Провадження № 11-кп/780/326/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 28.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
28 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Берегово Закарпатської області, українку, громадянку України, без освіти, не працюючу, не заміжню, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 відділення, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 31.05.2015 року близько 23 години ОСОБА_7 , перебуваючи в лісосмузі поблизу автодороги Київ-Чоп на відстані близько 100 метрів від автобусної зупинки «Тополя» в с. Мрія Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті малолітньому сину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-протиправний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, на ґрунті особистих неприязних відносин, шляхом закриття носових отворів та закриття долонею ротової порожнини з подальшим стисканням задушила ОСОБА_10 .

Після чого, впевнившись у його смерті, на земельній ділянці, яка розташована в АДРЕСА_3 , з метою приховання слідів вчинення вказаного злочину, викопала яму, куди помістила труп малолітнього потерпілого та з місця вчинення злочину зникла.

В подальшому, 02.06.2015 року близько 12.30 ОСОБА_7 з метою подальшого приховання слідів злочину та знищення трупу малолітнього потерпілого, прибула в с. Гурівщина Києво-Святошинського району Київської області на АЗС «БРСМ», що розташована на 29 км автодороги Київ-Чоп, де придбала 2 літри дизельного палива, після чого пішла до місця, де вона закопала тіло свого малолітнього сина, а саме в лісосмугу поблизу автодороги Київ-Чоп на відстані близько 100 метрів від автобусної зупинки «Тополя» в с. Мрія Києво-Святошинського району Київської області, відкопала його труп, обгорнула шматком матерії, облила дизельним паливом та підпалила.

У зв`язку з неможливістю знищення трупу шляхом спалювання, ОСОБА_7 з метою приховання слідів злочину загасила вогонь, знайшла неподалік вказаного місця на смітнику картонну коробку, в яку помістила тіло свого малолітнього сина та пішла в лісовий масив поблизу автодороги, яка веде від дороги «Київ-Чоп» в напрямку с. Лісне, де захоронила тіло малолітнього ОСОБА_10 .

Згідно висновку експерта № 296 від 30.06.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено поширені обвуглення, часткове згоряння тіла, які виникли від дії полум`я. Враховуючи дані розтину і гістологічної експертизи смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступила внаслідок механічної асфіксії внаслідок закриття отворів носа і рота. Комплекс змін, перелічених в попередньому пункті, що супроводжувався розвитком механічної асфіксії, відноситься до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виходячи із ступеню розвитку трупних змін, що визначались при огляді трупа на місці події 05.06.2015 року та експертизі трупа в морзі 06.06.2015 року, пори року та місця виявлення, смерть настала за 4-7 діб до виявлення. Судово-медичних даних для визначення положення потерпілого під час розвитку асфіксії немає. Характер обвуглень може свідчити, що під час дії полум`я потерпілий перебував в положенні лежачи на спині. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа спирти та їх ізомери не виявлено.

Згідно висновку судово-психологічного експерта № 228 від 29.09.2015 року стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_7 на момент вчинення злочину, у якому вона підозрювалася, та після його вчинення могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Ознак будь-якої психічної хвороби у неї не виявлено.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням судом достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді та неможливістю їх отримати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд однобічно оцінив докази по справі, при цьому не взявши до уваги доводи захисту. Зазначає, що суд не звернув увагу на суттєві розбіжності в показаннях ОСОБА_7 , відсутність мети у ОСОБА_7 на вчинення злочину щодо своєї дитини. Також судом не надано правильної оцінки особі обвинуваченої, яка не страждає на психічний розлад, не вживає спиртних напоїв або наркотичних засобів.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені і є обґрунтованими.

Так, вина обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується протоколом огляду місця події від 5.06.2015 року, під час якого ОСОБА_7 в присутності захисника показала, за яких обставин вона вбила свою дитину, після чого намагалась спалити труп сина, та вказала на місце, де вона закопала труп ОСОБА_13 . (т. 2, а.с. 9-13).

Аналогічні пояснення обвинувачена надала під час проведення слідчого експерименту від 7.06.2015 року в присутності захисника. Будь-яких зауважень від обвинуваченої щодо проведення зазначених слідчих дій не надходило.

Крім того, під час проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 давала послідовні та логічні свідчення. Свої дії під час суспільно-небезпечного діяння пояснила тим, що не хотіла щоб знущалися над її дитиною, оскільки через неї у обвинуваченої з цивільним чоловіком виникали постійні сварки. Також пояснила в бесіді з експертом - психіатром, що вона після вбивства дитини нікого не хотіла бачити, відключила мобільний телефон, проживала три дні на вокзалі, після чого повернулась і розповіла все цивільному чоловіку. Розуміла, що тікати марно, треба відповідати за вчинене.

Крім того, висновком експерта № 296 від 30.06.2015 року спростовуються покази ОСОБА_7 про випадкове удушення дитини під час сну.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 228 від 29.09.2015 року ОСОБА_7 притаманні такі психологічні особливості, як невисокі показники інтелектуально-мнестичної діяльності, нестійкість уваги, нерозвинутість пізнавальних інтересів, обмежений світогляд та коло інтересів, бідний словниковий запас, скудний запас загальноосвітніх знань, не сформованість автоматизованих розумових навичок, емоційна неврівноваженість, поверхневість критики. Такі психологічні особливості ОСОБА_7 , як поверхневість критики, конкретність мислення, недостатня здатність до встановлення складних причинно-наслідкових зв`язків, емоційна неврівноваженість, знайшли своє відображення під час діяння, в якому вона підозрюється, але суттєвим чином не вплинули на її поведінку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що судом не було встановлено достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому їй обвинуваченніє безпідставними, необґрунтованими та спростовуються зазначеними вище доказами.

З вироку суду вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до особливо тяжких злочинів, позицію обвинуваченої, яка своїми показами намагалася уникнути відповідальності за вчинене, дані про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Покарання ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня про голошення ухвали, а засудженою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Суддя: Суддя: Суддя: