УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/1591/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.122 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №288/1591/16-к за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. При цьому, вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання належно не враховано дані про особу винного, того, що ним не відшкодовано моральну та матеріальну шкоду потерпілому. Крім того, ставить під сумнів справжність щирого каяття обвинуваченого та його сприяння розкриттю правопорушення. Звертає увагу і на тяжкість наслідків що настали в результаті злочинних дій обвинуваченого, а саме довготривалий розлад здоров`я потерпілого.
В запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого обвинувачений ОСОБА_10 , наголошуючи на її безпідставності та необґрунтованості, просить залишити зазначену скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
В своїх запереченнях адвокат ОСОБА_11 діючий в інтересах обвинуваченого, також наголошує на безпідставності апеляційних доводів представника потерпілого, та просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 745 грн. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди, а всього 25 745 грн.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18 червня 2016 року близько 20 години в с. Липки по вул.Жовтневої Революції, Попільнянського району Житомирської області між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник конфлікт який переріс у бійку.
Під час бійки, ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень і реалізуючи його, перебуваючи за вище вказаною адресою, умисно наніс декілька ударів правою рукою в область голови ОСОБА_8 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, закритого перелому нижньої щелепи справа, перелому нижньої стінки правої орбіти, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_7 , в підтримку апеляційної скарги останньої, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, апеляційні доводи представника потерпілого ОСОБА_7 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та характеризуючих даних особу останнього, а тому й неправильне застосування норм ст.ст.75, 76 КК України, мають необ`єктивний характер та повністю спростовуються обґрунтованими висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку щодо тяжкості вчиненого правопорушення та його негативних наслідків.
Вирішуючи питання призначення покарання за ч.1 ст.121 КК України, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_10 та належно враховано всі обставини кримінального провадження.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 , хоча і вчинив кримінальне правопорушення, будучи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує його покарання, однак, по місцю проживання характеризується позитивно, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні 2 дітей, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є раніше не судимим, брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО.
Відповідно до технічного звукозапису судових засідань в суді першої інстанції, матеріалів провадження, та як встановлено за результатами судового розгляду провадження в апеляційному суді, обвинувачений щиро розкаявся, визнав свою вину у спричиненні потерпілому середньої тяжкості ушкоджень, на час апеляційного провадження добровільно відшкодував потерпілому частину завданої шкоди, що свідчить про його бажання нести цивільну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та є обставинами, які пом`якшують його покарання.
Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, обґрунтовано спростовують апеляційні посилання представника потерпілого на вчинення обвинуваченим дій спрямованих на уникнення відповідальності за вчинене, так само і невизнання останнім своє вини та відсутність у нього щирого каяття.
При цьому, на думку апеляційного суду, в апеляційній скарзі представника потерпілого, не наведено негативних або компрометуючих даних стосовно обвинуваченого, які об`єктивно спростовували б правильність висновків суду щодо доцільності призначення покарання з випробуванням за вчинене кримінальне правопорушення, як і не наведено їх апелянтом та потерпілим під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
Виходячи з вимог ст.75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався. Наведені в оскаржуваному вироку висновки про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на думку апеляційного суду, є правильними, оскільки ґрунтуються на достатніх підставах про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання.
При цьому, належить врахувати і те, що суд прийняв рішення щодо покладення на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, для здійснення уповноваженим органом пробації належного контролю за поведінкою ОСОБА_10 протягом 2 років.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин вчинення ОСОБА_10 злочину середньої тяжкості, фактичного визнання ним своєї вини та його щирого каяття (що також підтверджується і добровільним частковим відшкодуванням обвинуваченим шкоди на стадії апеляційного розгляду, із запевненням суд про таке подальше відшкодування, що свідчить про його бажання виправитися), не було об`єктивних підстав призначати покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника потерпілого про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням випробування обвинуваченого є необґрунтованим. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року відносно ОСОБА_10 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :