АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/959/17 Справа № 204/4568/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року було задоволене клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , та накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та користування майном, а саме : автомобілем «КАМАЗ», моделі 55111, жовтого кольору, д/з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; право власності якого зареєстровано на ОСОБА_7 , дата реєстрації 05.04.2008 року та на фрагменти спиляних дерев, що знаходяться в кузові вказаного автомобіля.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що в зв`язку з необхідністю встановлення винної особи, проведення експертизи, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення виникла необхідність накладення арешту на вищевказаний автомобіль, який являється засобом вчинення кримінального правопорушення, та в якому знаходяться фрагменти спиляних дерев, що буде сприяти швидкому, повному та неупередженому розслідуванню по кримінальному провадженню, та самостійно чи в сукупності з іншими доказами матимуть суттєве значення для встановлення всіх обставин вчинення даного злочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна і зобов`язання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 повернути вказане майно власнику.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та постановлена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства. Вказує, що слідчим були порушені строки для звернення до суду з клопотанням про арешт майна; судовий розгляд даного клопотання було проведено за відсутності власника майна; слідчим суддею було незаконно накладено арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, полягає у тому, що 25.07.2017 року до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява про те, що в 17:05 годин 25.07.2017 року невстановлена особа шляхом вільного доступу за допомогою автомобілю вчинила крадіжку майна, а саме фрагментів спиляних дерев по вул. Криворізька, 12а в м. Дніпро (ЖЕО №17112).

По вказаному факту 26.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001558 внесено відомості за ч.1 ст. 185 КК України.

25.07.2017 року в ході огляду місця події було виявлено «КАМАЗ» модель 55111, жовтого кольору, д/з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить гр. ОСОБА_7 . Як було встановлено в ході огляду, то в даному автомобілі знаходяться фрагменти спиляних стовбурів дерев. Вищезазначене майно було тимчасово вилучено до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою слідчого від 26 липня 2017 року вищезазначене майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001558.

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3