УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тобольськ Тюменської області Російської Федерації,
прокурора ОСОБА_8 ,
в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 листопада 2016 року та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Послалася на те, що суд в ухвалі не навів переконливих доводів щодо необхідності відмови у задоволенні заяви ОСОБА_7 та в чому саме полягає негативна поведінка засудженого, яка свідчить про те, що він не став на шлях виправлення.
Вказала, що з висновками представника ЖВК №4, прокурора та рішенням Богунського суду м. Житомира погодитись неможливо, оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам. Засуджений позитивно характеризується по місцю відбування покарання, відбув три четвертих строку покарання та довів своєю поведінкою і ставленням до праці, що став на шлях виправлення та усвідомив свої помилки.
Послалась на те, що при розгляді питання ОСОБА_7 08.04.2016 року щодо застосування відносно нього ст.ст.81,82 КК України та відмови йому на спільному засіданні Житомирської виправної колонії №4 та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі, підтверджені позитивні зміни у поведінці ОСОБА_7 . Засідання було проведено значно раніше, ніж ОСОБА_7 звернувся із своєю заявою до суду, тому висновки спільної комісії не можуть бути прийняті судом при застосуванні умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 10 листопада 2016 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання допустив одинадцять порушень режиму тримання, за що три рази був покараний правами начальника відділення, вісім разів правами начальника колонії, з них двічі поміщався до ДІЗО терміном 15 діб. Після проведених з ним бесід виховного та профілактичного характеру змінив свою поведінку на краще, порушень режиму тримання не допускає вказані стягнення погашені відповідно до закону. Стягнень не має, двічі заохочувався адміністрацією колонії. На даний час виконує обов`язки днювального медичної частини. Вказані обставини свідчать про те, що він стає на шлях виправлення проте отримані два заохочення не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2011 року за ч.1 ст.115 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.03.2016року ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.05.2011 року по 14.03.2012 року згідно ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 10.05.2011 року. Кінець строку: 06.01.2018року. 3/4 строку відбув 21.02.20 16 року.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого встановив, що ОСОБА_7 за період відбування покарання допустив одинадцять порушень режиму тримання, за що три рази був покараний правами начальника відділення, вісім разів правами начальника колонії, з них двічі поміщався до ДІЗО терміном 15 діб. Після проведених з ним бесід виховного та профілактичного характеру змінив свою поведінку на краще, порушень режиму тримання не допускає вказані стягнення погашені відповідно до закону, стягнень не має. Двічі заохочувався адміністрацією колонії. На даний час виконує обов`язки днювального медичної частини. До праці ставиться добре. Однак, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. В 2015 році закінчив вечірню загальноосвітню школу 2-3 ступенів №2 м. Житомира. В 2016 році закінчив ДПТНЗ (№4) та здобув професію верстатника деревооброблюваних верстатів.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що поведінка засудженого за весь час перебування в місцях відбування покарання не свідчать про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що доведеність виправлення засудженого є головною умовою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Отже, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.
Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені по справі обставини, заслухавши думку представника ЖВК №4, який пояснив, що засуджений за час відбуття покарання допускав порушення режиму, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а отримані ним два заохочення не свідчать про те, що він довів своє виправлення, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого клопотання.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом при розгляді клопотання ОСОБА_7 були допущені порушення вимог закону, які б призвели до його неправильного вирішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407,539 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 листопада 2016 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: