Ухвала іменем україни 28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михайлівка Ямпільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 липня 2012 року Ямпільським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 травня 2016 року близько 15 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку ОСОБА_5 , що розташований по АДРЕСА_2 , на кріслі однієї з кімнат побачив мобільний телефон марки «Леново А-800», що належить останній, відкрито викрав вказаний телефон із сім карткою та розпорядився ними на власний розсуд. Згідно висновку експерта №1587/16-21 від 22 червня 2016 року вартість викраденого майна становить 1301 грн. 75 коп.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року вказаний вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, порушує питання про скасування судових рішень щодо вказаної особи і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості. Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України при перевірці доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив їх, обґрунтованих відповідей не дав, прийнятого рішення про законність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання відносно ОСОБА_4 не мотивував.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна(грабіж), вчинений повторно та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості та недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, районний суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при визначенні покарання засудженому ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного, те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, думку потерпілої ОСОБА_5 , яка претензій до засудженого немає та просила суворо не карати, які є обставинами, що пом`якшують покарання, а також обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції частини 2 статті 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З таким висновком також погоджується колегія суддів та вважає, що засудженому ОСОБА_4 призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованим та відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого ОСОБА_4 , внаслідок м`якості були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, цей суд перевірив доводи, наведені в поданій прокурором апеляції, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3