Справа № 755/4429/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3 ,
представника потерпілої ОСОБА_4
Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, шляхом заборони його відчуження, а саме об`єкт житлової нерухомості, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Мотивуючи клопотання тим, що 23.03.2017 року до Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, а саме про те, що 03.02.2017 року невстановлена досудовим розслідуванням особа заволоділа квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 шахрайським шляхом.
Відчужувач по вищевказаному договору являвся ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, до матеріалів кримінального провадження долучено заповіт ОСОБА_9 від 28.12.2004 року на ОСОБА_6 .
Органи досудового розслідування проаналізували додані до матеріалів кримінального провадження документи, прийшли до висновку, що підпис ОСОБА_9 може бути підроблений, необхідно провести почеркознавчу експертизу. Крім того, в силу похилого віку ОСОБА_9 , тяжких хвороб, та допитів свідків, наявних в матеріалах кримінального провадження, виникають сумніви щодо його неосудності та психічної неповноцінності, в результаті якої, ОСОБА_9 став потерпілим від шахраїв, які скористались його безпорадним станом.
Таким чином, майно ОСОБА_9 набуто на користь невстановленої особи ОСОБА_7 , але підстави викликають сумніви щодо законності та дійсності вказаного правочину.
Вислухавши думку слідчого та представника потерпілої ОСОБА_4 , які підтримали клопотання та просили задовольнити з підстав, якими воно обґрунтоване, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, кримінально-процесуальним законодавством визначено чіткий перелік підстав, за яких допускається арешт майна.
У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на означене, слідчий суддя не убачає правових підстав дляарешту квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим клопотання не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України, -
У клопотанні слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя