Провадження № 11-кп/780/795/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 04.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
04 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рубченки Володарського району Київської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187

КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 13 червня 2015 року близько 04 години разом із ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку № 4/1 по вул. Клінічній в м. Біла Церква Київської області, за попередньою змовою між собою, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_9 наніс потерпілому один удар кулаком в область грудей, звалив потерпілого з ніг, а ОСОБА_7 наніс три удари правою ногою в область голови потерпілого, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому, ОСОБА_9 в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 забрав із задньої кишені потерпілого шкіряний гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень та з правої передньої кишені штанів дістав мобільний телефон марки «Самсунг» та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденими грошима та майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2500 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині прокурор просить вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при постановленні вироку не враховано механізм та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а саме те, що ОСОБА_7 наніс три удари правою ногою в область голови потерпілого, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, синці і садна голови. Вказане свідчить, про жорстокість нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та те, що удари обвинувачений наносив виключно у життєво важливі органи.

Крім того, в порушення ст. 69 КК України суд у своєму вироку призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що є нижчим найнижчої межі вказаного виду покарання, встановленого санкцією цієї частини статті 187 КК України, зазначивши у мотивувальній частині вироку про застосування ст. 69 КК України, однак не вказав таку норму у резолютивній частині.

Разом з тим, суд призначив основне покарання ОСОБА_7 із застосуванням додаткового покарання, а саме у виді конфіскації майна та звільнив його від відбування основного покарання з іспитовим строком, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при звільненні останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не мав права взагалі призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

В запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року без зміни. Свої вимоги мотивує тим що, суд першої інстанції обираючи йому покарання в повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпечності, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу підсудного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Додатково обвинувачений зауважив, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції прокурор сам просив суд застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання ніж передбачене законом. Тому, апеляція прокуратури виглядає більше ніж дивно та невмотивовано.

В запереченнях потерпілий ОСОБА_10 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 залишити в силі, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи і постановлення вироку повністю врахував обставини, що пом`якшують покарання останньому. Також, вважає що до пом`якшуючих обставин необхідно віднести і те, що ОСОБА_7 працює, має дружину і у нього народилася дочка, якій зараз 2 місяці. На його погляд, суд постановивши обвинувальний вирок, призначив покарання ОСОБА_7 , яке повність відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого і за своїм розміром є явно справедливим, що є також наслідком всебічності та повноти судового слідства, оскільки були належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , котрі апеляційну скаргу прокурора не підтримали та просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в судовому засіданні та не оспорюється в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є безпідставними.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вищевказаних норм кримінального закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також відсутність обставин що обтяжують покарання останнього.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується і думка потерпілого ОСОБА_10 , котрий надав до суду свої заперечення в яких вказав, що він знайшов примирення з ОСОБА_7 і вважає можливим виправлення останнього поза місцем позбавлення волі, молодий вік обвинуваченого, а також те, що з часу вчинення ним злочину пройшло більше двох років і за цей період він не допустив будь-яких правопорушень, має дружину та доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши останньому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 187 КК України та на підставі ст.ст. 75, 76 звільнив його від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків. Свої висновки в цій частині суд достатньо обґрунтував, і з якими повністю погоджується колегія суддів, вважаючи обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання достатнім для його виправлення, а тому підстав для посилення цього покарання, як того просить прокурор в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України, не вказав її у резолютивній частині вироку, то вони є слушними.
Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Абзацами 1, 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині вироку послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при наявності пом`якшуючих відповідальність обставин, з урахуванням особи винного ОСОБА_7 , котрий позитивно характеризується та не являє собою великої суспільної небезпеки, застосував до останнього вимоги ст. 69 КК України, проте, в порушення вищевказаних вимог закону, не вказав застосування такої норми в резолютивні частині вироку, що є неприпустимим та тягне за собою скасування вироку в частині призначеного покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони також є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
В порушення вказаної норми закону, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 основне покарання із застосуванням додаткового покарання, у виді конфіскації майна та звільняючи останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки враховуючи вищевказані норми закону, при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не міг призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 змінити, скасувавши його в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: