Справа № 534/1046/16-к
№ 1-кп/534/8/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурорів: ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження № 0001370 від 20.10.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Солонці Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1)25.05.2001 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.141, ч.3 ст.81, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі посиленого режиму з конфіскацією майна. Звільнився 22.10.2002 року умовно-достроково на 1 рік 4 міс.; 2)05.08.2003 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 3)30.06.2005 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ст.391, ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 05.04.2007 року по відбуттю строку покарання; 4)17.12.2008 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.395 КК України до 1 місяця арешту; 5)22.06.2010 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч.1 ст.187, ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ст.ст.69,70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 11.02.2014 року по відбуттю строку покарання; 6)12.09.2014 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.395 КК України до штрафу в розмірі 510 грн. Штраф оплачено 16.03.2015 року та 09.04.2015 року; 7)09.06.2016 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :

02 жовтня 2015 року близько 23 год. 00 хв., перебуваючи поряд із кафе-баром «Сич», що розташований по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , під час сварки із ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті раптових неприязних стосунків, умисно наніс останньому удар в область обличчя, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: імпресивного оскольчатого перелому лобної кістки справа, субдуральної гематоми правої гемісфери, перелому кісток носу, гематоми повік обох очей, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні ОСОБА_6 винним себе не визнав та показав, що тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 не заподіював.
Однак, вина ОСОБА_6 у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №481 від 30.04.2016 року у потерпілого ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, імпресивного осокольчатого перелому лобної кістки справа, забою головного мозку середньої тяжкості, субдуральної гематоми правої гемісфери, перелому кісток носу, крововиливу голови, гематоми повік обох очей, які утворились від дії тупих предметів, можливо в терміни і при обставинах, вказаних потерпілим, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я (т.1 а.с.125).
Потерпілий ОСОБА_4 показав в суді, що з обвинуваченим ОСОБА_6 навчався в одній школі, але стосунків з ним не підтримував. 02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 приїхав до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Коли ОСОБА_4 знаходився на вулиці, його, під приводом розмови, відізвав в сторону ОСОБА_6 . Між ними виник словесний конфлікт, в ході якого потерпілий відчув сильний удар по голові ззаду. Озирнувшись, він побачив ОСОБА_9 , який відразу ж відійшов від них. Повернувши голову у бік ОСОБА_6 , потерпілий отримав і від нього один-два удари рукою у голову. У потерпілого пішла носом кров, у цей час до них підійшов ОСОБА_8 і намагався відвезти ОСОБА_4 в сторону, але ОСОБА_6 вдарив і його рукою у голову. У потерпілого склалося враження, що ОСОБА_9 наніс йому удар дерев`яною палкою, а ОСОБА_6 кастетом.
Коли пізніше дружина потерпілого надавала ОСОБА_4 першу медичну допомогу, вона виявила в рані на волосяній частині голови залишки деревини (волокна). Наступного, після побиття, дня обвинувачений разом із іншими особами приїхав до потерпілого додому, погрожував йому, вимагали гроші за нібито завдані незручності.
В ході слідчого експерименту, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_4 , останній на місці події надавав аналогічні показання щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень (т.1а.с.114).
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №551 від 23.05.2016 року та №878 від 10.08.2016 року показання потерпілого в частині локалізації, механізму та кількості нанесених йому тілесних ушкоджень відповідають даним судово-медичної експертизи. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися як від ударів палкою та і від удару рукою, в якій знаходився кастет, і не могли утворитись під час падіння тіла. Ушкодження в ділянці голови ззаду могло утворитись від дії тупого предмету (дерев`яної палки). При отриманні тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитись у вертикальному або близькому до нього положенні і був обернений як задньою так і передньою частиною тіла до травмуючих предметів. Потерпілому було нанесено не менше ніж два удари з силою, достатньою для їх утворення (т.1 а.с.127, 192).
Свідок ОСОБА_8 підтвердив, що навчався з обвинуваченим в одній школі, проте дружніх стосунків вони не підтримували, а потерпілий є його родичем. 02 жовтня 2015 року близько 21 год. 30 хв. вони разом із ОСОБА_4 приїхали до кафе «Сич» в с.Дмитрівка. Зробивши замовлення, потерпілий вийшов на вулицю, а свідок залишився у приміщенні кафе. Вийшовши на двір, свідок побачив ОСОБА_4 , на обличчі якого були тілесні ушкодження. Поруч стояв лише ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 дещо в стороні. На запитання свідка потерпілий відповів, що його побив ОСОБА_6 , при цьому останній вів себе агресивно: вигукував погрози у бік потерпілого, двічі вдарив ОСОБА_8 рукою по голові, коли той відводив закривавленого ОСОБА_4 від місця побиття. У той вечір конфліктів з відвідувачами бару не виникало.
Аналогічні показання свідок ОСОБА_8 надавав на місті події під час слідчого експерименту, проведеного з його участю. Зазначені свідчення повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 щодо місця побиття останнього та поведінки ОСОБА_6 після припинення злочинних дій відносно потерпілого (т.1а.с.120).
Свідок ОСОБА_12 (дружина потерпілого) в суді показала, що зі слів чоловіка їй відомо про наступне: 02.10.2015 року ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_8 разом відпочивали в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де чоловіка побили. Повернувшись додому, вона особисто викликала швидку та надавала йому першу медичну допомогу. Стан чоловіка був тяжкий, хоч він і не втрачав свідомості, проте розмовляв невиразно. Пізніше чоловік розповів, що його побили ОСОБА_13 та ОСОБА_6 . Перший удар був ззаду, а ОСОБА_6 наніс удари в обличчя. Рана на голові була глибока, тому її зашивали. Обробляючи цю рану ОСОБА_12 виявила уламки схожі на деревину та речовину, подібну лаку чи фарбі. Наступного, після інциденту, дня, близько 22-23 годин, до них додому приїхав ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші особи, вони здійснювали вплив на потерпілого, вимагали гроші. Особисто ОСОБА_6 висловлював в її бік та бік чоловіка погрози з приводу заяви до поліції на кшталт «якщо не забереш заяви, ноги переб`ємо».
Свідок ОСОБА_15 в суді показала, що знає потерпілого в обличчя як відвідувача кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вона працювала барменом. Обвинуваченого знає особисто. Їй відомо, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбулась бійка, обставини якої вона не бачила, так як знаходилась на робочому місці в приміщенні кафе. Потерпілий та його друг були напідпитку та поводили себе не дуже порядно. Того дня власник кафе ( ОСОБА_16 ) святкував день народження, а серед кола запрошених був ОСОБА_6 . Цього вечора ОСОБА_9 в кафе вона не пам`ятає.
Після надання прокурором всіх доказів сторони обвинувачення ОСОБА_6 , з приводу висунутого обвинувачення, показав, що винним себе не визнає повністю. 02 жовтня 2015 року він знаходився на дні народженні у ОСОБА_17 в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Близько 23-24 години до кафе приїхав потерпілий із своїм товаришем. Хлопці були напідпитку, чіплялись до відвідувачів. ОСОБА_6 припустив, що через поведінку потерпілого в нього міг виникнути конфлікт з кимось із відвідувачів, але хто його міг побити йому не відомо. Наступного дня, на прохання ОСОБА_17 , обвинувачений та ОСОБА_18 приїхали до домоволодіння потерпілого, де між останнім та ОСОБА_19 відбулася розмова на підвищених тонах.
Аналізуючи наведені вище показання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд звертає увагу на те, що останній не заперечую своєї присутності на місці події та наявності у нього мотиву на вчинення злочину. Він показав, що потерпілий вів себе зухвало, чіплявся до відвідувачів.
При цьому твердження ОСОБА_6 в частині не визнання ним вини повністю спростовуються стабільними , послідовними та докладними показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , які повністю узгоджуються між собою та підтверджуються об`єктивними даними, отриманими в ході проведених по справі експертиз.
З огляду на викладене, показання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині невизнання ним вини, суд розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення справедливого покарання за вчинення злочину середньої тяжкості, тому не приймає їх до уваги.
Окрім викладеного, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за скоєння різноманітних злочинів, в тому числі злочинів вчинених із застосуванням насильства: грабіж, розбій та злочинів проти правосуддя злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань тощо, тому вчинення встановленого судом злочину, на думку суду, повністю узгоджується із звичкою ОСОБА_6 до антисоціальної поведінки та застосування насилля.
Під час судового розгляду справи адвокат ОСОБА_5 акцентував увагу суду на тому, що ОСОБА_4 в заявах про вчинення кримінального правопорушення(т.1а.с.109), про залучення в якості потерпілого, (т.1а.с.128), в пояснення, наданих судово-медичному експерту (т.1а.с.125), а також ОСОБА_12 в заяві про подію (т.1а.с.110) зазначали, що тілесні ушкодження були спричинені потерпілому невідомими особами, що, на думку захисника, свідчить про непричетність його підзахисного до інкриміновано злочину. Проте, зазначені доводи адвоката суд вважає хибними і не приймає їх до уваги. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 не заперечував, що знав ОСОБА_6 лише по школі, яке в нього прізвище та ім`я він не пам`ятав.
Також є неспроможними і не приймаються судом до уваги твердження ОСОБА_5 про незаконність вилучення в закладі охорони здоров`я медичної карти потерпілого ОСОБА_11 та про недопустимість проведених по справі судово-медичних експертиз, так як описку, допущену в ухвалі слідчого судді від 30.04.2016 року про надання тимчасового доступу до медичної карти потерпілого, на яку вказував захисник, виправлено судом у встановленому законом порядку.
Згідно з обвинувальним актом від 26 травня 2016 року органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 було інкриміновано заподіяння потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначені дії кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України (т.1а.с.4).
В ході судового розгляду, 20 грудня 2016 року, прокурор змінив згадане обвинувачення. Відповідно до зміненого обвинувального акту ОСОБА_6 висунуто нове обвинувачення, а саме додатково його дії кваліфіковано за ч.1 ст.28 КК України. ОСОБА_6 інкриміновано вчинення згаданого злочину в групі з іншою особою. Із змісту зміненого обвинувального акту вбачається, що у ОСОБА_6 та іншої особи виник єдиний спільний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, інша особа нанесла один удар палкою по голові ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 наніс потерпілому не менше двох ударів кулаком, в якій знаходився кастет, в область обличчя, чим причинили йому середньої тяжкості тілесні ушкодження (т.2а.с.34).
Згідно витягу з кримінального провадження №90000166 відомості про причетність іншої особи до вчинення згаданого кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 13 грудня 2016 року, а вже 12 січня 2017 року кримінальне провадження відносно цієї особи було закрито у зв`язку із смертю підозрюваного. Із змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, під час досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 версія сторони обвинувачення щодо вчинення згаданого злочину в групі осіб не перевірялася, а наданих сторонами кримінального провадження доказів недостатньо для того щоб беззаперечно, поза розумних сумнівів дійти висновку про те, що ОСОБА_6 та інша особа усвідомлювали, що вони діяли спільно та спільними діями вчиняють злочин, що вони бажають чи свідомо допускають настання суспільно небезпечних наслідків від їх спільних дій та що між їхніми діями є причинний зв`язок.
З огляду на викладене, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.28 КК України не знайшла свого підтвердження і підлягає виключенню з об`єму обвинувачення. Окрім того, з об`єму обвинувачення підлягає виключенню посилання на те, що тілесні ушкодження потерпілому завдавалися ОСОБА_6 із застосуванням кастету, так як доказів на підтвердження застосування такого знаряддя злочину суду не надано.
Розмежовуючи суспільно небезпечні наслідки від дій ОСОБА_6 та іншої особи, суд враховує роз`яснення, надані в судовому засіданні судово-медичним експертом ОСОБА_20 , який показав, що від удару палкою ззаду утворилися наступні тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у м`які тканини голови. Від удару рукою спереду у вигляді: імпресивного перелому лобної кістки; субдуральна гематома правої гемісфери; гематома повік; перелому кісток носу. При цьому завдані рукою тілесні ушкодження утворилися одномоментно (від одного удару) і в сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
З огляду на викладене, суд вважає, що з об`єму обвинувачення підлягає виключенню тілесні ушкодження, завдані потерпілому іншою особою, у вигляді крововиливу у м`які тканини голови, так як суду не надано беззаперечних доказів того, що умислом ОСОБА_6 охоплювалися дії цієї особи.
Також, з об`єму обвинувачення підлягає виключенню заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми та забою головного мозку, так як із змісту роз`яснень експерта ОСОБА_20 вбачається, що згадані тілесні ушкодження могли утворитися як в результаті удару палкою ззаду, так і в результаті дій обвинуваченого, і можуть бути оцінені експертом лише в їх сукупності.
Таким чином, оцінивши дослідженні та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного злочину проти здоров`я особи. Дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.122 КК України, так як він заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинити тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд, виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 має сім непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, в тому числі і тяжких та проти правосуддя, за які неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, неодружений, не працює і суспільно-корисною діяльністю не зайнятий, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться (т.1а.с.103,228, т.2а.с.60-67).

