Провадження 11-кп/792/441/17
Справа № 689/695/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.296 КК КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участ секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження №0000046 від 11 лютого 2017 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року,

у с т а н о в ил а :
Вироком Ярмолинецького районного суду від 19 травня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ярмолинці Хмельницької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, із незакінченою вищою освітою, не працює, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього передбачені у ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації

до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у справі відсутні. Судових витрат немає. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

За вироком суду, 11 лютого 2017 року близько 03-ї години. перебуваючи в приміщенні коридору бару «Лідер» в смт Ярмолинці, пл. 600-річчя Ярмолинець, ОСОБА_7 втрутився у суперечку, що відбувалась там же між ОСОБА_10 та дядьком ОСОБА_7 ОСОБА_11 .

Коли ОСОБА_12 , який проходив поруч, запитав про причину конфлікту, то ОСОБА_7 безпричинно, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи, що за його поведінкою спостерігають його знайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також інші особи, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з метою явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи нормами громадської моралі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав два удари кулаками рук в область обличчя ОСОБА_9 , зруйнувавши тим самим на 2/3 коронок 1 зуб справа та 1 зуб зліва на верхній щелепі, а також заподіявши інші тілесні ушкодження, що відносяться до легких: як такі що мають незначні скороминущі наслідки, так і такі, що потягнули короткочасний розлад здоров`я. Ці дії в коридорі бару «Лідер» були припинені внаслідок втручання інших присутніх там осіб, однак, ОСОБА_7 викликав ОСОБА_10 на двір для продовження з`ясування стосунків, де між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у присутності інших сторонніх осіб продовжилась сварка.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок Ярмолинецького районного суду від 19 травня 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді 2 років обмеження волі; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 вважати звільненим від кримінальної відповідальності з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України; виключити із мотивувальної частини вироку посилання про припинення протиправних дій іншими особами, посилання на які не включено до обвинувачення.

Вказував, що незважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, прокурор висунуте обвинувачення не змінив, суд першої інстанції фактично змінив частину обвинувачення, висунутого прокурором вказавши в вироку додаткові ознаки, а саме те, що протиправні дії ОСОБА_7 в коридорі бару «Лідер» були припинені внаслідок втручання інших присутніх там осіб, однак в подальшому ОСОБА_7 викликав ОСОБА_10 на двір для продовження з`ясування стосунків, де між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , у присутності інших сторонніх осіб продовжилась сварка.

При цьому, підстав зміни обвинувачення судом не вказано, чим порушено право обвинуваченого на захист від нового обвинувачення, а саме норму ч.4 ст.338 КПК України.

Таким чином, прокурор уважав, що змінюючи обсяг обвинувачення ОСОБА_7 , судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч. 1 ст.412 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив змінити вказаний вирок та перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч.1 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України; кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрити.

Вказував, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння визначаються із характеру дії особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим. Із досліджених судом доказів не вбачається, що діями ОСОБА_7 був порушений громадський порядок та такі дії ним були вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства. Однак вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки обвинувачений своїми діями умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки.

Захисник зазначав, що потерпілий в судовому засіданні заявив клопотання про відмову від обвинувачення відносно ОСОБА_7 за спричинення йому легких тілесних ушкоджень, оскільки примирився з обвинуваченим, який відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду. Тому вважав, що відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій за ч.1 ст.296 КК України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєному визнав частково, не заперечував заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Однак стверджував, що громадського порядку не порушував. Бачив у коридорі сварку між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Тому, коли ОСОБА_9 , з яким він раніше не був знайомий, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, похитуючись, рушив на нього, він з метою самозахисту завдав йому удари кулаками по обличчю.
Проте, такі його показання спростовані показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в місцевому суді вказував, що перебував у барі і почув, що у коридорі відбувається сварка. Він вийшов подивитись та запитав у ОСОБА_7 , з якого приводу виник конфлікт, на що у відповідь той безпричинно наніс йому два удари кулаками в обличчя.
Ці обставини підтвердив свідок ОСОБА_10 , який показав, що в нічну пору в коридорі бару, який був відкритий для доступу сторонніх осіб, між ним та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої до них підійшов ОСОБА_7 та втрутився на стороні ОСОБА_11 . Через деякий час до них підійшов ОСОБА_9 та запитав про причину сварки, однак ОСОБА_7 безпричинно наніс йому два удари кулаком в обличчя. У цей час в коридорі знаходились інші люди. Через те, що ОСОБА_10 захистив ОСОБА_15 , ОСОБА_7 викликав ОСОБА_10 на вулицю для з`ясування стосунків, де сварка продовжилась у присутності сторонніх осіб.
Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 дали аналогічні показання, однак стверджували, що ОСОБА_7 заподіяв ушкодження ОСОБА_15 з метою самозахисту.
Місцевий суд надав таким їх показанням належну оцінку, спростувавши їх же показаннями та показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що з моменту появи потерпілого на місці сварки та нанесенням йому ударів ОСОБА_7 минув деякий час, що не може бути обумовлено його раптовою появою, яка могла б сприйматись як напад. Крім того, ОСОБА_7 не вчинив рухів, властивих для самооборони, а завдав кілька ударів в голову потерпілого.
Характер та тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_9 , підтверджена висновком експерта №26 від 15 лютого 2017 року.
За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 296 на ч.2 ст.125 КК України є непереконливими, спростовані наведеними вище доказами і на увагу не заслуговують.
Оскільки колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України, безпідставними є твердження захисника про необхідність закриття провадження у зв`язку із примирення обвинуваченого з потерпілим, оскільки об`єктом вчинення хуліганства, окрім здоров`я потерпілого є громадський порядок.
Разом з тим, переконливими є доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінально процесуального закону при формулюванні фактичних обставин обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Так відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Проте, усупереч цим вимогам суд, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні хуліганських дій, вказав у вироку додаткові ознаки обвинувачення, які не зазначались в обвинувальному акті, зокрема те, що протиправні дії обвинуваченого в коридорі бару «Лідер» були припинені внаслідок втручання інших присутніх тим людей.

Ураховуючи викладене, а також те, що обвинувачення прокурором не змінювалось, а судом не зазначено підстави зміни обвинувачення, визнаного судом доведеним, колегія суддів відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України уважає за необхідне вирок суду в цій частині змінити, виключити з мотивувальної його частини посилання на припинення протиправних дій ОСОБА_7 сторонніми особами.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Місцевим судом обґрунтовано враховано як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, повне відшкодування потерпілому завданої матеріальної та моральної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, а також те, що ОСОБА_7 уперше притягується до кримінальної відповідальності, нейтрально характеризується за місцем проживання, навчається, його поведінку, спрямовану на зменшення негативних наслідків від скоєного, думку потерпілого про призначення йому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді обмеження волі, від відбування якого звільнив на підставі ст.75 КК України.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.

З мотивувальної частини вироку виключити посилання про припинення протиправних дій іншими особами, посилання на які не включено до обвинувачення.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: