АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа№642/6217/15-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/64/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 11кп/790/64/17 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 25 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, особи без громадянства, з неповною середньою освітою, не працюючого, розведеного, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.04.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 18.06.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 2 місяця позбавлення волі; звільнений від відбування призначеного покарання на підставі п. «б» ст.4 Закону України «Про амністію»,-

засуджено:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.125 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання - 8 років позбавлення волі.

Як установив суд, 04 квітня 2015 року, приблизно з 00 год. до 1 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 знаходився у дворі домоволодіння за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ним та його знайомим ОСОБА_10 (правильно ли указана фамилия знакомого???) на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , маючи намір на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс ОСОБА_11 удар ножем, який знаходився у нього в правій руці, по голові, в область нижньої щелепи зліва, від чого потерпілий впав на землю.

Протиправними умисними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 заподіяна рана на голові, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів.

Кім того, 04 квітня 2015 року в той же період часу, приблизно з 00 год. до 1 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння у вказаному дворі за місцем свого проживання, де між ним та його знайомим ОСОБА_12 , який намагався захистити потерпілого ОСОБА_13 , виник конфлікт, в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел заподіяти смерть ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 ножем, який знаходився у нього в правій руці, один удар в ліве 7-ме міжребер`я, один удар в грудну клітину ліворуч по задньо-підпахвовій лінії в 8-ме міжребер`я, та один удар по обличчю в виличну область зліва, виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Протиправними умисними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені: проникаючі колото-різані поранення грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені та міжреберної артерії зліва, що супроводжувалися внутрішньо плевральним крововиливом, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіянні; поверхневе різане поранення обличчя в виличній області зліва, яке є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Проте, обвинувачений ОСОБА_7 не довів свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілого було доставлено до закладу охорони здоров`я, де йому було надано своєчасну медичну допомогу.

Після нанесення вказаних трьох ударів ножем потерпілому ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_7 , побоюючись, що може бути затриманим сторонніми особами на гарячому, а також з метою приховання знаряддя вчинення злочину, втік з місця вчинення злочину і позбавився ножа, яким наносив тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що у порушення вимог ст.374 КПК України у вироку не зазначені мотиви вчинення кримінального правопорушення. Зазначив, що суд не в достатній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відсутність пом`якшуючих покарання обставин. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що висновки суду ґрунтуються лише на припущеннях та суперечливих показаннях свідків, не досліджено поведінку потерпілих, яка передувала злочину, судом не встановлено достатньо доказів для доведеності його вини та вичерпано всі можливості їх отримання; під час досудового розслідування та під час судового розгляду не було встановлено мотиву, та умислу на вчинення ним злочину, а також не встановлено місцезнаходження знаряддя злочину. Вважає, що саме у потерпілих був мотив на спричинення шкоди його здоров`ю, внаслідок чого вони на нього напали, а він лише оборонявся та наніс удари потерпілому, лише розмахуючи металевим предметом та захищаючи себе від нападників. Наголосив, що йому не було роз`яснено суть обвинувачення, не визначено об`єм доказів та порядку їх дослідження. При розгляді заявлених ним клопотань не оголошувався їх зміст та судом порушено порядок дослідження доказів. Зазначив, що слідчі експерименти проводились з порушенням вимог процесуального закону, після ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо про те, що матеріали містять викривлені записи судових засідань, показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 неправдиві. Вважає неправильною кваліфікацію його дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки не було встановлено мотиву та умислу на скоєння злочину, відсутнє знаряддя злочину. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначила, що судом не було встановлено особу обвинуваченого, оскільки у матеріалах провадження міститься ксерокопія паспорту обвинуваченого зразка СРСР, який заповнений російською мовою, а паспорта громадянина України обвинувачений не має. Зазначила, що мотив та умисел обвинуваченого на вчинення злочину не були встановлені, як і знаряддя злочину. Мотив на спричинення шкоди здоров`ю обвинуваченого був у потерпілих - посадити обвинуваченого до в`язниці, та заволодіти його житловим будинком. Вважає, що сама по собі наявність тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_12 не є підставою вважати, що мав місце замах на вбивство. Указала, що у вироку суд не надав належної оцінки наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого, його вина ґрунтується на показах потерпілих та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які, на думку захисника, містять істотні протиріччя, що ставить під сумнів їх правильність. Наголошує, що матеріали провадження не містять доказів про знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння; судом проігноровані порушення під час проведення слідчих експериментів, які проведені з потерпілими та свідками у приміщенні ХОБСМЕ, що на думку захисника, не дає можливості належного відтворення дій, обстановки та обставин події, фіксування їх результатів за допомогою фотографування та дослідити механізм нанесення тілесних ушкоджень. Вважає безпідставним задоволення цивільних позовів потерпілих, оскільки потерпілий ОСОБА_18 не надав документальних доказів на підтвердження його витрат, а вимога про стягнення моральної шкоди нічим не обґрунтована. Що ж стосується потерпілого ОСОБА_12 , то додані їм ксерокопії квитанцій на придбання ліків не є документами, які можуть бути використані як докази та доказом того, що саме ці ліки йому були призначені лікарем.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Доводи відповідних апеляційних скарг про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, до якого належить і судове, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: час, місце, спосіб, форма вини та мотив вчинення кримінального правопорушення і ці обставини, згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України, повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Цих вимог належним чином не виконано.

Як слідує із матеріалів провадження суд, формулюючи обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, визнане доведеним, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив мотивів вчинення ОСОБА_7 цього кримінального правопорушення.

Отже суд не встановив і не зазначив у мотивувальній частині вироку передбачені ч.1 ст.91, п.2 ч.3 ст.374 КПК України обставини, які мають значення для кримінального провадження, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Згідно зі ст.63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Відповідно приписів ст.7 КПК України кримінальне провадження за змістом і формою повинно відповідати його загальним засадам, у тому числі такій, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Згідно вимогам ч.1 ст.348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Якщо обвинувачених декілька, головуючий здійснює зазначені дії щодо кожного з них.

Роз`яснення суті обвинувачення ще до початку судового розгляду дозволить обвинуваченому підготуватися до захисту і його рішення буде обдуманим та обґрунтованим. Лише в такому разі засади кримінального провадження будуть дотримані, а судовий розгляд буде справедливим.

Однак, як слідує із матеріалів провадження, зокрема журналу судового засідання та технічного запису судового засідання від 14 серпня 2015 року, після оголошення обвинувачення, суд поставив обвинуваченому ОСОБА_7 лише запитання, чи зрозуміле йому обвинувачення.

При цьому суд, у порушення вимог ч.1 ст.348 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_7 суті обвинувачення не роз`яснив, чим порушив право обвинуваченого на захист.

Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки відповідних клопотань про їх дослідження учасниками судового провадження не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження щодо забезпечення обвинуваченому права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути допущені вищевказані порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити інші доводи апеляційних скарг захисника, обвинуваченого, прокурора, дати належну оцінку зібраним доказам згідно чинного кримінального процесуального кодексу України, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 тримання під вартою продовжити на 60 днів тобто до 29 квітня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: