АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/194/17 Справа № 173/2308/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000705, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Бахманського району Чернігівської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 порушує питання про скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального законодавства та за м`якістю призначеного покарання, і просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, та остаточно призначити до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років і 6 місяців, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , порушує питання про скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відносно його підзахисного.

В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції та визнати його невинуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про скасування оскаржуваного вироку у зв`язку з його неправомірністю та однобічністю з боку суду.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначене йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначене ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначене покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком суду покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.06.2015 р, остаточно призначене ОСОБА_7 покарання до відбуття у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експертів для проведення товарознавчої експертизи у розмірі 1051 гривень 95 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів для проведення товарознавчої експертизи у розмірі 1051 гривень 95 копійок.

Вирішені питання про речові докази, запобіжні заходи щодо обвинувачених, зарахування строку їх попереднього ув`язнення до строку відбування покарання.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених в оскаржуваному вироку, ОСОБА_8 05.03.2015 року, приблизно о 23.00 год., перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив таємне викрадення майна цього потерпілого, чим спричинив останньому збитки на суму 2140,40 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_8 30.03.2015 року приблизно о 12.00 год., перебуваючи на території Мишуринрізького лісництва ДП «Верхньодніпровське лісове господарство», що розташоване за адресою: вул. Б.Хмельницького 40 у с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вчинив таємне викрадення майна, а саме насіння соняшнику, яке належало на праві власності ОСОБА_13 , чим спричинив останньому збитки на суму 1440 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Також 12.04.2015 року приблизно о 10.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території Мишуринрізького лісництва ДП «Верхньодніпровське лісове господарство», що розташоване за адресою: вул. Б.Хмельницького 40 у с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вчинив таємне викрадення майна ДП «Верхньодніпровське лісове господарство», заподіявши останньому збитки на суму 780 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 14.07.2015 року приблизно о 23.00 год., проникнувши до території колишньої ферми, розташованої поблизу АДРЕСА_5 , проник всередину складського приміщення, належного ФОП ОСОБА_14 , та вчинив таємне викрадення майна останнього, чим завдав йому збитки на суму 449,40 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 26.07.2015 року приблизно о 23.10 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою, проникли до території домоволодіння ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_6 , де близько 23:20 годин того ж дня здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_15 з метою заволодіння належним останньому майном, в тому числі автомобілем «ІЖ 21251010», д/н НОМЕР_1 .
У процесі здійснення розбою ОСОБА_7 вийшов за межі раніше досягнутої домовленості зі співучасником ОСОБА_8 та прийняв одноосібне рішення щодо умисного, з корисливих мотивів, позбавлення життя потерпілого ОСОБА_15 та, реалізуючи свій злочинний намір, заподіяв останньому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких за критерієм небезпеки для життя, що призвело до настання смерті цього потерпілого на місці скоєння злочину близько 23:30 годин 26.07.2015 р.
Після цього, заволодівши майном потерпілого ОСОБА_15 на загальну суму 21.710, 80 грн., в тому числі автомобілем «ІЖ 21251010», д/н НОМЕР_1 , обвинувачені на зазначеному автомобілі покинули місце вчинення злочину.
Також 04.08.2015 року, приблизно о 23.00 год., ОСОБА_8 , проникнувши до території колишньої ферми, розташованої поблизу АДРЕСА_5 , проник всередину складського приміщення, належного ФОП ОСОБА_14 , та вчинив таємне викрадення майна останнього, чим завдав йому збитки на суму 2131,20 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Вищезазначені умисні злочинні дії ОСОБА_7 були кваліфіковані стороною обвинувачення:

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів;

-за ч. 4 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням в житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

-за ч. 3 ст. 289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, з проникненням у сховище, - з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.

Вищезазначені умисні злочинні дії ОСОБА_16 були кваліфіковані стороною обвинувачення:

-за ч. 4 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням в житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

-за ч. 3 ст. 289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, з проникненням у сховище;

-за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, - з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор ОСОБА_11 , не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинувачених за відповідними статтями (частинами статей) закону України про кримінальну відповідальність, в той же час зазначає, що при ухваленні вироку суд допустив порушення закону про кримінальну відповідальність, призначивши ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає його особі, є явно несправедливим та недостатнім для виправлення останнього через м`якість.

Вказує, що судом недостатньою мірою враховано ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, їх тяжкість, дані про особу обвинуваченого та його поведінку до і після вчинення злочину, той факт, що ОСОБА_17 , будучи звільненим судом від відбування покарання з випробуванням, під час іспитового строку повторно скоїв низку особливо тяжких злочинів за наявності декількох обставин, що обтяжують його покарання.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, захисник ОСОБА_9 зазначає, що судом надано неправильну оцінку наявним доказам, деяким доказам не надано оцінки взагалі, частину доказів проігноровано, а в основу вироку покладено припущення, що потягло невідповідність його дійсним обставинам справи.

Вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину заперечував та вказував, що показання зізнавального характеру у межах досудового розслідування надавалися ним внаслідок застосування до нього фізичного та психічного насильства працівниками карного розшуку Верхньодніпровського ВП.

З цього приводу судом було призначено перевірку, під час якої прокуратурою Дніпропетровської області відповідних фактів виявлено не було, втім з цим висновком не можна погодитися, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18 , згідно яких у присутності останнього працівник поліції наносив ОСОБА_8 удари під потилицю.

На думку захисника, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є недоведеною, що має тягнути скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо його підзахисного.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено неправомірно, з порушенням правових норм законодавства, судовий розгляд здійснено односторонньо, беручи до уваги тільки доводи сторони обвинувачення, а також, на думку обвинуваченого, вирок суду є надмірно суворим.

Вказує, що, на його думку, вирок суду підлягає скасуванню вже з підстав побиття його та ОСОБА_8 працівниками поліції, яке підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 та відповідним відеодиском, втім було залишене судом першої інстанції поза увагою.

Зазначає, що судом були безпідставно відхилені його клопотання про заміну захисника, призначення генетичної експертизи, повторний допит свідків та потерпілої, що перешкодило у встановленні об`єктивної істини у справі.

Крім того, обвинувачений вважає, що судом були прийняті до уваги показання свідків, що є показаннями з чужих слів, які могли бути визнані доказами виключно якщо сторони погоджуються з визнанням їх такими, втім таке питання перед обвинуваченими поставлене не було. Наголошує, що такої згоди він не надає.

Вказує, що суд, визнавши недопустимим доказом результати слідчого експерименту від 28.08.2015 р., в той же час поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , що були понятими при його проведенні, які також є недопустимими доказами відповідно до принципу «плодів отруйного дерева».

Також обвинувачений зазначає, що в судовому засіданні потерпіла висловила декілька версій того, за якими ознаками вона встановила, що труп належить саме ОСОБА_23 , які апелянт оцінює як сумнівні, як і саме впізнання, та вказує, що суд відмовив йому у проведенні генетичної експертизи щодо встановлення особи померлої людини, а отже викладений у вироку висновок про те, що це є саме ОСОБА_23 , не підтверджений дослідженими судом доказами.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено неправомірно, з порушенням правових норм, а судовий розгляд здійснено односторонньо, беручи до уваги тільки доводи сторони обвинувачення.

Вказує, що під час розгляду справи в суді стороною обвинувачення не було надано належних доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні інкримінованих злочинів. Також, зазначає, що під час проведення слідчих дій було порушено його право на захист, оскільки всі слідчі дії вчинялися за відсутності його захисника, який на час їх проведення був відсутній.

Крім того зазначає, що незгодний з показаннями потерпілої ОСОБА_24 в частині впізнання нею трупу ОСОБА_15 , оскільки експерт ОСОБА_25 , будучи допитаним в залі суду, показав, що впізнати труп було неможливо.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту заперечував; думку обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її необґрунтованість; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження в частині недоведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, колегія суддів, перевіривши зазначені висновки, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дослідивши звукозапис судового розгляду, приходить до висновків про правильність встановлення фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень судом першої інстанції, який зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в їх скоєнні. Вина обвинувачених у вчиненні злочинів, за яких їх засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Так, вина ОСОБА_8 у таємному викраденні майна потерпілих за епізодами, що мали місце 05.03.2015 р., 30.03.2015 р., 12.04.2015 р., 14.07.2015 р., 04.08.2015 р. підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо обставин викрадення у них майна, а також письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 15 вересня 2015 року /а.с.247-248 т.1/; висновком судово-товарознавчої експертизи № 210-16 від 25.01.2016 року /а.с. 182-186 т.2/; протоколом огляду місця події від 03 серпня 2015 року з фототаблицями до нього /а.с.136-138 т.1/; протоколом огляду місця події від 15 вересня 2015 року /а.с.141 т.1/; розпискою /а.с.143 т.1/, з якої слідує, що два мішки білого кольору з насінням соняшника отримані ОСОБА_13 на зберігання; висновком судово-товарознавчої експертизи № 210-16 від 25.01.2016 року /а.с. 182-186 т.2/; протоколом огляду місця події від 03 вересня 2015 року з фототаблицями до нього /а.с.163-165 т.1/; актом обстеження території від 20 квітня 205 року /а.с.169 т.1/; протоколом огляду місця події від 15 вересня 2015 року /а.с.180 т.1/; висновком судово-товарознавчої експертизи № 210-16 від 25.01.2016 року /а.с. 182-186 т.2/; протоколом огляду місця події від 05 вересня 2015 року з фототаблицями до нього /а.с.200-201 т.1/; протоколом огляду місця події від 09 вересня 2015 року з фототаблицями до нього /а.с.8-9 т.2/; протоколом огляду місця події від 15 вересня 2015 року /а.с.204 т.1/; висновком судово-товарознавчої експертизи № 210-16 від 25.01.2016 року /а.с. 182-186 т.2/.
Також вина ОСОБА_8 за цими епізодами підтверджується показаннями свідка ОСОБА_26 , який показав, що обвинуваченого ОСОБА_8 знає, це його далекий родич. На протязі весни - літа 2015 р. ОСОБА_8 привозив йому на продаж металеві швелера, металевий куток, мідний кабель, насіння соняшника. Казав, що це майно належить йому, з батьком розбирають стару хату, а соняшник заробив у фермера. Насіння соняшнику купив приблизно 8-10 мішків. Швелерів було приблизно 8 шт., довжиною 1,5-2 м. Також, ще купував у нього 2 електропроводи, коли точно, не пам`ятає. Майно ОСОБА_8 привозив до нього додому мотоциклом. Те, що вказане майно було крадене, не знав, ОСОБА_8 казав, що це майно належить йому.
Вина обвинувачених у вчиненні 26.07.2015 р. інкримінованих їм кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_15 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_24 , допитаної в суді першої інстанції, яка суду пояснила про обставини огляду домоволодіння ОСОБА_15 , а також надала показання щодо обставин проведення 28.08.2015 слідчого експерименту з ОСОБА_8 , під час якого останній детально розповів про обставини вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_15 , позбавлення його життя, заволодіння його майном, подальшого приховування обвинуваченими трупу цього потерплого, та вказав на місце поховання останнього, де і було при розкопуванні знайдено труп, в якому потерпіла ОСОБА_24 впізнала свого вітчима ОСОБА_23 по залишкам волосся на потилиці, а також по зубах та трусах. Також ОСОБА_27 під час судового засідання при огляді ДВД-програвача, що був віднайдений 28.08.2015 р. у місці, вказаному ОСОБА_7 , пояснила, що цей пристрій належав потерпілому ОСОБА_23 , і що вона впізнає його по кольору та формі.
Крім того, вина обвинувачених у цій частині підтверджується:
Показаннями свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 щодо обставин огляду домоволодіння ОСОБА_15 та факту його зникнення.
Показаннями свідка ОСОБА_18 , допитаного в суді першої інстанції, який пояснив, що якось після роботи, за 2-3 дні до затримання ОСОБА_8 працівниками міліції, пили з ним у дворі пиво, і ОСОБА_8 розповів, що в с. Мишурін Ріг він та ОСОБА_7 вбили діда, який жив по сусідству з ОСОБА_8 . Був присутній при проведенні з ОСОБА_8 слідчої дії, коли останній показував, де закопали труп потерпілого. Дорогу до місця поховання потерпілого показував ОСОБА_8 . Місто, де був закопаний труп, також вказав він, труп був прикиданий землею, але не глибоко. Потім його та ОСОБА_8 відвезли до відділу міліції.
