Справа № 464/2444/17
пр.№ 1-кп/464/205/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.07.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №464/2444/17, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000735 від 8 березня 2017 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Львова, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, з середньою освітою, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, невійськовозобов`язаний, має судимість: 1. 12 квітня 2002 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі; 2. 2 жовтня 2003 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; 3. 22 липня 2011 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; 4. 7 вересня 2015 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, покарання не відбуто,

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за участю: прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 8 березня 2017 року близько 3.00 год., перебуваючи на залізничній станції Персенківка, що на вул.Персенківка у м.Львові з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, намагався повторно таємно викрасти дві дросельні перемички вартістю 4433,19 грн., які належать РФ Львівська залізниця ПАТ «Українська залізниця», проте, демонтуючи другу дросельну перемичку, ОСОБА_3 був помічений працівниками поліції та свого злочинного умислу до кінця до довів з причин, що не залежали від його волі.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що частково відшкодував завдану майнову шкоду та уточнений цивільний позов в сумі 2065,64 грн. визнав повністю. Просить суд його суворо не карати.
Представник потерпілого в судовому засіданні позов з уточненням підтримав в розмірі 2065,64 грн., оскільки решта шкоди обвинуваченим відшкодовано. Пояснив, що дросельні перемички обвинуваченим демонтовано, вони відновленню не підлягають та неможливе їх цільове призначення; на даний час такі замінені.

З огляду на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі ст.ст.65-68 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України, є середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працює, одружений, має малолітню дитину, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має формальну характеристику за місцем проживання, має судимість, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за аналогічні умисні корисливі злочини, та вчинив під час невідбутого покарання за попереднім вироком, однак на шлях виправлення не став та вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого, характер і ступінь тяжкості скоєного незакінченого замаху на крадіжку повторно, ступінь здійсненого наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, рецидив злочинів, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, його соціальний статус, характеристику та те, що не займається суспільно-корисною діяльністю, завдана шкода в повному обсязі не відшкодована, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення йому покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.68 КК України щодо неможливості перевищення двох третин максимального строку найбільш суворого виду покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства та поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу, у виді позбавлення волі строком 3 роки.

При цьому відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, а відтак враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить підстав для висновку про можливість для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та виключається можливість для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України. Зокрема, враховуються роз`яснення, надані у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до яких, виходячи з положень ст.ст.75, 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За правилами ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З огляду на наведене, суд за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Франківського районного суду м.Львова від 7 вересня 2015 року (справа №465/3847/15-к) призначає покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання строком 1 рік 1 місяць позбавлення волі та остаточно призначає покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Розглядаючи заявлений цивільний позов потерпілого ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення майнової шкоди в сумі 2065,64 грн., суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час судового розгляду справи було встановлено факт незакінченого замаху на крадіжку обвинуваченим майна (дві дросельні перемички) ПАТ «Українська залізниця» на суму 4433,19 грн., що підтверджується актом оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання РФ Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця від 9 березня 2017 року №205. Крім того, даним актом визначено вартість відновлювальних робіт в розмірі 32,45 грн.

Згідно із квитанціями №113 від 29 травня 2017 року та №ПН 731 від 13 червня 2017 року обвинуваченим відшкодовано 2400 грн. завданої шкоди. Вказане підтверджене обвинуваченим та визнано представником потерпілого.

Невідшкодованою залишилась шкода в розмірі 2065,64 грн., що визнається самим обвинуваченим. Таким чином, вказане є підставою для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди в даному розмірі. Відтак цивільний позов з уточненням підлягає до повного задоволення.

Питання речових доказів вирішується в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Враховуючи, що строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_3 закінчився, відсутність відповідних клопотань, обставини справи, особу обвинуваченого та його поведінку, суд не знаходить підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України приєднати до призначеного покарання частково невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 7 вересня 2015 року строком 1 рік 1 місяць позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Цивільний позов ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» задоволити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» 2065,64 грн. майнової шкоди.

Речові докази згідно з протоколом огляду від 28 березня 2017 року у кримінальному провадженні №0000735 (постанова про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 28 березня 2017 року), які зберігаються у Сихівському відділі поліції ГУ НП у Львівській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий ОСОБА_1