Категорія:ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, не працює, раніше неодноразово судимий, востаннє 22.07.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;-

визнаний винним за ст.190 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.07.2015 року та остаточно ОСОБА_8 призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 26.09.2016р. до вступу вироку у законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 26.09.2016 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 раніше обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , 03 лютого 2016 року, близько 15 год. 00 хв., знаходячись поблизу ТЦ «Слон», що по вул.. Кравчука, 23 в м. Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, повторно, шляхом обману, який виразився у повідомленні потерпілій ОСОБА_10 завідомо неправдивої інформації про здачу в оренду на місячний термін квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка в дійсності на праві користування належала іншій особі ОСОБА_11 , та насправді не маючи на меті виконати домовленість, оскільки жодних прав на дане житло не мав та не був уповноважений на укладення договору оренди даної квартири, отримав, в якості оплати за оренду вищевказаної квартири, від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 1200 грн., шахрайським шляхом заволодівши ними, чим завдав потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.

У поданій апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, ряд пом`якшуючих обставин. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити, як можна зрозуміти зі змісту самої скарги, менш суворе покарання.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу просили задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.190 ч.2 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, знову вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості в період іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, ОСОБА_8 будучи особою працездатного віку не бажає займатись суспільно корисною працею, не працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, обтяжуючих обставин по справі суд не вбачає.

Взято до уваги судом першої інстанції і повне визнання вини ОСОБА_8 , його молодий вік, те, що останній має на утриманні малолітню дитину, характеризується без посилань на негативні риси, та думку потерпілої, яка не наполягає на суворій мірі покарання,

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання останнім реально саме у виді позбавлення волі, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити остаточне покарання шляхом часткового складання вироків.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2016 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді