Ухвала
іменем україни
04 липня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
захисникаОСОБА_6 ,
засудженогоОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003748 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Чернігова, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , судимого 08 серпня 2016 року Новозаводським районним судом міста Чернігова за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75, ст. 104 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 серпня 2016 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці позбавлення волі.

На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 20 квітня 2016 року близько 03 години, будучи неповнолітнім, діючи повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, шляхом злому вхідних дверей проник до кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 11700 грн.

09 травня 2016 року близько 17 години ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, перебуваючи на території ЗОШ № 14 на вул. Текстильників, 30 у місті Чернігові, діючи повторно, відкрито викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 417,4 грн.

29 липня 2016 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, перебуваючи на території ринку Привокзальний на проспекті Перемоги, 9 у місті Чернігові, діючи повторно, відкрито викрав належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 360 грн.

01 серпня 2016 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, перебуваючи на залізничній колії неподалік будинку АДРЕСА_4 , діючи повторно, відкрито викрав належне малолітньому ОСОБА_11 майно на загальну суму 310 грн.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 листопада 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 ухвалено виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що злочини вчинив у неповнолітньому віці, визнав вину, покаявся у вчиненому, має на меті відшкодувати завдану потерпілим шкоду, а тому своє виправлення вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень статей 75, 104 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку касаційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь за ч. 3 ст. 185 КК та ч. 2 ст. 186 КК у касаційному порядку не оскаржені.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання неповнолітньому відповідно до приписів ст. 103 КК суд також враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Як убачається з матеріалів справи, призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд врахував тяжкість вчинених злочинів, які є тяжкими, дані про особу винного, який, будучи неповнолітнім, не піддається виховному впливу з боку батьків та дорослих, негативно характеризується, систематично пропускає заняття у вечірній школі. Кількість та обставини вчинення ОСОБА_7 умисних злочинів проти чужої власності, в тому числі й щодо малолітніх, свідчать про підвищену суспільну небезпечність засудженого та нехтування загальнолюдськими цінностями.

Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які засуджений послався у касаційній скарзі, зваживши на особливості особи неповнолітнього, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому за сукупністю злочинів визначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що є мінімальним у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не убачає.

Вирок апеляційного суду в частині призначення покарання належним чином умотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.

За таких обставин касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_12 ?єва