільки в неї були ключі від нього. В проведенні інвентаризації товару остання приймала безпосередню участь, було зважено та підраховано весь товар, що був у магазині, зокрема і той, що був задимлений. Обгорілого товару в магазині не було, а задимлений в недостачу не увійшов. ОСОБА_6 надавати будь-які документи та робити щомісячний звіт відмовилась, мотивуючи тим, що всі документи згоріли. Підтвердила це і в апеляційному суді.

Свідок ОСОБА_17 , бухгалтер ТОВ «Кристал», в судовому засіданні суду 1 інстанції показала, що ОСОБА_6 працювала продавцем по договору про повну матеріальну відповідальність. 01.07.2014 року проводили інвентаризацію за участю ОСОБА_15 , ОСОБА_18 і ОСОБА_6 , під час якої виявлена нестача. Пелешук відмовилась від підпису в інвентаризації опису товару і відмовилась надати документи, мотивуючи це тим, що вони згоріли. Коли передруковувала товар та суми в порівняльній відомості допустила помилку у сумі залишку товару, яка не впливала на суму виявленої недостачі та вона залишилась незмінною Пошкодженого товару в магазині виявлено не було.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_18 показала, що брала участь у проведенні інвентаризації, під час якої виявлена нестача. Також вказала, що повторно підписувала опис, так як в першому була арифметична помилка.

Свідок ОСОБА_19 , допитаний судом 1 інстанції показав, що 01.07.2014 року разом з ОСОБА_6 перевозили товар з магазину «Ясен» до магазину «Кристал». Жодного товару в магазині «Ясен» не залишилось.

Допитані в судовому засіданні суду 1 інстанції в якості свідків провідний інспектор ОСОБА_20 , головний інспектор ОСОБА_21 , пожежний рятівник ОСОБА_22 та командир ОСОБА_23 , показали, що на місці події, а саме в магазині «Ясен» чекали продавця ОСОБА_6 , оскільки в неї були ключі від дверей, відкритого вогню виявлено не було, а лише з нещільностей виходив дим, вода через пожежний рукав до магазину не подавалась, електроживлення не вимикалось, оскільки в цьому не було необхідності. Причиною задимлення було коротке замикання електромережі магазину, без подальшого горіння. Меблі та товарно-матеріальні цінності, які знаходились в магазині не були пошкодженні.

Свідок ОСОБА_24 , охоронець, в судовому засіданні суду 1 інстанції показав, що 01.07.2014 року перебував на зміні і при обході території відчув запах диму, полум`я не бачив, дим виходив з вікна і однієї шибки у вікні не було. Про зазначене повідомив начальника охорони.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює продавцем в магазині «Ясен» після звільнення ОСОБА_6 , місцеві жителі, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 приносили їй грошові кошти, пояснюючи при цьому, що брали в борг товар у ОСОБА_6 . Зазначені кошти вона передала директору магазину, написавши службову записку. Вона також давала товар у борг.

Наведені свідчення свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Згідно заяви директора ТОВ «Кристал», останній просить притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, яка працюючи в магазині «Ясен» та будучи матеріально-відповідальною особою, допустила розтрату товарно-матеріальних цінностей на суму 40513,65 грн. (т.1 а.п. 5).

Згідно наказу ТОВ «Кристал» про прийняття на роботу ОСОБА_6 від 14.08.2004 року, останню прийнято на посаду продавця в магазин «Ясен» та покладено повну матеріальну відповідальність за ввірені їй товарно-матеріальні і майнові цінності (т.1 а.п.12).

Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 14.08.2004 року на ОСОБА_6 покладено повну матеріальну відповідальність за ввірені їй товарно-матеріальні і майнові цінності (т.1 а.п.13).

Товарно-транспортними накладними та накладними щодо внутрішнього переміщення товару з магазина «Кристал» до магазину «Ясен» підтверджується сума відпущеного до магазину «Ясен» товару (т.1 а.п. 21-118).

Розпорядженням директора ТОВ «Кристал» від 01.07.2014 року вирішено провести інвентаризацію в магазині «Ясен» фактичної наявності товарів станом на 01.07.2014 року (т.3 а.п 200).

Інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей від 01.07.2014 року підтверджується наявність товару на суму 12719 грн. 95 коп. (т. 3 а.п. 187-190).

Із порівняльної відомості результатів інвентаризації товарів та розписки до інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей вбачається, що у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_6 виникла нестача в розмірі 40513 грн. 65 коп. ( т.3 а.п. 185-190).

Відповідно до акту ревізії по магазину «Ясен» за період роботи з 02.12.2013 року по 30.06.2014 р., фактичний залишок товару по магазину складає 12719 грн. 95 коп. і дана сума співпадає із залишком товару згідно оригіналу інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей та сумою нестачі в розмірі 40513 грн. 65 коп. (т.1 а.п. 139-141).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №2999/14-24 від 18.11.2014 року, документально підтверджується нестача товарно-матеріальних цінностей, встановлена за актом ревізії по магазину «Ясен» ТОВ «Кристал» за період роботи з 02.12.2013 року до 30.06.2014 року у розмірі 40 513,65 грн. (т. 1 а.п. 155-168).

