АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/857/16 Справа № 704/66/16-к Категорія: ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153 , ч. 3 ст. 152 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законного представника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

законних представників потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_12

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою законного представника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_13 ОСОБА_8 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, якою відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радиванівка Кам`янського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, не працездатного, інваліда 2-ї групи, раніше не судимого,

який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152 КК України,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Застосований до ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, залишено без змін до набрання ухвалою законної сили. Етаповано ОСОБА_13 до місця проходження лікування, де запобіжний захід вирішено скасувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 про стягнення завданої моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в сумі 50 000 грн. В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_15 до ОСОБА_13 закрито, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_13 02 жовтня 2013 року близько 23 год. 35 хв. ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля будівлі Жашківського виробничого відділу Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» по вул. Леніна, 29/а в м. Жашків Черкаської області, побачивши раніше незнайому йому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в цей час поверталась додому, підбігши до останньої та з застосуванням фізичного насильства, схопивши її за голову і з метою залякати потерпілу та здолати можливий фізичний опір, силоміць відвів її до жилого будинку АДРЕСА_1 , де, погрожуючи фізичною розправою, всупереч волі потерпілої вчинив зґвалтування, тобто вступив з нею у статеві зносини природнім способом із застосуванням фізичного насильства, а також з погрозою застосування такого насильства. Після чого, ОСОБА_13 , задовольнивши свою статеву пристрасть, з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зник.

Дії ОСОБА_13 кваліфіковані за ч. 1 ст. 152 КК України як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування.

Він же, 06 жовтня 2013 року близько 01.00 години ночі, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , побачивши раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час поверталась додому, підбігши до останньої та з застосуванням фізичного насильства, штовхнув її руками в спину, поваливши на землю. Після чого, заломивши їй праву руку за спину і схопивши за шию, відтяг неповнолітню потерпілу до будівлі електротрансформатора, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , де, погрожуючи фізичною розправою, всупереч волі неповнолітньої потерпілої задовольнив статеву пристрасть неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, тобто вступив з нею у статеві зносини неприроднім способом у анальний спосіб, внаслідок чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що відносяться відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 662 від 11.11.2013 до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_13 кваліфіковані за ч. 2 ст. 153 КК України як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою та застосуванням фізичного насильства, вчинене особою, яка раніше вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене статтею 152 КК України, щодо неповнолітньої.

Він же, будучи особою, яка раніше вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене статтею 153 КК України, повторно, 06 жовтня 2013 року близько 01.00 години ночі, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , побачивши раніше не знайому йому неповнолітню ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час поверталась додому, підбіг до останньої та з застосуванням фізичного насильства штовхнув її руками в спину, поваливши на землю. Після чого, з метою залякати потерпілу та здолати можливий фізичний опір, заломив їй праву руку за спину і, схопивши за шию, відтяг неповнолітню потерпілу до будівлі електротрансформатора, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , де, погрожуючи фізичною розправою, всупереч волі неповнолітньої потерпілої, вчинив зґвалтування, тобто вступив з нею у статеві зносини природнім способом із застосуванням фізичного насильства, а також з погрозою застосування такого насильства.

В результаті вчинених ОСОБА_13 протиправних дій відносно неповнолітньої ОСОБА_14 , останній було заподіяно тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 662 від 11.11.2013 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_13 , задовольнивши свою статеву пристрасть, з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зник.

Дії ОСОБА_13 кваліфіковані за ч. 3 ст. 152 КК України як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчинене повторно особою, яка раніше вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене статтею 153 КК України, щодо неповнолітньої.

Не погоджуючись з ухвалою суду, законний представник особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_13 його батько ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задо¬воленні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медич¬ного характеру до ОСОБА_13 .

Указує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм як матеріального, так і процесуаль¬ного права.