Показаннями свідка ОСОБА_31 , який в суді першої інстанції показав, що в липні 2015 р. йому подзвонив ОСОБА_8 або ОСОБА_7 , точно він не пам`ятає, та запропонував купити телефон. Зустрівся з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в районі автовокзалу м. Дніпродзержинська. Телефон був марки «Нокія», в робочому стані, без картки, розкладушка сірого кольору.
Показаннями свідка ОСОБА_32 , допитаного в суді першої інстанції, який показав, що в липні 2015 р., дату не пам`ятає, йому зателефонував незнайомий хлопець та спитав, чи купить він машину, відповів, що як не крадену, то купить. Через деякий час, приблизно о 20-21 год. до нього приїхав ОСОБА_8 на автомобілі Москвич ІЖ-Комбі, жовтуватого кольору. За кермом був ОСОБА_8 , він був один, під`їхав до воріт. Подивився машину, виявив, що вибито лобове скло, дах продавлений, але завелася вона відразу. Технічного паспорту на машину у ОСОБА_8 не було, була якась довіреність, але він її не читав. Попросив ОСОБА_8 написати розписку, що машина не крадена, а також сфотографував останнього біля машини. Розписку ОСОБА_8 написав власноручно. Заплатив ОСОБА_8 гроші, приблизно 1300-1400 грн. і він пішов. Пояснив, що обвинувачений ОСОБА_8 - саме та особа, що продала йому машину, впізнав його в судовому засіданні.
Показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_33 , які пояснили, що 28.08.2015 року були понятими при проведенні слідчого експерименту, приїхали до двору ОСОБА_15 , де був ОСОБА_8 та працівники міліції, вони заходили в будинок потерпілого, де ОСОБА_8 щось розповідав. Потім ОСОБА_8 , вони та працівники міліції сіли в машину, і поїхали на місце, де було заховано труп потерпілого. Дорогу до цього місця показував ОСОБА_8 , якби він не вказав на місце поховання, його знайти було неможливо. Після того, як ОСОБА_8 вказав місце, де було закопано труп ОСОБА_15 , розкопали це місце і виявили труп потерпілого, який потім відвезли до моргу. Труп було закопано неглибоко, приблизно на глибину 20 см. В їх присутності до ОСОБА_8 будь-яких заходів фізичного та психічного впливу працівниками міліції не застосовувалося.
Показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які пояснили, що приймали участь в якості понятих при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 . В їх присутності ОСОБА_7 пояснив, що в с. Мишурин Ріг він і ще один хлопець вбили чоловіка і угнали машину. Після цього усі учасники поїхали в с.Новомиколаївка, де за вказівкою ОСОБА_7 , на узбіччі дороги виявили відеоплеєр і переноску, ці речі лежали в кущах, поруч з проїзною частиною дороги, приблизно в 5-10 м від траси. З дороги місце, де лежав програвач, не видно. Місце вказав ОСОБА_7 . Забрали ці речі та за вказівкою ОСОБА_7 поїхали шукати ще якийсь пакет, але не знайшли. Потім поїхали в м. Дніпродзержинськ до переїзду, шукали лопату, але також не знайшли, потім поїхали в м. Дніпродзержинськ на приймальний пункт металобрухту, де як пояснив ОСОБА_7 , вони здавали машину марки Москвич. Там хазяїн прийомного пункту видав розписку, яку слідчий вилучив. Потім повернулися до відділу міліції. До ОСОБА_7 заходи фізичного та психічного впливу працівниками міліції не застосовувалися, все показував сам, тілесних ушкоджень у нього не бачили.
Показаннями експерта ОСОБА_25 , який підтвердив надані раніше висновки експертиз.
Ці показання були правильно оцінені судом першої інстанції та ґрунтовно покладені в основу оскаржуваного вироку суду зважаючи на те, що вони є логічними, послідовними та узгоджуються між собою та з іншими доказами, а стороною захисту будь-яки обставини, що поставили б ці показання під сумнів, не наведені.
Крім того, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, зокрема з протоколу огляду місця події від 31 липня 2015 року /а.с. 5-6 т.1/ слідує, що оглянуто місце події - територія домоволодіння по АДРЕСА_6 , та виявлено, що в будинку речі розкидано; протоколом огляду місця події від 28 серпня 2015 року з фототаблицями до нього /а.с.63-67 т.1/, з якого слідує, що оглянуто місце події - територія домоволодіння по АДРЕСА_6 , та виявлено документи на мобільний телефон «Nokia 6131»; протоколом огляду трупа від 28 серпня 2015 року з фототаблицями до нього /а.с.72-76 т.1/, з якого слідує, що поблизу ґрунтової дороги між населеними пунктами с. Мишурін Ріг та с. Мости Верхньодніпровського району Дніпропетровській області оглянутий труп ОСОБА_15 в стані трупного гниття; протоколом огляду місця події від 27 серпня 2015 року /а.