Справа № 314/6990/16-к
Провадження № 1-в/314/3407/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, має заохочення, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 05 грудня 2006 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме 10 березня 2006 року по 29 березня 2007 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 18 березня 2006 року. За період з утримання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі управління ДПтС України вимоги режиму утримання порушував, за що мав п`ять дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав. З 19 квітня 2007 року відбував покарання у Городищенській виправній колонії управління ДПтС України в Рівненській області (№ 96). За час відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, за сумлінну поведінку та ставлення до праці п`ять разів заохочувався правами начальника відділення СПС та начальника колонії. З 16 серпня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника колонії, стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштований. До робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався. У відношенні до працівників адміністрації грубощів не проявляє. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», «Духовне відродження», «Професія» та «Підготовка до звільнення». Відповідно до ст. 127 КВК України не приймає участі у роботі самодіяльних організацій. Відповідно д ст. 126 КВК України прагне до підвищення свого загальноосвітнього рівня, навчається в професійно-технічному училищі при установі виконання покарань, для отримання професії оператор котельні. У скоєному злочині вину визнає. Позову за вироком суду не має. Спостережною комісією установи розглядались матеріали щодо можливості застосування пільг до засудженого ОСОБА_3 , на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання після відбуття 1/2 строку покарання станом на 20 лютого 2012 року, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол № 22 від 16 вересня 2013 року у застосуванні пільги відмовлено, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким після відбуття 2/3 частини строку покарання станом на 20 червня 2014 року, відповідно до ст. 82 КК України, протокол № 20 від 15 липня 2015 року у застосуванні пільги відмовлено, про застосування умовно-дострокового звільнення після відбуття 3/4 строку покарання станом на 20 серпня 2015 року, відповідно до ст. 81 КК України, прокол № 23 від 13 жовтня 2016 року у застосуванні пільги відмовлено. Враховуючи викладене, адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 на виробництві установи не працевлаштований, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_3 в установах виконання покарань знаходиться з 31 грудня 2013 року. За період з утримання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі управління ДПтС України вимоги режиму утримання порушував, за що мав три стягнення, накладені правами начальника слідчого ізолятору, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав. З 19 квітня 2007 року відбував покарання у Городищенській виправній колонії управління ДПтС України в Рівненській області (№ 96). За час відбування покарання вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав два стягнення, за сумлінну поведінку та ставлення до праці п`ять разів заохочувався правами начальника відділення СПС та начальника колонії.

З 16 серпня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника колонії, стягнень не має.

Згідно з медичною довідкою ОСОБА_3 є практично здоровим, працездатним, проте за весь час відбування покарання був працевлаштований лише у листопаді та грудні 2014 року, з квітня по листопад 2015 року, у лютому та березні 2016 року, у інший час працевлаштований не був, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати.

Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_3 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався.

Формально ОСОБА_3 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що мав заохочення. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчать п`ять дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року у строк основного покарання за вироком Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2006 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 10 березня 2006 року до 29 березня 2007 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

20.12.2016
20.12.2016

28.12.2016