Зазначає, що слідству по епізоду зґвалтування ОСОБА_15 не вдалося встановити особу, яка 02.10.2013 року вчинила зґвалтування, що підтверджується особистими показа¬ми останньої від 12 листопада 2013 року та роздруківкою відтворення звукозапису судового засідання Маньківського районного суду Черкаської області від 20.05.2014 року, де, будучи допитаною, вона відмовилась від даних нею показань на досудовому слідстві. Крім того, допитаний в якості свідка чоловік потерпілої ОСОБА_16 показав, що станом на 21 листопада 2013 року особу ґвалтівника встановлено не було.

Вказує, що, не встановивши у визначений законом спосіб особу ґвалтівника, пра¬цівники органу досудового слідства пішли шляхом штучного створення доказів, оскільки відповідно до матеріалів перевірки та відповіді керівника Жашківського РВ УМВС за вих № 288 від 29 травня 2014 року про те, що в період з жовтня 2013 року по грудень 2013 року гр. ОСОБА_15 в примі¬щенні відділу міліції не допитувалась і, відповідно, в ньому не перебувала. Це підтверджує факт фальсифікації епізоду відносно потерпілої ОСОБА_15 та недостовірність показань начальника Жашківського РВ УМВС ОСОБА_17 , наданими ним в судових засіданнях Маньківського й Тальнівського районних судів, який всупереч діючого кримінально-процесуального законодавства провів незаконну слідчу дію, після якої ОСОБА_13 був впізнаний як особа, яка вчинила зґвалтування.

По епізоду зґвалтування ОСОБА_14 зазначає, що в судових засіданнях потерпіла та її законні представники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 дали пояснення про те, що в момент вчинення відносно неї кримінального правопорушення, яке мало місце 06 жовтня 2013 року, їх дочка впізнала ґвалтівника, який о першій годині ночі ґвалтував її, і, що це був ОСОБА_18 . Про це вони вказали оперативній групі, яка прибу¬ла на їх виклик за адресою АДРЕСА_3 . Проте, при відібранні заяви у законного представника потерпілої ОСОБА_19 про вчинення відносно його дочки кримінального правопорушення від 08 жовтня 2013 року було зазначено, що ОСОБА_14 зґвалтувала невідома особа. Зазначену заяву прийняв оперуповноважений карного розшуку ОСОБА_20 .

Однак, зазначає апелянт, в судовому засіданні Тальнівського районного суду 14 липня 2016 року судом безпідставно було йому відмовлено у приєднанні до матеріалів справи пояснення ОСОБА_20 про те, що він особисто опитував ОСОБА_21 , які безпосередньо не вка¬зували на ОСОБА_13 як на особу, що вчинила зґвалтування їх дочки. Аналогічні дані містяться в протоколі огляду місця події, проведеного слідчою ОСОБА_22 за участю потерпілої, її законного представника та понятих, згідно з яким при вчиненні зазначеної процесуальної дії ні потерпіла, ні її законний представник не зазначили прізвище особи, яка вчинила насиль¬ницький статевий акт і не описали особистих прикмет.

За таких обставин до Єдиного реєстру досудових розслідувань бу¬ли внесені дані про те, що зґвалтування вчинила невідома особа чоловічої статі.

Разом з тим, вказує апелянт, 06.10.2013 року слідчим ОСОБА_23 проведено слідчу дію - пред`явлення особи для впізнання, яка є незаконною та такою, що суперечить вимогам ст. 133, 137 КПК України, оскільки невідомо хто, коли і в який спосіб, а та¬кож в якості кого, викликав для проведення слідчої дії (пред`явлення особи для впізнання) ОСОБА_13 . За результатами проведення цієї дії було встановлено, що потерпіла ОСОБА_14 не вказала на ОСОБА_13 як на особу, яка вчинила зґвалтування.

Крім того, зазначає апелянт, 06 жовтня 2013 року начальник Жашківського РВ УМВС в Черкаській області ОСОБА_17 та прокурор Жашківського району ОСОБА_24 в складі своїх підлеглих та з участю народного депу¬тата України по Жашківському виборчому округу ОСОБА_25 без належної ухвали суду проникли в його домоволодіння, де провели огляд та фак¬тичний обшук, чим порушили вимоги Закону України « Про судоустрій та статус суддів», який гарантує недоторканність суддів. Після цього вони протиправ¬но затримали душевно хвору людину та протиправно доставили її для про¬ведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання.

