Провадження 1кп-200/121/17
Справа 219/3828/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

з участю:

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000084, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який знаходиться на обліку на біржі праці, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Приписами ст.ст. 11,28, 30 статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім випадків віддання явно злочинного наказу, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих в покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Згідно вимог ст.ст. 35,38 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, наказ можна віддати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку, а військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

22 серпня 2014 року капітан ОСОБА_5 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та 22 серпня 2014 року був направлений для проходження військової підготовки до табору військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), звідки був направлений для подальшого проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 82 від 01.11.2014 року капітан ОСОБА_5 призначений на посаду командира 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року оголошено про проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 днів із дня набрання чинності цим Указом.

04.05.2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 видано наказ (по строковій частині) № 124, згідно якого командир 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 повинен був вибути з ротного опорного пункту « НОМЕР_2 », який розташований на території Микитівського району Донецької області до ротного опорного пункту № НОМЕР_3 , який розташований на території Артемівського району Донецької області у розпорядження командира 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 .

Цього ж дня приблизно об 11.00 годині, виконуючий обов`язки начальника штабу перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 , перебуваючи у штабі військової частини НОМЕР_1 , який розташований поблизу АДРЕСА_3 ,та будучі згідно вимог ст.ст. 31,32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України начальником за військовим званням та службовим становищем (посадою) по відношенню до командира 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 у присутності заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом підполковника ОСОБА_9 та діловода штабу указаної військової частини солдата військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період ОСОБА_10 довів до капітана ОСОБА_5 зміст наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 124 від 04.05.2015 року щодо його вибуття з ротного опорного пункту « НОМЕР_2 », який розташований на території Микитівського району Донецької області до ротного опорного пункту « НОМЕР_3 », який розташований на території Артемівського району Донецької області у розпорядження командира 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 , що підтверджено особистим підписом капітана ОСОБА_5 на витягу з вищевказаного наказу.

З метою оперативного виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 124 від 04.05.2015 року та забезпечення бойової готовності ротного опорного пункту « НОМЕР_3 », який розташований на території Артемівського району Донецької області, виконуючий обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 відповідно до вищевказаних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказав капітану ОСОБА_5 прибути на ротний опорний пункт «4308» в розпорядження 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 у строк до 19 години 04.05.2015 року, на що капітан ОСОБА_5 доповів про свою готовність до виконання наказу та відсутність будь-яких об`єктивних причин, що унеможливлювали його виконання у визначений строк.

Разом з тим, командир 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 всупереч вимог ст.ст. 11,30,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів та усвідомлюючи те, що він зобов`язаний неухильно виконати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 124 від 04.05.2015 року, а також те, що відданий йому наказ є законним до ротного опорного пункту « НОМЕР_3 » в розпорядження командира 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 у визначений строк не прибув.

Цього ж дня приблизно о 20.00 годині заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом підполковник ОСОБА_9 разом з тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_8 та представником військової служби правопорядку у військовій частині капітаном ОСОБА_11 прибули до ротного опорного пункту « НОМЕР_2 », з метою з`ясування причин невиконання капітаном ОСОБА_5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 124 від 04.05.2015 року в частині його вибуття з ротного опорного пункту « НОМЕР_2 » до ротного опорного пункту « НОМЕР_3 ».

Командир 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати наказ командира (начальника) військової частини і те, що відданий йому наказ є законним через особисту недисциплінованість, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, заявив про свою незгоду з указаним наказом та, не маючи на те жодних поважних причин, з надуманих мотивів, відкрито, публічно, у присутності заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом підполковника ОСОБА_9 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 , представника військової служби правопорядку у військовій частині НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 , начальника розвідки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_12 та виконуючого обов`язки командира 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_13 відмовився виконати вищевказаний наказ свого начальника та убувати з ротного опорного пункту « НОМЕР_2 », розташованого на території Микитівського району Донецької області на ротний опорний пункт « НОМЕР_3 », розташований на території Артемівського району Донецької області, чим вчинив непокору.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України визнав повністю, та пояснив, що він дійсно скоїв зазначений злочин при обставинах, встановлених в ході досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження. Він добровільно з`явився до військкомату та 22 серпня 2014 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та був направлений для подальшого проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 . 01.11.2014 року він був призначений на посаду командира 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 . 04.05.2015 року він був ознайомлений з наказом командира військової частини НОМЕР_1 , згідно якого він повинен був вибути з ротного опорного пункту, де вони на той час дислокувалися до іншого опорного пункту. Зазначений наказ він не виконав в визначений час та не вибув до іншого опорного пункту. Ввечері того ж дня він був затриманий. У скоєному щиро розкаявся.

Окрім повного визнання своєї провини обвинуваченим, провина обвинуваченого повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами по справі:

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 № 124 від 04.05.2015 року про направлення на опорний пункт «4308» з розпорядження командира 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти капітана ОСОБА_7 капітана ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_5 був ознайомлений під підпис в той же день. ( т.2 а.с. 6).

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, визначивши відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що провина обвинуваченого доведена повністю, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи. Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах особливого періоду, правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 402 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, враховуючи обставини та тяжкість скоєного, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття у вчиненому злочині; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні повнолітню дитину, студентку денної форми навчання вищого закладу, одружений, мешкає з сім`єю, позитивно характеризується по місцю проходження військової служби, місцям попередньої роботи, місцю проживання та з урахуванням його сімейного та матеріального положення, а також стану здоров`я отримане поранення під час проходження служби в зоні АТО, перебування на обліку у лікаря онколога з приводу онкологічного захворювання нирки, на теперішній час він демобілізований з лав Збройних Сил України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому у зв`язку з наявністю пом`якшувальних покарання обставин та особи обвинуваченого, може бути призначене інше більш м`яке покарання ніж зазначено в санкції статті Кримінального Кодексу України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в дохід держави, що є необхідним та буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у дохід держави в розмірі 15 000 гривень.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Бабушкінського районного суду ОСОБА_1

м. Дніпропетровська