с.34 т.1/, згідно якому вилучена добровільно видана ОСОБА_8 сім-картка № НОМЕР_2 , на якій зберігається номер « ОСОБА_34 приемка НОМЕР_3 »; висновком судово-медичної експертизи № 122-Е від 28 вересня 2015 року /а.с.95-96 т.2/, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_15 настала приблизно за місяць до моменту проведення судово-медичної експертизи трупа, не виключено - що в строк, вказаний в описовий частині постанови; протоколом слідчого експерименту від 21 жовтня 2015 року з відеозаписом до нього /а.с.84-86 т.2/, у межах якого ОСОБА_7 детально розповів про обставини подій 26.07.2015 р. в домоволодінні ОСОБА_15 , зокрема про механізм заподіяння цьому потерпілому тілесних ушкоджень; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 122-Е-Д від 09 листопада 2015 року /а.с.106-107 т.2/, згідно якому з урахуванням даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , можна зробити висновок про те, що можливість утворення виявлених при судово-медичної експертизі трупа ОСОБА_15 тілесних ушкоджень за механізмом, вказаним ОСОБА_7 , не виключається; протоколом огляду від 29 серпня 2015 року /а.с.216-217 т.1/ згідно якому оглянуто вилучений з участю підозрюваного ОСОБА_7 28.08.2015 р. DVD- програвач «Ргogressive Sсаn» СDPLEVER DVD-NS 575 Р та електроподовжувач блакитного кольору довжиною близько 10 м; дорученням від 24.07.2009 р. та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого Дніпродзержинським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 30.11.1991 р. /а.с. 15 т.1/, згідно яким ОСОБА_15 мав право користування та розпорядження автомобілем «ІЖ 21251010», державний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, колір лотос, двигун № НОМЕР_5 ; протоколом огляду від 28 серпня 2015 року /а.с.57-58,61 т.1/ та розпискою від 27.07.2015 р., з яких слідує, що вилучено лист з добровільно виданого ОСОБА_32 учбового зошиту з рукописним записом наступного змісту «Расписка Я ОСОБА_35 продал машину номерной знак НОМЕР_6 Москвич ИЖ комби на металлолом. Я хозяин расписка написана собственоручно без пренуждений 27.07.2015 подпись».
Згідно висновку експерта № 13/1.1-251 від 09.06.2016 року за результатами судової почеркознавчої експертизи з ілюстративною таблицею та додатками до неї /а.с.145-161 т.5/, рукописний текст та підпис у розписці від 27.07.2015 р. (на а.с. 61 т.1), що починається зі слів « Расписка Я ОСОБА_35 продал машину …» та закінчується словами «… написана собственоручно без пренуждений 27.07.2015» - виконані ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 210-16 від 25.01.2016 року /а.с. 182-186 т.2/, остаточна вартість складає: мобільного телефону «Nokia 6131» - 285,00 грн., мобільного телефону «Sіmens S-55» - 226,80 грн., DVD програвача «Ргogressive Sсаn» СDPLEVER DVD-NS 575 Р - 249,00 грн., автомобіля «ИЖ 21251010» - 20900 грн. Показаннями експерта ОСОБА_36 у судовому засіданні вказані висновки підтверджені.
Згідно висновку комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 243 від 30.10.2015 року /а.с.102-104 т.1/, ОСОБА_7 хронічним душевним захворюванням, слабоумством або іншим хворобливим станом у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не страждав і в даний час не страждає. В період часу, до якого відносяться інкриміноване йому діяння, він міг віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Досліджуваний в даний час також може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними. Не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру.
Детально проаналізувавши вищезазначені докази, кожний окремо з точки зору їх достовірності, належності та допустимості, а у сукупності з точки зору їх взаємозв`язку та узгодженості між собою, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що ними поза розумним сумнівом доведена вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їх кримінальних правопорушень.
Колегія суддів з цим висновком погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на повному та всебічному дослідженні судом першої інстанції всіх обставин кримінального провадження, вирішенні у відповідності з законом клопотань сторін, наданні належної оцінки всім обставинам та доказам - як тим, що підтверджують вину обвинувачених, так і тим, що на них сторона захисту посилалась на спростування обвинувачення.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 , його захисника та ОСОБА_8 щодо недоведеності вини обвинувачених, колегія суддів прийшла до висновку, що вони зводяться до особистої суб`єктивної оцінки окремих доказів та обставин, що на думку цих апелянтів можуть свідчити про необґрунтованість обвинувачення, та ігнорування решти обставин кримінального провадження, які свідчать про винність обвинувачених, та сукупності доказів, що узгоджуються між собою та ці обставини підтверджують.

Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не знаходить їх переконливими зважаючи на те, що вони повторюють аргументи, висловлені стороною захисту під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, який у свою чергу їх ретельно перевірив та ґрунтовно спростував в оскаржуваному вироку.

Так, ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі посилався на те, що до нього та ОСОБА_8 на етапі досудового розслідування було застосовано психічне та фізичне насильство працівниками органів внутрішніх справ, що, на його думку, безумовно має тягнути скасування оскаржуваного вироку суду.

Такі доводи були висловлені ним в суді першої інстанції, який вжив належні заходи щодо їх перевірки шляхом надання відповідного доручення Прокуратурі Дніпропетровської області /а.с. 167-169 т. 5/. У межах проведеного досудового розслідування викладені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обставини щодо застосування до них незаконних методів досудового розслідування підтвердження не знайшли, що потягло закриття кримінального провадження за цими фактами постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 27.09.2016 р. /а.с. 94-98 т. 6/.

Приймаючи до уваги наведене, а також зважаючи на зміст показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_37 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , потерпілої ОСОБА_24 , які були присутні під час проведення слідчих дій з обвинуваченими та заперечували факт застосування до останніх будь-якого фізичного або психічного насильства, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про неспроможність доводів обвинувачених у цій частині, з яким колегія суддів погоджується.