Однак, місцеві суди не відреагували на істотні та грубі порушення прав людини з боку посадових осіб, причетних до цієї справи, а саме незаконного затримання ОСОБА_13 , пред`явлення підозри про вчинення кримінального правопорушення та упередженого, одностороннього розслідування.

Суди першої інстанції спотвори¬ли показання свідка ОСОБА_17 в частині, що він не приймав участі у слід¬чих діях дізнання, а саме пред`явлення особи для впізнання, коли до ОСОБА_15 був доставлений під конвоєм та в наручниках душевно хворий ОСОБА_13 , і, коли після цієї незаконної слід¬чої дії, ОСОБА_15 дала показання проти особи, а також у слідчих діях по епізоду потерпілої ОСОБА_14 .

Суд першої інстанції ухилився також від оцінки протиправного кон¬сультативного висновку, наданого лікарем-сексопатологом ОСОБА_26 , в якому зокрема зазначено, що такий висновок виконаний фахівцем 10 січня 2013 року, тобто за 10 місяців до моменту вчинення кримінального правопо¬рушення, а також цим висновком стверджується, що епізод кримінального правопорушення ОСОБА_13 був вчинений 12 листопада 2013 року, що не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Також зі сліду взуття особи, яка вчинила зґвалтування, були виготовлені відбитки. Згідно з висновком судово-трасологічної експер¬тизи розмір взуття особи, яка вчинила злочин, 39. Однак вказує апелянт, розмір взуття ОСОБА_27 , яким він користується та вилучений у нього і приєднаний до матеріа¬лів справи, 44.

Крім того, місцевий суд, обґрунтовуючи вину ОСОБА_13 , послався на висновки судово-медичної, судово-імунологічної, судово-молекулярно-генетичних експертиз, не розкривши їх змісту.

Між тим, зазначає апелянт, вина ОСОБА_13 спростовується висновками зазначених експертиз. У висновку експертизи № 662 вбачається, що сперматозоїди не знайдені; у висновку імунологічної експертизи експерт ОСОБА_28 зазначає, що кров та сперма не знайдені; у висновку імунологічної експертизи експерт ОСОБА_29 зазначає, що сліди крові ОСОБА_13 виключаються; у висновку імунологічної експертизи експерт ОСОБА_28 зазначає, що сліди крові та сперми не знайдені; згідно з висновком № 243 молекулярно-генетичої експертиза сперма не виявлена.

Також, стверджує апелянт, місцевим судом не прийнято як належний і допустимий доказ пока¬зання в якості свідка його дружини ОСОБА_30 .

Крім того, вказує, що 23.10.2013 року експерт КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня № 1» ОСОБА_31 одноособово за відсутності члена комісії ОСОБА_32 , який вказаний в акті № 412 від 23.10.2013 року, за участі слідчого по да¬ному кримінальному провадженню ОСОБА_33 , без участі закон¬ного представника та захисника, участь якого згідно з вимогами ст. 52 КПК України є обов`язковою, оглянув і склав вищевказаний акт про захворювання ОСОБА_13 та потреби у госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим режимом. Факт відсутності експерта ОСОБА_32 у проведенні вказаної дії експерт ОСОБА_31 не заперечував в Тальнівському районному суді. На доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь експерт ОСОБА_31 посилався на протокол впізнання ОСОБА_13 , як особи, яка вчинила зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_14 , дані з якого були на той час змінені ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18.10.2013 року, тобто висновок був складений на частково сфальсифікованих доказах.

Також, 26.08.2014 року експертом ОСОБА_31 за відсутності самого підекспертного ОСОБА_13 проведена додаткова судово-психіатрична експертиза з попереднім результатом, не дивлячись на те, що психічний стан ОСОБА_13 змінився на краще.

