Справа № 152/972/17
В И Р О К
іменем України
07 серпня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника Шаргородського
РВ з питань пробації за дорученням
від Жмеринського міськрайонного
відділу пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шахти 29, Ворошилівського району Ворошиловградської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого: 16.06.1995 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.17, ч.3 ст.81 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді виправних робіт строком на два роки без позбавлення волі, з відрахуванням в доход держави 20% заробітку; 01.12.2009 року Жмеринським міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з випробуванням та іспитовим строком на три роки в силу ст.75 КК України; 18.10.2016 року Жмеринським міськрайонним судом за ст.395 КК України до покарання у виді арешту строком на чотири місяці; 16.02.2017 року Жмеринським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців п`ятнадцять днів; звільненого 27.03.2017 року з Вінницької установи виконання покарань по відбуттю строку покарання,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 16.02.2017 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців п`ятнадцять днів, та маючи непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 19.04.2017 року у вечірній час, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області, вирішив вчинити крадіжку чужого майна з домогосподарства ОСОБА_6 , яке знаходиться на АДРЕСА_2 . З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_6 , підійшов до приміщення підвалу, та умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши защіпку на вхідних дверях, проник в підвальне приміщення, де виявив і викрав три півлітрові скляні банки тушонки вартістю 25 грн. кожна на суму 75 грн., чотири півлітрові скляні банки консервованої кукурудзи вартістю по 12 грн. кожна на суму 48 грн., дві півлітрові банки консервованого зеленого горошку вартістю 10 грн. кожна на суму 20 грн., після чого поскладав викрадені продукти у господарську сумку та переніс до сусіднього домогосподарства, поскладавши на подвір`ї. Після цього, маючи єдиний продовжуваний умисел на викрадення чужого майна з домогосподарства ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 повернувся до підвального приміщення потерпілого, звідки викрав чотири трилітрові скляні банки з соняшниковою олією вартістю 309 грн., які також переніс до сусіднього домогосподарства і поскладав на подвір`ї. Продовжуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна з домогосподарства ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 повернувся в домогосподарство, де з підвального приміщення викрав двохлітрову скляну банку із свиним салом вартістю 20 грн., одну півтора літрову скляну банку з свиним салом, вартістю 16 грн., які поскладав до господарської сумки і, вийшовши з підвального приміщення на подвір`я та, виявивши біля приміщення літньої кухні велосипед «Ардіс», викрав вказаний велосипед, вартістю 431,20 грн., перенісши все викрадене до сусіднього домогосподарства, що знаходиться в АДРЕСА_3 , де поскладав на подвір`ї.
Таким чином, залишивши місце крадіжки і розпорядившись викраденим на власний розсуд, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_6 на загальну суму 919,20 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 12.06.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що дійсно був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів і має непогашену судимість за вчинення крадіжки. З місць відбування покарання у виді арешту він звільнився в березні 2017 року. 19.04.2017 року він на власному велосипеді приїхав із с. Носківці, Жмеринського району у с. Пасинки, Шаргородського району, щоб відвідати свого знайомого, що проживав неподалік від потерпілого ОСОБА_6 . Перебуваючи у с. Пасинки, він залишив велосипед на краю села, та пішов до свого знайомого, проте, виявилося, що знайомий помер. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як вживав горілку, приблизно 250 грамів та півпляшки вина «Кагор». Дізнавшись, що знайомий помер, а йому було погано і треба було щось їсти, він вирішив зайти в домогосподарство ОСОБА_6 , щоб викрасти якість продукти. Побачивши, що вхідні двері в підвал не зачинені на замок, а тільки на защіпку, він відкрив її і проник у приміщення підвалу, де виявив господарську сумку і почав складати в неї продукти, зокрема, тушонку, зелений горошок, мариновану кукурудзу, які відніс і поскладав на подвір`ї в сусідньому домогосподарстві. Після цього він ще раз повернувся у підвал і викрав 4 трилітрові банки соняшникової олії, які поскладав у господарську сумку і переніс на подвір`я сусіднього домогосподарства. Так як у підвалі ще були продукти, то він повернувся туди втретє і викрав свине сало в банках, які поскладав у господарську сумку та, вийшовши з підвалу, викрав велосипед, який знаходився під стіною літньої кухні на подвір`ї ОСОБА_6 . Все викрадене так само переніс на подвір`я сусіднього домогосподарства. Так як він почував себе погано, то відкрив банку з олією, випив приблизно 200 грамів і вирішив піти погрітися в хліві, де і заснув. Вранці він почув, що голосно розмовляли люди, вийшов з хліва і повідомив людей, що він вчинив крадіжку консервів, продуктів та велосипеда в ОСОБА_6 , після чого було викликано поліцію. Він дочекався приїзду працівників поліції, яким добровільно видав викрадені речі. У вчиненому він розкаюється, запевняє суд, що в подальшому не вчинятиме злочинів, виправить свою поведінку, так як створив сім`ю, хоча шлюб не зареєстрував, має тимчасові заробітки, за рахунок яких проживає сам та утримує сім`ю. Просить його суворо не карати.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 12.06.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 05.07.2017 року подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, не заперечує щодо розгляду кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України, претензій до обвинуваченого не має, збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано (а.с.14).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 12.06.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 12.06.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно і з проникненням у інше приміщення, а саме: будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 16.02.2017 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців п`ятнадцять днів, та маючи непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, ОСОБА_4 повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 19.04.2017 року у вечірній час, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області, вирішив вчинити крадіжку чужого майна з домогосподарства ОСОБА_6 , яке знаходиться на АДРЕСА_2 . З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_6 , підійшов до приміщення підвалу, та умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши защіпку на вхідних дверях, проник в підвальне приміщення, де виявив і викрав три півлітрові скляні банки тушонки вартістю 25 грн. кожна на суму 75 грн., чотири півлітрові скляні банки консервованої кукурудзи вартістю по 12 грн. кожна на суму 48 грн., дві півлітрові банки консервованого зеленого горошку вартістю 10 грн. кожна на суму 20 грн., після чого поскладав викрадені продукти у господарську сумку та переніс до сусіднього домогосподарства, поскладавши на подвір`ї. Після цього, маючи єдиний продовжуваний умисел на викрадення чужого майна з домогосподарства ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 повернувся до підвального приміщення потерпілого, звідки викрав чотири трилітрові скляні банки з соняшниковою олією вартістю 309 грн., які також переніс до сусіднього домогосподарства і поскладав на подвір`ї. Продовжуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна з домогосподарства ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 повернувся в домогосподарство, де з підвального приміщення викрав двохлітрову скляну банку із свиним салом вартістю 20 грн., одну півтора літрову скляну банку з свиним салом, вартістю 16 грн., які поскладав до господарської сумки і, вийшовши з підвального приміщення на подвір`я та, виявивши біля приміщення літньої кухні велосипед «Ардіс», викрав вказаний велосипед, вартістю 431,20 грн., перенісши все викрадене до сусіднього домогосподарства, що знаходиться в АДРЕСА_3 , де поскладав на подвір`ї.
Таким чином, залишивши місце крадіжки і розпорядившись викраденим на власний розсуд, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_6 на загальну суму 919,20 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна у ОСОБА_6 , маючи незняту та не погашену в передбаченому законом порядку судимість за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2017 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців п`ятнадцять днів (а.с.92-93).
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин повторно.
Також, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить, зокрема, із того, що, відповідно до ч.2 ст.32 КК України, повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема, самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину. Якщо склад злочину, визнаного продовжуваним, передбачає певні кількісні показники, які впливають на його кваліфікацію (розмір викраденого майна, розмір заподіяної шкоди тощо), то при його кваліфікації враховується загальна сума таких показників, пов`язаних з кожним із вчинених особою діянь, що утворюють продовжуваний злочин, і при визначенні їх розміру необхідно виходити з кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вирахуваних за кожен період вчинення продовжуваного злочину окремо.
Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.
Тобто, продовжуваний злочин крадіжка чужого майна у ОСОБА_6 , що складалася із трьох тотожних діянь і мала місце в вечірній час 19.04.2017 року, не має для ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 12.06.2017 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.72, 73).
За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя (а.с.70).
Проте, вказану характеристику суд оцінює критично, так як вона не містить посилання на докази антигромадських висловлювань, антигромадських дій чи способу життя, чи порушення громадського порядку ОСОБА_4 .
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Жмеринського міськрайонного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 03.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисний тяжкий злочин, проживає у будинку матері, схильний до вживання спиртних напоїв. Повагою та авторитетом серед жителів села не користується, веде «антигромадський» спосіб життя. Мотивації до позитивних змін, на думку представника органу пробації, обвинувачений не має, як і покращувати своє матеріальне становище та дотримуватися правослухняної поведінки, враховуючи, що ОСОБА_4 відмовився приймати участь у складанні досудової доповіді (а.с.41-43).
Також, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», проте, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб працівником органу пробації не визначений (а.с.42).
З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 вбачається, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства (а.с.43).
При цьому, суд констатує той факт, що доручив представнику персоналу органу пробації Жмеринського міськрайонного відділу пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України підготувати досудову доповідь на підставі ухвали від 31.07.2017 року, проте, з доповіді вбачається, що вона підготовлена 03.07.2017 року, тобто завчасно майже на місяць до доручення суду, тому суду не відомо, у якому кримінальному провадженні підготовлена вказана доповідь. До того ж, ОСОБА_4 із доповіддю не ознайомлений, так як підпис останнього в графі про ознайомлення відсутній (а.с.41-43).
При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_4 , але не погоджується із висновком про неможливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 участі в складанні досудової доповіді не приймав, з яких джерел та підстав у досудовій доповіді зазначено, без спілкування з обвинуваченим, що він мотивації до позитивних змін, до покращення свого матеріального становища та дотримання правослухняної поведінки не має, не відомо. Тоді як під час судового розгляду ОСОБА_4 запевняв суд, що має доньку, утворив сім`ю, донька та цивільна дружина мають на нього позитивний вплив, допомагають йому стати на шлях виправлення, що не вчинятиме в майбутньому злочинів.
Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_4 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі ( п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_6 , який в заяві до суду зазначив, що не має претензій до обвинуваченого і при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до ст.75 КК України.
При цьому, суд призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Так, щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обвинуваченого обставина, позитивно характеризує його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілого на вільне володіння своїм майном, але потерпілий в заяві до суду зазначив, що збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано і він не має претензій до обвинуваченого.
Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вбачає підстави для застосування ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Велосипед «Ардіс», чотири скляні трилітрові банки з соняшниковою олією, одну двохлітрову банку із свиним салом, одну півтора літрову скляну банку з свиним салом, три скляних півлітрових банки з тушонкою, чотири півлітрових скляних банки з консервованою кукурудзою, дві скляних півлітрових банки з консервованим зеленим горошком, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.86) і знаходяться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_6 до вирішення кримінальної справи, слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 24.04.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №2260/17-21 (а.с.75-77), вартість експертизи становить 198 грн. (а.с.78); 24.04.2017 року товарознавчу експертизу та надано висновок №2259/17-21 (а.с.82-83), вартість експертизи становить 198 грн. (а.с.84).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 396 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд вважає, що не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 198 грн. (а.с.79-81), проведеної експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України 24.04.2017 року (висновок №2261/17-21), оскільки предметом експертизи були бувші у використанні кросівки, крадіжка яких, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 не інкримінується через те, що кросівки, як виріб, оцінці не підлягають через значні дефекти та велику їх кількість (а.с.80).
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: велосипед «Ардіс», чотири скляні трилітрові банки з соняшниковою олією, одну двохлітрову банку із свиним салом, одну півтора літрову скляну банку з свиним салом, три скляних півлітрових банки з тушонкою, чотири півлітрових скляних банки з консервованою кукурудзою, дві скляних півлітрових банки з консервованим зеленим горошком повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 396 (триста дев`яносто шість) гривень за проведення товарознавчих експертиз 24.04.2017 року за №№2260/17-21, 2259/17-21. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1