АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня2017року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва матеріали кримінального провадження № 0001716 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, українку, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не заміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:
-18.02.2007 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;
-24.09.2008 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185,ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;
-23.01.2009 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;
-21.11.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;
-17.01.2013 року Солом`янським районним судом м. Києва від за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. 23.06.2014 року ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області 01.07.2014 року звільнена на підставі п «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році».
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 23.02.2015 року приблизно о 19 год. 30 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту маршрутного таксі № 392, що по вул. Уборевича, 1 у м. Києві, помітила раніше незнайомого їй чоловіка, а саме ОСОБА_7 , який очікував на маршрутне таксі та мав при собі мобільний телефон марки «НТС оnе X» чорного кольору, який помістив до кишені своєї куртки, в яку був одягнений. В цей час ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону ОСОБА_7 , наблизилась до останнього ззаду, чим створювала незручності потерпілому та деякий час знаходилась поблизу нього очікуючи можливості викрасти мобільний телефон із кишені. В подальшому, користуючись тим, що на зупинці знаходилось багато людей, ОСОБА_6 , таємно, впевнившись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, вчинила крадіжку мобільного телефону марки «НТС оnе X», вартість якого згідно із висновком експертизи від 25.02.2015 становить 1680 грн 00 коп., належний ОСОБА_7 ,. та почала тікати з місця вчинення злочину.
В цей час ОСОБА_7 помітив ОСОБА_6 , яка зненацька почала бігти в бік вул. Уборевича та виявив відсутність свого мобільного телефону у кишені, після чого останній наздогнав ОСОБА_6 та виявив у неї свій мобільний телефон, який ОСОБА_6 намагалась таємно викрасти, але не змогла довести свій злочинний умисел до кінця з причин які не залежали від її волі, а саме була затримана потерпілим ОСОБА_7 ..
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок залишити без змін.
Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить вимогам п.п.1, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», так як судом першої інстанції не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченої, внаслідок чого призначено занадто м`яке покарання.
Стверджує, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України є безпідставним та необґрунтованим, що на думку прокурора вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним рішення, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з відбуттям покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченої та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не заперечуються.

Також в апеляційній скарзі прокурора не заперечується висновок суду про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, хоча в поданій апеляційній скарзі прокурора порушується питання про скасування вироку в частині призначення покарання, проте при цьому прокурор прохає апеляційну інстанцію призначити покарання такого ж виду і в такому ж розмірі, як призначив суд першої інстанції.

Колегія суддів, погоджуючись з доводами, викладеними у вироку щодо призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 , не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку в частині призначення покарання, а тому апеляційна скарга прокурора в частині прохання про скасування вироку в частині призначення покарання задоволена бути не може.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону - ст. 75 КК України та безпідставне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Рішення про звільнення особи від відбування покарання може бути ухвалено за наявності умов, передбачених у ч. 1 т. 75 КК України. Зокрема, для висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання з випробуванням суду необхідно врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.
Вмотивовуючи рішення про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має ряд тяжких захворювань, а тому дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів зауважує, що наведені дані про особу обвинуваченої були враховані судом при призначенні виду та розміру покарання за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і ці ж дані були повторно враховані судом при застосування вимог ст. 75 КК України, тобто доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не навів у вироку даних, що дозволяють обґрунтовано вважати можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, є слушними та обгрунтованими.
Враховуючи, ступінь тяжкості та характер вчиненого обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше будучи неодноразово судимою, у тому числі за аналогічні злочини, знову вчинила умисне, середньої тяжкості, кваліфіковане кримінальне правопорушення, а тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора на те, що обвинувачена ОСОБА_6 як особа представляє суспільну небезпеку, а її виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстав для призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, - відсутні.
Відповідно до роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в частині безпідставного застосування судом до обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження у суду першої інстанції не було підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому вирок суду відносно ОСОБА_6 підлягає до скасування в частині застосування вимог ст. 75 КК України з постановленням вироку апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати в частині застосування вимог ст. 75 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженою ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
В решті вирок суду стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Початок строку покарання ОСОБА_6 обраховувати з моменту затримання у зв`язку виконанням вироку.
Касаційна скарга на даний вирок суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

______________ _____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження № 11-кп/796/489/2017
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1