Справа №483/1957/16-к 27.04.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001016 за апеляційною скаргою та змінами до неї прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Очаківського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одружений, офіційно не працює, не судимий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та змін до неї.
В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2016р. змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки зі звільненням, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п.2 ч.2 ст.76 КК України додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В інший частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст вироку.
Вироком Очаківського міськрайоннного суду Миколаївської області від 26.12.2016р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи № 1690 від 07 вересня 2016 року у розмірі 703 (сімсот три) грн. 68 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та змін до неї.
В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор не оспорюючи доведеності вини засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України.

Вказує, що Законом України від 07.09.2016 № 1492 VIII «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016р., ст. 76 КК України викладено в новій редакції та п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покаранням, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, на осіб звільнених від відбування покарання, суд може додатково покласти і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Однак, суд, при призначенні покарання ОСОБА_6 , застосував ст. 76 КК України без врахування даних змін.

Зазначає, що судом неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, що стосується обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, та органів нагляду за вказаною особою, у зв`язку з чим, апелянт вважає, що вирок стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2016р., встановлено,06 вересня 2016 року ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Чигрина в м. Миколаєві, маючи умисел на придбання та носіння вогнепальної зброї, купив ручну короткоствольну вогнепальну зброю гладкоствольний самозарядний пістолет моделі «ПГШ-790», калібру 9 мм Р.А. виробництва СП «Шмайсер», без передбаченого законом дозволу, після чого перевіз його до м. Очаків.
07 вересня 2016 року, в період часу з 02 год. 40 хв. до 03 год. 20 хв., під час проведення огляду місця події, а саме кімнати АДРЕСА_2 , у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено зазначений вище пістолет, який останній носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Згідно висновку експерта від 07 жовтня 2016 року № 1690, пістолет, вилучений у ОСОБА_6 , є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі «ПГШ-790», калібру 9 мм Р.А. виробництва СП «Шмайсер» (Україна, Київська область, м. Вишневе). Конструкція пістолету дозволяє здійснювати постріли шумовими та газовими патронами калібру 9 мм Р.А. Knall (або їх аналогами), патронами «ПНД-9П» калібру 9 мм, спорядженими гумовими кулями (або їх аналогами) та способом роздільного заряджання з використанням шумових патронів калібру 9 мм Р.А. Knall та саморобних свинцевих круглих куль діаметром до 6,9 мм. Пістолет знаходиться у справному стані та придатний до проведення пострілів, виготовлений промисловим способом із подальшою саморобною переробкою шляхом викручування втулки із розсіювачем з дульної сторони ствола, що перешкоджала вильоту кульового снаряду із каналу ствола.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як незаконному придбанні та носінні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, пом`якшуючи обставини справи, а саме щире каяття у скоєному, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, та звільнив його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений доказами, перевіреними судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому суд першої інстанції допитав обвинуваченого, дослідив характеризуючі обвинуваченого матеріали і з урахуванням повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, за доцільністю не проводилось дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.
На підставі викладеного колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались та апелянтом не оскаржуються.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Таким чином, суд врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, та дані про особу обвинуваченого та обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням до нього положень ст.75КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, при застосуванні вимог ст.76 КК України є слушними.
Законом України від 07.09.2016 № 1492 VIII «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016р., ст. 76 КК України викладено в новій редакції та п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покаранням, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, на осіб звільнених від відбування покарання, суд може додатково покласти і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Однак, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 та звільняючи його від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд першої інстанції зазначив орган по здійсненню нагляду за поведінкою особи, звільненої від відбування покарання з випробуванням - кримінально виконавчу інспекцію, що суперечить вимогам кримінального закону, який діяв на момент постановлення вироку .

Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність що стосується як обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, так і органу нагляду за вказаною особою.

З аналізу зазначених вище норм слідує, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016р. погіршує становище засудженого. Відповідно до вимог ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи,не має зворотної дії в часі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2016 року ОСОБА_6 засуджений за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 06.09.2016 року, тобто до дня набрання Законом України від 07.09.2016 року № 1492 VIII чинності, а тому її положення не можуть бути застосовані, оскільки погіршують становище обвинуваченого. Тому доводи прокурора щодо необхідності покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016р. не підлягають задоволенню.

Водночас є слушними доводи прокурора в частині неправильного зазначення судом органу, який повинен здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробування. Оскільки, станом на день ухвалення вироку, контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально виконавчою інспекцією.

Отже, суд 1 інстанції ухвалюючи стосовно ОСОБА_6 вирок неправильно застосовував закон України про кримінальну відповідальність (ст.76 КК України), зазначивши у вироку орган, який повинен здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням кримінально виконавчу інспекцію, тому апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, на підставі положень п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405,407,409, 413, 424. 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року, стосовно ОСОБА_6 - змінити в частині застосування ст. 76 КК України, зазначивши про зміну органу по здійсненню нагляду за особами звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши орган з питань пробації, замість кримінально виконавчої інспекції.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді