Справа № 205/219/13- к
Провадження № 1-кп/206/293/17
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання
"27" липня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю :

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Дніпро кримінальне провадження № 0000295 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
24 липня 2017 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшли матеріали кримінального провадження № 0000295, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України після вирішення питання підсудності апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалою від 9.07.2017 року для здійснення судового провадження.

Прокурор просив призначити справу до судового розгляду та заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернув увагу колегію суддів, що суд вже вкотре розглядає обвинувальний акт, вирок на підставі якого скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню з наступних підстав.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч. 4 ст. 110 КПК України).

Частина 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором 15.01.2013 року було спочатку висунуто обвинувачення та направлено до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор дійшов до переконання про необхідність зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 396 КК України на п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (т.п. 4 а.с.10-16).

При цьому, прокурором не було дотримано правил ст. 338 КПК України, яка встановлює правила зміни обвинувачення в суді.

Так у ч. 1 ст. 338 КПК України зазначено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Однак прокурором цих положень закону не дотримано і замість зміни кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор фактично скористався положеннями закону про висування нового обвинувачення, передбаченого ст. 339 КПК України, тому такі порушення норм КПК України, допущені прокурором - є істотними і являються наслідком порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки прокурор, висунувши нове обвинувачення / т. 4 а.п. 14/ за п.12 ч.2 ст. 115 КК України одночасно з цим від обвинувачення за ч.1 ст. 396 КК України не відмовився.
Таке процесуальне рішення прокурора створило для обвинуваченого ОСОБА_7 неможливість зрозуміти, від якого саме обвинувачення за скоєння одного і того ж самого злочину йому необхідно захищатись.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам.

Проте матеріали кримінального провадження не містять доказів та розписки про отримання нового обвинувального акту безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_7 , а тому таке порушення теж являється істотним, оскільки наслідком цього є порушення права ОСОБА_7 на захист.
На ці ж грубі порушення норм КПК України було звернуто увагу в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.07.2016 року, якою попередній вирок по даному кримінальному провадженню було скасовано з призначенням нового судового розгляду саме з причин порушення прокурором вимог ст. ст. 276-278, 290-293 КПК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що зміна обвинувачення відбулась саме під час судового розгляду та вирок суду було скасовано з направленням справи на новий судовий розгляд кримінального провадження.
Саме ці процесуальні порушення з боку прокурора, які до цього часу залишилися не усуненими, унеможливлюють прийняти колегією суддів обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки ці порушення не можливо буде усунути під час судового розгляду кримінального провадження, що потягне за собою майбутнє скасування вироку по справі.
Відсутність в обвинувальному акті конкретизованого формулювання обвинувачення та правової його кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 9.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Натомість з тексту зміненого обвинувального акту вбачається, що прокурором фактично висунуто додаткове обвинувачення ОСОБА_7 за п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, а також змінено кваліфікацію дій ОСОБА_6 на п.12,13 ч. 2 ст. 115 КК України, однак така процесуальна дія відбулась без дотримання норм ст.ст. 276-278, 290-293 КПК України.
Серед іншого, одним з найголовніших порушень права на захист є також та обставина, що відповідно до ч. 1 ст. 384 КПК України, прокурор був зобов`язані роз`яснити обвинуваченим у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості та правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних повинно було додаватися до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються суду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, проте прокурором в порушення ч. 1 ст. 384 КПК України не було роз`яснено обвинуваченим про можливість, особливості та правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних. Проте такого письмового роз`яснення до обвинувального акту не надано.
Всі ці в сукупності недоліки обвинувального акту, його не конкретність, порушують права обвинувачених, передбачені ст. 42 КПК України, знати у вчиненні саме якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень вони обвинувачуються, що унеможливлює їм якісно і в повній мірі здійснити свій захист, а суду прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим.

Також звертає на себе увагу, що у порушення вимог п. п. 2, 3 ст. 291 КПК України у обвинувальному акті взагалі не міститься найменування такої сторони кримінального провадження, як обвинувачені, відсутні повні анкетні відомості щодо обвинувачених, не вказано повні ім`я та по-батькові слідчого і прокурора, а також їх посади, що не відповідає пункту 4 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, обвинувальний акт не відповідає п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК, оскільки не містить даних про місце його затвердження.
До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, який встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суд неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюється не лише на випадки коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли відомості, викладені в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 291, ст. 109 КПК України, суперечать вимогам КПК України до встановлення цих відомостей.

Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках передбачених КПК України, підтверджується і висновком викладеним у постанові Верховного Суду України N 5-111кс15 від 25.06.2015 р.

Враховуючи, що обвинувальний акт усупереч діючого п. п. 9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 року N 3 не засвідчений гербовою печаткою та не вдаючись вже до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, колегія суддів з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшла висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а отже у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Таким чином, враховуючи вищенаведені грубі порушення норм КПК, колегія судів приходить до висновку, що як обвинувальний акт від 15.01.2013 року, так і обвинувальний акт в редакції від 12.01.2015 року, складені з істотними порушеннями ст. 291 КПК України.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинувачених, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

При вирішенні даного клопотання підлягають встановленню та врахуванню обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі та вважає наявними підстави для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризиками, які колегія суддів оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків та потерпілу, яких суд ще не допитував під час судового провадження, а також наявність такого ризику, як можливість з боку обвинувачених знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Дані відносно осіб обвинувачених враховуються судом, однак вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки останні обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинувачених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 29 липня 2017 року закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , визначений ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2017 року

Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинувачених, колегія суддів вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляд тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, що також є підставою для відмови у задоволенні клопотань обвинувачених та їх захисників про необхідність зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Керуючись ст. ст. 109, 290, 291, п. 3 ч. 3 ст. 314, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження за № 0000295 внесеного в ЄРДР 14.01.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та за обвинуваченням ОСОБА_7 - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 - для усунення вказаних недоліків.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів починаючи з 27 липня 2017 року до 24 вересня 2017 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів починаючи з 27 липня 2017 року до 24 вересня 2017 року включно.

Виконання ухвали та контроль за її виконанням покласти на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 .

Копію повного тексту ухвали суду негайно направити прокурору - для відома і виконання.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою - протягом семи днів з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3