Також суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_18 щодо застосування в його присутності працівниками міліції до ОСОБА_8 фізичного насильства у виді ляпасів, оскільки ці обставини суперечать показанням вищезазначених свідків, які також були присутні при проведенні відповідних слідчих дій. Розумні сумніви в об`єктивності показань цих свідків відсутні, в той час як свідок ОСОБА_18 згідно даним проведеної перевірки перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_8 та відбуває покарання за вчинення злочину /а.с. 97 т. 6/, а отже може давати неправдиві показання з метою допомоги останньому уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, показання цього свідка суперечать показанням самого ОСОБА_8 в частині механізму, часу, місця застосування насильства та осіб, що його застосовували.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводи щодо неналежного встановлення особи людини, труп якої був виявлений 28.08.2015 р. у вказаному ОСОБА_8 місці, та про відсутність достатнього підтвердження того, що це є саме потерпілий ОСОБА_15 , були предметом розгляду суду першої інстанції, який їх ретельно перевірив та грунтовно відкинув, вказавши, що згідно показанням потерпілої ОСОБА_24 остання добре знала свого вітчима, та впізнала його труп по залишкам волосся, зубам та одягу, а експерт ОСОБА_25 у судовому засіданні підтвердив, що був присутній при огляді трупу потерпілого ОСОБА_15 після його виявлення у вказаному місці, а у подальшому проводи судово-медичне дослідження даного трупу. Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони є правильними, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та досліджених доказах.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на безпідставне прийняття судом до уваги показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_24 , які є показаннями з чужих слів, колегія суддів оцінює критично, оскільки у вироку суду наведене належне та достатнє мотивування прийняття такого рішення, що ґрунтується на положеннях ст. 97 КПК України та їм відповідає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо неправомірності прийняття судом до уваги показань свідків, які були присутні при проведенні слідчого експерименту 28.08.2015 р., зважаючи на визнання результатів самого слідчого експерименту недопустимим доказом, колегія суддів оцінює критично, оскільки свідки за правилами ст. 95 КПК України допитуються щодо обставин, які їм відомі та мають значення для кримінального провадження, а їх показання згідно ч. 2 ст. 84 КПК України є самостійним джерелом доказів.

Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими, оскільки вони є тотожними проаналізованим вище доводам апеляційної скарги самого ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів на етапі досудового розслідування даного кримінального провадження та про залишення судом поза увагою показань свідка ОСОБА_18 , та підлягають критичній оцінці з тих самих підстав.

Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить їх достатнього обґрунтованими.

Так, посилання цього апелянта на порушення під час досудового розслідування його права на захист у зв`язку з проведенням з ним слідчих дій без залучення захисника були належним чином враховані судом першої інстанції, який з цієї підстави визнав недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів від 28.08.2015 р., що були проведені за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та відеозаписи цих слідчих дій. Разом з тим, дана обставина істотного значення для цього кримінального провадження не має, оскільки сукупністю інших досліджених судом доказів вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень доведена поза розумним сумнівом.

Посилання ОСОБА_8 на те, що у межах даного кримінального провадження не було достовірно ідентифіковано особу, труп якої було виявлено 28.08.2015 р. у вказаному цим обвинуваченим місці, колегія суддів оцінює критично з міркувань, аналогічних наведеним вище щодо тотожних доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

Так, законність, обґрунтованість та справедливість покарання, призначеного оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 , прокурором не оспорюється, відповідне мотивування ним не наведене, вимога про призначення цьому обвинуваченому більш суворого покарання в апеляційній скарзі відсутня. Що стосується доводів прокурора про м`якість покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , то колегія суддів не може з ними погодитися.

При визначенні виду та розміру покарання цьому обвинуваченому суд першої інстанції, ґрунтуючись на положеннях ст. 65 КК України, врахував ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, що суд обґрунтовано відніс до обставин, що обтяжують покарання; дані, що характеризують особу обвинуваченого, які суд зазначив у вироку, зокрема відсутність в нього розкаяння та вчинення декількох нових злочинів, що є особливо тяжкими, під час іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком суду.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання окремо за кожний із вчинених ним злочинів у виді позбавлення волі на строки, наближені до верхніх меж, встановлених санкціями відповідних частин статей закону України про кримінальну відповідність, та про призначення цьому обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань найбільш суворим покаранням, призначеним йому за вчинення злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності, та остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років і 6 місяців.

Колегія суддів погоджується з тим, що це покарання є справедливим і достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання не можуть бути прийняті до уваги виходячи з вищезазначеного, а також приймаючи до уваги, що обставини, наведені прокурором в апеляційній скарзі на її обґрунтування, були відомі суду, проаналізовані в оскаржуваному вироку та достатньою мірою взяті до уваги при призначенні покарання.
Зурахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4