Колегією суддів встановлено, що судово-економічна експертиза від 18.11.2014 року проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, на підставі оригіналів документів.

Твердження обвинуваченої про те, що в матеріалах кримінального провадження містяться дві порівняльні відомості, в яких зазначені різні суми, що свідчить про фальсифікацію матеріалів інвентаризації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з показань свідка ОСОБА_17 , бухгалтера ТОВ «Кристал», вбачається, що остання допустила механічну помилку у сумі залишку товару, для її виправлення був виготовлений новий опис, але зазначена помилка на суму встановленої недостачі не впливала, про що свідчать і висновки згаданої вище судово-економічної експертизи.

Висновком почеркознавчої експертизи №366 від 05.05.2015 року встановлено, що підписи у накладних щодо внутрішнього переміщення товару з магазину «Кристал» до магазину «Ясен» за період з 02.12.2013 року до 26.06.2014 року виконаний ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 57-64).

Доводи обвинуваченої про визнання даних висновків експертизи недопустимим доказом з тих підстав, що у неї для проведення даної експертизи не відбирались експериментальні зразки підпису, не заслуговують на увагу, оскільки експертиза проводилась на підставі вільних зразків підписів ОСОБА_6 в товарно-транспортних накладних, кількість яких була достатньою, тому не було необхідності експерту відбирати експериментальні зразки її підпису.

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у привласненні чужого майна на суму 39466 грн. 65 коп., яке було ввірене особі і перебувало в її віданні, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України.

Невизнання обвинуваченою своєї вини та її показання про те, що нестача товарно-матеріальних цінностей виникла в результаті пошкодження товару під час пожежі, яка виникла 01 липня 2014 року, суд першої інстанції вірно розцінив як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки достатніх даних про те, що у приміщенні магазину «Ясен» у липні 2014 року товар був пошкоджений відкритим вогнем ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій встановлено не було і даний висновок належним чином мотивований судом 1 інстанції.

Посилання обвинуваченої про не виконання судом 1 інстанції вказівки апеляційного суду в ухвалі від 28.09.2017 року, щодо відсутності в обвинуваченні способу привласнення, спростовуються наступним.

Дійсно, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області був скасований попередній вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05.08.2016 року щодо ОСОБА_6 , у зв`язку з істотними порушеннями норм кримінального-процесуального закону і призначено новий судовий розгляд. Скасовуючи рішення, апеляційний суд, зокрема, зазначив, що сам по собі факт виявлення недостачі товарно-матеріальних цінностей не є підставою для висновку про привласнення майна, якщо не було встановлено, які дії винна особа вчинила для виникнення недостачі або повинна була вчинити.

При новому ж судовому розгляді, судом були усунуті дані порушення і виконані вказівки вищестоящого суду. При розгляді даного кримінального провадження по суті прокурором було змінено обвинувачення з більш конкретним його викладом і з зазначенням способу вчинення привласнення, а саме, шляхом невнесення в касу і оберненням на свою користь коштів за проданий товар на суму 39466,65 грн. з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в період з 02 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року. ( а.п.119-121 т.5). Дане обвинувачення знайшло своє підтвердження в суді 1 інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

Тому, судом правильно визначена кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.191 КК України в частині привласнення чужого, ввіреного їй майна, яке перебувало в її віданні, розпоряджаючись ним на власний розсуд.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 КК України в частині розтрати ввіреного їй майна на суму 1047 грн., за відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення. Як в суді 1 інстанції, так і в апеляційному суді свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показали, що дійсно були випадки, коли товар брали в борг, а згодом повертали. Кошти за товар, які вони брали в червні 2014 року в борг в продавця ОСОБА_6 , вони повернули через 2 місяці, але іншому продавцю ОСОБА_14 , яка підтвердила даний факт в суді, так як ОСОБА_6 на той час вже не працювала. Про пожежу в магазині вони не чули.

З досліджених доказів як в суді 1 інстанції, так і безпосередньо в апеляційному суді, даних про те, що ОСОБА_6 мала умисел на розтрату товару на суму боргу в 1047 грн. - відсутні. Тому доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про необґрунтованість та безпідставність виправдання обвинуваченої в цій частині не заслуговують на увагу.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального терміну.

Разом з тим, призначаючи покарання у виді реального його відбування, судом 1 інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та не враховано положення ч. 2 ст. 416 КПК України, відповідно до якої при новому розгляді в суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 1 ст. 191 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року вказаний вирок скасовано у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно ж до оскаржуваного вироку, суд визначив їй міру покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, реально, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей строком на 3 роки, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 416 КПК України та посилив їй покарання, призначене за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2016 року , що згідно положень п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни вироку.

За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його обставини, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає можливим пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора підлягають частковому задоволенню зі зміною вироку в частині призначеного покарання.

Цивільний позов ТОВ «Кристал» судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 вважати засудженою за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті даний вирок - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4