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує його покарання, суд враховує рецидив злочинів.

Таким чином, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, вчинення ним нового умисного злочину середньої тяжкості менш ніж через півроку після відбуття покарання за попереднім вироком (від 12.09.2014 року), відсутність у нього каяття, його антисоціальну спрямованість та вперте небажання виправлятися, переконливо вказують на те, що ОСОБА_6 становить особливу небезпеку для суспільства і тому досягнення мети покарання, можливе лише за умов тривалої ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, суд, у відповідності до ч.2 ст.50 КК України, призначає ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у визначених ч.1 ст.122 КК України межах та наближених до максимальних.

Тільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину. При цьому підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 суд визначає шляхом часткового складення покарань за цим вироком та попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі (т.1а.с.103).

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, в редакції, що діє на момент постановлення вироку, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 28 січня 2016 року (т.1а.с.103) по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченого пред`явлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 6102,32 грн. та 30000 грн. компенсації моральної шкоди, заподіяних внаслідок вчинення злочину (т.1а.с.51-52).

Свої вимоги мотивує тим, що 6102,32 грн. він витратив на лікування. Крім того, в наслідок вчинення відносно нього згаданого злочину, ОСОБА_4 втратив здоров`я, душевний спокій, зазнав моральної травми, тому прохає стягнути з обвинуваченого компенсацію моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпілий та прокурор позов підтримали, обвинувачений та його захисник проти його задоволення заперечували у повному обсязі.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, визначених ст.ст.1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження витрат на лікування потерпілим приєднано до позову фіскальні чеки на придбання ліків на загальну суму 5819,04 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Факт заподіяння моральної шкоди на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком злочинних дій з боку обвинуваченого.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину та ступень вини, характер і глибину завданих потерпілому страждань, пов`язаних із нанесенням йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тривалістю відновлюючого лікування. Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан обвинуваченого та реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди за рахунок наявного у нього майна, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди, для потерпілого ОСОБА_4 має становити 10000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з 28 січня 2016 року (т.1а.с.103).

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 28 січня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку за один день попереднього ув`язнення два дні позбавлення волі.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 відшкодування завданої злочином майнової шкоди в розмірі 5819,04 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1