Справа № 741/488/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/716/2017
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 26 січня 2017 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прилуки, Хорольського району, Приморського краю РФ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

06.02.2015 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнено з іспитовим строком 1 рік; 12.10.2016 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання за новим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у виді арешту на строк 3 місяці 22 дні.

Не погоджуючись з вироком суду першим заступником прокурора Чернігівської області була подана апеляційна скарга, в якій просить вирок суду змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у виді арешту на строк 3 місяці 22 дні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було допущене неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю вироків, зокрема, застосовуючи ст. 71 КК України обрано принцип повного складання покарань, натомість, під час перерахунку невідпрацьованих обвинуваченим годин громадських робіт, за вироком Носівського місцевого суду від 12.10.2016 року, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 22, 5 дням арешту, мав би обрати принцип часткового складання покарань. Крім того вказує, що місцевим судом без врахування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» №1492-VІІІ від 07.09.2016 року, яким змінено диспозицію ч. 2 ст. 389 КК України, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення в редакції закону, яка втратила чинність, що суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції встановив, що вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Відповідно до облікової картки 14 листопада 2016 року засуджений до кримінального покарання у виді громадських робіт ОСОБА_8 був поставлений на облік Носівського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області.

18 листопада 2016 року ОСОБА_8 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджений про те, що в разі ухилення від відбування громадських робіт він може бути притягнений до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 389 КК України. Цього ж дня за вих. №1254 ОСОБА_8 було видано направлення до КП «Носівка-Комунальник» для відбування призначеного покарання.

Згідно з випискою з розпорядження по КП «Носівка-Комунальник» від 18 листопада 2016 року ОСОБА_8 прийнятий на відпрацювання громадських робіт. ОСОБА_8 складено графік виходу на роботу, з яким він ознайомлений.

Згідно зі складеним графіком за листопад 2016 року ОСОБА_8 21.11.2016, 22.11.2016, 23.11.2016, 24.11.2016, 25.11.2016 відпрацював 20 годин громадських робіт.

У грудні 2016 року ОСОБА_8 для складання графіка виходу на роботу до КП «Носівка-комунальник» не з`явився.

З метою ухилення від відбування громадських робіт ОСОБА_8 умисно, без поважних причин не з`являвся на відпрацювання 28.11.2016, 29.11.2016 та 30.11.2016. Загалом ОСОБА_8 умисно ухилився від відбування 180 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подані апеляційні вимоги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах та ніким не оспорюються.

Однак, під час кваліфікації дій обвинуваченого, місцевий суд в порушення вимог ч. 2 ст. 4 КК України, відповідно до якого злочинність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, припустився помилки, застосувавши норму закону, яка на час вчинення кримінального правопорушення втратила свою чинність.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07.09.2016 року, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року було змінено диспозицію ч. 2 ст. 389 КК України, а саме з «ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою засудженою до цього виду покарання» на «ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт».

На підставі вищевикладеного, дії обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням змін, які були внесені до диспозиції ч. 2 ст. 389 КК України слід кваліфікувати як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно рекомендацій п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону залишив поза увагою, неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 12 жовтня 2016 року Носівським районним судом Чернігівської області був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

При винесенні оскаржуваного вироку місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді арешту на строк 3 місяці 22 дні, що не відповідає кількості перерахованих годин, в зв`язку з чим колегія суддів прийшла до висновку про неправильне застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю вироків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на час вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України кількість невідпрацьованих годин громадських робіт складала 180 годин, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 22, 5 дням арешту, а отже, в даному випадку суд першої інстанції повинен був застосувати принцип часткового складання покарань.

Таким чином, виходячи з вище викладеного твердження прокурора в частині неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, тому вирок в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 - задовольнити, вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

В мотивувальній частині вироку зазначити, що ОСОБА_8 як засуджений, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді трьох місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 місяців 22 днів арешту.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4