Разом з тим, апелянт вказує, що під час розгляду кримінального провадження місцевим судом 22.09.2015 року ОСОБА_13 було продовжено строк застосування запо¬біжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на 60 діб, тобто до 20.11.2015 року. Вказана ухвала постановлена без участі законного представника та захис¬ника, які не були належним чином повідомлені, що підтверджується розписками, які є в матеріалах справи. Однак, місцевий суд умисно спотворив вказану обставину й 06.10.2016 року узаконив своє рішення від 22.09.2016 року та продовжив його дію до 20.11.2015 року.

Також 21.01.2016 року ухвалою Тальнівського районного суду за відсутності захисника термін тримання під вартою про¬довжено на 60 діб, а саме до 21.03.2016 року. При цьому, зазначає апелянт, у нього не було з`ясовано думку про зміну чи скасування запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_13 . Крім того, вказана ухвала суддею постановлена без виходу до нарадчої кімнати, таким чином порушена її таємниця.

Крім того, ухвалами суду від 17.03.2016 року, 12.05.2016 року, 16.06.2016 року продовжувався термін тримання під вартою відповідно до 13.05.2016 року, 10.07.2016 року, 14.08.2016 року, а ухвала суду від 16.06.2016 ро¬ку постановлена судом першої інстанції за відсутності в судовому засіданні прокурора ОСОБА_34 , і в порушення вимог ч. 1 ст. 199 КПК України за¬мість прокурора його надав представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 , що не передбачено законом. Вказавши в даній ухвалі неявку прокурора, продовжив тримання ОСОБА_13 під вартою.

Вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України сукупний строк тримання під вартою, а отже і утримання особи в лікувальному психіатричному закладі не може перевищувати 12 місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів.

На апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала заперечення, в яких просить апеляційну скаргу законного представника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_13 . ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про доведеність факту вчинення ОСОБА_13 інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними в ухвалі доказами, які судом досліджено всебічно, повно та об`єктивно.

Посилання в апеляційній скарзі законного представника на те, що висновки суду є не вірними і не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки місцевим судом досліджено всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Щодо твердження апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_15 , будучи допитаною у судовому засіданні Маньківського районного суду від 20.05.2014 року, відмовилась від наданих нею показань на досудовому слідстві та намагалась ввести суд в оману, прокурор вказує, що воно не відповідає дійсності, оскільки показання потерпілої ОСОБА_15 , надані в ході досудового слідства та в ході судового розгляду кримінального провадження Маньківським районним судом, є достовірними, послідовними, незмінними та узгоджуються з фактичними обставинами справи. Ці показання отримані у встановленому законом порядку та підтверджуються іншими доказами у кримінальному провадженні. Зокрема, показання ОСОБА_15 щодо дати, часу та місця вчинення злочину узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Щодо посилання апелянта на те, що по епізоду зґвалтування ОСОБА_14 потерпіла та її представники надали суду завідомо неправдиві пояснення про те, що зґвалтування вчинив ОСОБА_18 , прокурор вказує, що апелянт не пояснює, чому він вважає, що їх показання є неправдивими.

Крім того, зазначає прокурор, та обставина, що у витягу ЄРДР та інших першопочаткових процесуальних документах зазначено, що зґвалтування вчинила невідома особа, пояснюється тим, що у фабулі злочину органом досудового розслідування не вказується прізвище особи, поки їй не буде повідомлено про підозру.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 не затримувався в порядку ст. 208 КПК України, обшук в домоволодінні судді не проводився, що підтвердили працівники міліції ОСОБА_23 та ОСОБА_35 . Крім того, сторона захисту не зверталась зі скаргою на незаконні, на їх думку, дії працівників міліції до прокуратури відповідно до вимог ст. 214 КПК України. Тому прокурор указує, що твердження апелянта про те, що прокурор Жашківського району ОСОБА_36 та начальник Жашківського РВ УМВС України незаконно провели в домоволодінні судді ОСОБА_8 обшук, чим порушили вимоги ст. 48 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», а також незаконно затримали ОСОБА_13 й протиправно доставили його до Жашківського РВ УМВС України, не відповідає дійсності.

