Справа № 643/9651/17
Номер провадження 1-кс/643/1752/17
УХВАЛА
27.07.2017 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням.
Встановлено, що 09.04.2016 за адресою: АДРЕСА_1 помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім цього, співставленням інформації про сторін по справі №643/8678/16-ц, розміщеної на сайті «Судова влада України», тексту судового рішення по вказаній справі, розміщеного в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про особу, за якою зареєстровано право власності на відповідну квартиру на підставі означеного судового рішення, встановлено, що 14.07.2016 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.12.1995 Фрунзенським МВ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова із цивільним позовом до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 03.02.2014 та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.03.2017 у справі №643/8678/16-ц позов ОСОБА_5 задоволено та за останнім визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Крім того, вивченням рішень суду у справі №643/8678/16-ц, до яких є вільний доступ через інтернет-сайт reyestr.court.gov.ua встановлено, що розгляд зазначеного позову проводився без безпосередньої участі позивача та відповідача.
Зазначене у сукупності свідчить про можливе надання суду ОСОБА_5 , або іншою невстановленою особою, підроблених документів та неправдивої інформації з метою протиправного заволодіння квартирою АДРЕСА_3 .

В подальшому, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 .

Прокурор зазначає, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися та користуватися нею, тому що вважає, що таке майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також те, що необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, та повернути право власності законним володільцям.
Дослідивши клопотання,матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно доч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);
3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказана квартира в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження її як речового доказу, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді заборони відчуження та розпорядження цією квартирою.
Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися нею, з метою використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні.
В решті вимог відмовити.
Ухвалапідлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1