Справа № 405/8041/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3
адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000034 від 08.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, гр. України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби

Кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Відповідно до ст.ст. 4, 10, 11, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року солдата ОСОБА_5 відповідно до наказу №76 від 03.09. 2015 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено у команді № НОМЕР_1 в розпорядження командира військової частини.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

На підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 209 від 3 вересня 2014 року з того ж дня солдата ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радиста 3 відділення радіогрупи 4 загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним та дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно та наполегливо, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, достовірно знаючи про відсутність передбачених ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстав для звільнення з військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, 8 вересня 2014 року вирішив вчинити дезертирство, тобто самовільно залишити військову частину з метою ухилитися від військової служби.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби, солдат ОСОБА_5 8 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до моменту затримання службовими особами Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області о 10:00 год. 20 серпня 2015 року, проводячи службовий час на власний розсуд за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 ,та в інших місцях.
Протягом зазначеного періоду ухилення від проходження військової служби солдат ОСОБА_5 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, проводячи службовий час на власний розсуд та не маючи намір повертатися на військову службу взагалі.
20 серпня 2015 рокуо 10.00 год. солдат ОСОБА_5 був затриманий співробітниками Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області.

Діяння ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.408 КК України.

12 квітня 2017 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України підполковникм юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю захисника ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472, 473, 476 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України. Сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.408 КК України у виді 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Також в угоді закріплено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону, суд прийшов до висновку, що угода підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч.1 ст. 408 КК України відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання, у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік відповідає вимогам Кримінального кодексу України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 I КК України.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом не встановлено.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 12 квітня 2017 року і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.374, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 12 квітня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України підполковникм юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

ОСОБА_5 визнати винним за ч.1 ст. 408 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 2 ( два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 судом не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський райсуд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1