АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/964/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 584 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
арештованого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах арештованого ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у зв`язку із застосуванням екстрадиційного арешту щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Чаршамба Турецької Республіки, громадянина Турецької Республіки,

який розшукується компетентними органами Турецької Республіки для відбуття покарання у зв`язку із засудженням за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 314 (участь в озброєній терористичній організації) КК Турецької Республіки.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки тільки застосування щодо нього екстрадиційного арешту до фактичної передачі компетентним органам Турецької Республіки є достатнім для попередження можливих спроб останнього переховуватися з метою уникнути передачі його правоохоронним органам Турецької Республіки.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах арештованого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною, просить її скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт за місцем проживання арештованого: АДРЕСА_1 , до вирішення центральним органом з питань екстрадиції питання про можливість видачі ОСОБА_8 компетентним органам Турецької Республіки .

Зокрема, апелянт зазначає, що при вирішенні питання про продовження застосування екстрадиційного арешту слідчим суддею не було враховано положення ст. 585 КПК України та не розглянуто можливість застосування відносно затриманого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. При цьому слідчим суддею, на думку автора апеляції, не було враховано міцність соціальних зв`язків арештованого, а також наявність у останнього постійного місця проживання на території України.

Крім того, захисник стверджує, що на даний час ОСОБА_11 відступила від зобов`язань, які стосуються захисту фундаментальних прав та свобод людини, передбачених Конституцією Турецької Республіки, у зв`язку з чим автор апеляції, з посиланням на ст. 11 Європейської Конвенції про видачу правопорушників, 1951 року, наголошує, що до Туреччини заборонено видавати осіб, яким загрожує смертна кара.

Далі апелянт звертає увагу, що вироком Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2 4 ст. 76 КК України, а тому, на думку захисника, продовження застосування екстрадиційного арешту може спричинити визнання іспитового строку таким, що був порушений ОСОБА_12 .

Також сторона захисту зазначає, що ОСОБА_13 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві із заявою про надання йому статусу біженця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та арештованого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 непідлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, 16 травня 2016 року уповноваженою особою сектора управління контррозвідувальних заходів у боротьбі з тероризмом Департаменту захисту національної державності СБ України було затримано в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України громадянина Турецької Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також встановлено, що ОСОБА_13 розшукується компетентними органами Турецької Республіки для виконання вироку 7-го Вищого кримінального суду міста Адани від 07 грудня 2011 року, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 314 (участь в озброєній терористичній організації) КК Турецької Республіки, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 3 (три) місяці.

Ухвалою Верховного суду Турецької республіки від 09 травня 2014 року вирок 7-го Вищого кримінального суду міста Адани від 07 грудня 2011 року залишено без змін.

Республіканською Генеральною прокуратурою міста Адани Турецької Республіки 17 липня 2014 року видано ордер на арешт ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року до ОСОБА_8 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 (сорок) діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Турецької Республіки.

Прокуратурою міста Києва 15 червня 2016 року від Міністерства юстиції України отримано запит компетентного органу Турецької Республіки про видачу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.

За результатами екстрадиційної перевірки обставин, передбачених ст. 589 КПК України, які б стали підставою для відмови у видачі ОСОБА_8 компетентним органам Турецької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаного злочину, не встановлено.

Судом також встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 314 КК Турецької Республіки, за вчинення якого засуджено ОСОБА_8 , відповідає злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України, та є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше одного року.

Під час екстрадиційної перевірки також встановлено, що ОСОБА_13 не є громадянином України і, згідно повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції № 256 від 08 листопада 2016 року, ОСОБА_14 було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

31 січня 2017 року заступник прокурора міста Києва ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про перевірку наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою (екстрадиційного арешту) для забезпечення його видачі компетентним органам Турецької Республіки.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 було задоволено, тобто визнано наявність підстав для подальшого триманняОСОБА_8 під вартою у зв`язку із застосуванням щодо нього екстрадиційного арешту.

Визнаючи наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою у зв`язку із застосуванням щодо нього екстрадиційного арешту, слідчий суддя виходив з того, що існують достатні підстави для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки він засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 314 КК Турецької Республіки, і обставини, що виключають видачу особи стороні, яка надала запит, не змінилися, тобто такі обставини відсутні.
Враховуючи, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя дотримався норм КПК України, міжнародно-правових актів, Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 року, а також враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , який є громадянином Турецької Республіки, а на території України фактично переховувався від правоохоронних органів Турецької Республіки з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою у зв`язку із застосуванням щодо нього екстрадиційного арешту до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) та фактичну передачу правоохоронним органам Турецької Республіки, але на строк, який не може тривати більше 12 місяців з моменту його фактичного затримання.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність рішення слідчого судді слід визнати непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у зв`язку із застосуванням екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_8 , 03 квітня 1975 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах арештованого ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4