Крім того, у консультативному висновку лікаря-сексопатолога ОСОБА_26 допущена технічна описка у зазначенні дати його складання, зокрема помилково вказано 2013 рік замість 2014 року.

Також, зазначає прокурор, вилучені при огляді місця події відбитки слідів низу взуття не залишені взуттям, яке вилучено у ОСОБА_13 , пояснюється тим, що вказані сліди могли бути залишені особами, які не причетні до вчинення злочину, до проведення огляду місця події.

Крім цього, відповідно до висновків імунологічних та молекулярно-генетичних експертиз сліди крові та сперми не знайдені. Це пояснюється тим, що обвинувачений ОСОБА_13 користувався презервативом, що і підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_15 , оголошеними та дослідженими судом першої інстанції.

У судовому засіданні законний представник особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_13 ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просили її задовольнити.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Потерпіла ОСОБА_14 , її законні представники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представник потерпілої ОСОБА_12 підтримали позицію прокурора. Потерпіла ОСОБА_14 подала заяву про подальший розгляд провадження без її участі.

За письмовими клопотанням прокурора та захисника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, колегія суддів визнала доцільним повторно дослідити окремі докази. Зокрема, наступні:

- дані висновку експерта № 662 від 11 листопада 2013 року, згідно з якими у ОСОБА_14 мали місце легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (Т-1, а.с. 27-30);

- дані протоколу огляду предмету від 07 жовтня 2013 року, згідно якими були оглянуті предмети одягу ОСОБА_14 , й на окремих з них були виявлені плями світлого та коричневого кольору (Т-1, а.с. 31-34);

- дані висновку експерта № 245 від 05 листопада 2013 року, згідно з якими на джинсових штанях в об`єктах 1-2 знайдена кров людини без домішок сперми. Встановити видову належність крові неможливо через підпороговий вміст білка в ній. В об`єкті 3 кров та сперма не знайдені (Т-1, а.с. 35-37);

- дані висновку експерта № 1886/х від 13 грудня 2013 року, згідно з якими виключається походження крові на джинсових штанях в об`єктах 1-2 від ОСОБА_13 . Сліди крові збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_14 (Т-1, а.с. 38-41);

- дані висновку експерта № 240 від 05 листопада 2013 року, згідно з якими в слідах на напівпальто в об`єктах 1, 3 знайдена кров людини без домішок сперми. Встановити видову належність крові неможливо через підпороговий вміст білка в ній. В об`єктах 2, 4 кров та сперма не знайдені (Т-1, а.с. 42-44);

- дані висновку експерта № 1885/х від 13 грудня 2013 року, згідно з якими виключається походження крові на напівпальто в об`єктах 1, 3 від ОСОБА_13 . Сліди крові збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_14 (Т-1, а.с. 45-49);

- дані висновку експерта № 243 від 05 листопада 2013 року, згідно з якими в слідах на трусах в об`єктах 1, 2 знайдена кров людини без домішок сперми. В об`єкті 3 кров та сперма не знайдені (Т-1, а.с. 50-52);

- дані висновку експерта № 1884/х від 13 грудня 2013 року, згідно з якими виключається походження крові на трусах в об`єктах 1, 2 від ОСОБА_13 . Сліди крові збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_14 (Т-1, а.с. 53-56);

- дані акту № 475 амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_14 , згідно з якими вона розуміла характер та значення вчинюваних з нею насильницьких дій сексуального характеру; здатність чинити опір була суттєво знижена, у зв`язку з небезпекою та погрозою для свого життя. За своїми індивідуально-психологічними особливостями та з урахуванням рівня психічного розвитку ОСОБА_14 може правильно розуміти обставини, що мають значення для справи (Т-1, а.с. 62-72);

- дані висновку експерта № 70 від 15 січня 2014 року, згідно з якими не виключається можливість виконання ОСОБА_13 статевих актів (Т-1, а.с. 85-87);

- дані протоколу пред`явлення особи до впізнання від 06 жовтня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_14 не впізнала жодну з осіб, які їй пред`явили до впізнання, хоча серед них був і ОСОБА_13 (Т-2, а.с. 22-23);

- дані висновку експерта № 1/1053 від 05 листопада 2013 року, згідно з якими слід низу взуття, виявлений в ході проведення ОМП від 06 жовтня 2013 року на ділянці місцевості біля будинку № 33 по вул. Пархоменка в м. Жашків, який було сфотографовано за правилами масштабної фотозйомки, залишений не взуттям підозрюваного ОСОБА_13 , а іншим взуттям (Т-3, а.с. 41-46);

- дані текстового відтворення аудіозапису судового засідання в Маньківському районному суді Черкаської області щодо допиту потерпілої ОСОБА_15 20 травня 2014 року. В ході допиту потерпіла детально описує обставини вчиненого відносно неї злочину, а також указує, що особу, яка вчинила відносно неї протиправні дії, вона бачила і може впізнати. Зазначає, що цю особу вона побачила після інциденту в Жашківському РВ разом з начальником РВ ОСОБА_17 , якому і повідомила, що це й є ґвалтівник. Тоді ОСОБА_37 повідомив їй прізвище та ім`я цієї особи ОСОБА_18 (Т-6, а.с. 85-86);

- дані ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 18 серпня 2015 року, якою була скасована ухвала Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року про застосування відносно ОСОБА_13 примусових заходів медичного характеру, де вказується на порушення в ході досудового розслідування вимог ст. ст. 276, 277, 278, 279 КПК України та порушення судом вимог ст. ст. 372, 513 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши окремі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою.

Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно з вимогами ст. 505 КПК України у редакції станом на 02.10.2013 року під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 513 КПК України у редакції станом на 02.10.2013 року під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання.

Відповідно ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру.

Згідно ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 412 від 23.10.2013, на період часу, до якого відноситься вчинення ОСОБА_13 інкримінованих йому правопорушень, у нього відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноідної форми, з безперервним перебігом, актуальними галюцінаторно-маячними розладами і психопатоподібним дефектом особистості через що він не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Також, не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може приймати участь у слідчих діях і судовому процесі. За своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині прояви агресивності і психопатологічної розгальмованості статевого потягу, що становить активний тип суспільної небезпеки, ОСОБА_13 , потребує госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищезазначених вимог закону в повній мірі не дотримався.

В оскаржуваній ухвалі (Т-8, а.с. 147) суд першої інстанції, визначаючи остаточну кваліфікацію діяння, яке згідно з клопотанням вчинив ОСОБА_13 , указав, що він вчинив закінчені замахи на зґвалтування ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , що не відповідає змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а також змісту встановлених судом та доведених з точки зору суду першої інстанції обставин.

Діяння, яке складає об`єктивну сторону злочинів, передбачених ст. ст. 152, 153 КК України, є закінченим з моменту початку вчинення статевого акту природнім або неприроднім способом. Таким чином, за обставинами, які встановив суд першої інстанції, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що вчинені діяння мають характер замаху, тобто є незакінченими.

Така помилка в кваліфікації діяння, визнаного судом доведеним, унеможливлює залишення оскаржуваного рішення в силі. Адже кваліфікація діяння особи має бути встановлена точно і достеменно.

Крім цього, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно виправити цю помилку, адже виключення цього аспекту з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали фактично призведе до погіршення становища особи порівняно з існуючим становищем, оскільки зрозумілим є те, що закінчене діяння визнається чинним КК України більш суспільно небезпечним, ніж діяння незакінчене (замах). Це може мати місце з боку апеляційного суду виключно за наявності відповідної апеляційної скарги на погіршення становища особи, однак такої скарги немає.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вбачає необхідним продовжити запобіжний захід щодо ОСОБА_13 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, на 30 днів до 08 січня 2017 року включно, враховуючи ймовірність можливого вчинення ним інших суспільно небезпечних діянь.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає доцільним висловлювати свою позицію з цих питань з метою уникнення будь-якого впливу на позицію суду першої інстанції в ході нового судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу законного представника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_13 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, якою відносно ОСОБА_13 , який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_13 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, продовжити на 30 днів до 08 січня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :