УХВАЛА

15 березня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за вказаний злочин та покарання, призначеного вироком Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2016 року, ОСОБА_5 призначене остаточне покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.
За доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , судом першої інстанції ухвалене рішення про визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за його відсутності, а тому він просить вирок суду скасувати.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2015 рок ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна з житлових приміщень.
З метою виконання свого умислу 29 жовтня 2015 року ОСОБА_5 придбав у невстановленому судом місці одноразові медичні рукавички, дві викрутки та розвідний ключ, після чого близько 16 год. 00 хв., прибувши до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 почав набирати на домофонній системі вхідних дверей в під`їзд номера квартир з метою вибору кватири, у якій відсутні мешканці.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 зайшов у під`їзд вказаного будинку, піднявся на 7-ий поверх, вдягнувши рукавички, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 . Впевнившись в тому, що мешканці даної квартири відсутні, ОСОБА_5 , використовуючи заздалегідь взяті з собою інструменти, зламав замок вхідних дверей та проник в приміщення зазначеної квартири, звідки повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 ,чим завдав останньому матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн.
Крім того, ОСОБА_5 30 жовтня 2015 року, знаходячись за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна з житлових приміщень.
З метою виконання свого умислу ОСОБА_5 придбав у невстановленому судом місці одноразові медичні рукавички, дві викрутки та розвідний ключ, після чого близько 17 год. 30 хв., прибувши до будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 почав набирати на домофонній системі вхідних дверей в під`їзд номера квартир з метою вибору кватири, у якій відсутні мешканці.
Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Від обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання про його доставлення в суд апеляційної інстанції для участі в судовому розгляді або проведення судового засідання в режимі відеоконференцзвязку не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднаного з проникнення у приміщення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії судді, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 судом першої інстанції дотримано вимог кримінального процесуального закону та ухвалене рішення, яке відповідає положенням цієї норми закону.
Як вбачається з журналів судових засідань (а.с. 85 87), судовий розгляд кримінального провадження здійснювався в режимі відеконференцзв`язку з виправною колонією, де перебував обвинувачений ОСОБА_5 . Крім того, головуючий до початку судового розгляду з`ясував думку обвинуваченого щодо можливості проведення судового розгляду в режимі відеконференцзв`язку, на що ОСОБА_5 погодився.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що судом першої інстанції ухвалене рішення за його відсутності не відповідає матеріалам кримінального провадження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів кримінального провадження, зокрема журналів судового засідання та технічних записів фіксування судового розгляду у суді першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , починаючи з підготовчого судового засідання був ознайомлений зі своїми процесуальними правами, зокрема і з правом заявляти клопотання про проведення процесуальних дій. Крім того, головуючим з`ясовувалося, чи зрозумілі ОСОБА_5 його права, чи будуть у нього які-небудь заяви або клопотання (а.с.87). При цьому обвинувачений пояснював, що права йому зрозумілі, клопотань він не заявляв. А тому колегія суддів вважає, що права обвинуваченого порушено не було, судом належним чином були виконані вимоги ст. 345 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.
Частиною третьою ст. 349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Відповідно до журналу судового засідання (а.с. 85 87) та технічного носія інформації, на якому зафіксований судовий розгляд, 12 липня 2016 року прокурор заявив клопотання про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, з`ясувавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки, передбачені цією нормою закону, обвинуваченому роз`яснені.
За таких обставин, колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції процедури розгляду провадження у відповідності до ст. 349 КПК України. Водночас колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що в апеляційній скарзі ОСОБА_5 не мотивував в чому саме суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону під час судового розгляду.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання повною мірою дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК Українивідноситься до категорії тяжких злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності,а також дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за злочини проти власності, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочини, визнавши свою вину в повному обсязі.
На думку колегії суддів, ці обставини свідчать про визнання вини та щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав ці обставини, як такі, що пом`якшують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, призначаючи покарання, суд врахував також те, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий за злочини проти власності, обвинуваченим не відшкодовано потерпілим завдану ним шкоду, що, на думку колегії суддів, свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив даний злочин до ухвалення вироку Подільським районним судом міста Києва від 15 лютого 2016 року, за яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі.
А тому, відповідно до ст. 70 КК України, суд правильно застосував кримінальний закон та призначив остаточне покарання шляхом часткового складання покарань.
Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3