Справа № 1004/1464/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/40/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 30.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
30 листопада 2016 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_7 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 14 років позбавлення волі. На підставі ст. 49 КК України звільнено від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 263 КК України в зв`язку із закінченням строків давності;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

засуджено за вчинення злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України з застосуванням ст.54 КК України - у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням військового звання старший лейтенант. На підставі ст. 49 КК України звільнено від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 263 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо строку відбування покарання та речових доказів.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто солідарно із засуджених на користь ОСОБА_12 - 13 669 грн. матеріальної і 500 000 грн. моральної шкоди, а всього - 513 669 грн.

Судові витрати за проведення експертиз в сумі 3 936 грн. 37 коп. стягнуто із засуджених в дольовому порядку по 1 312 грн. 12 коп. з кожного.

Згідно вироку,у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_6 , без передбаченого законом дозволу, придбав обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ» та невстановлену кількість патронів до нього калібру 5,6 мм, які незаконно переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де почав їх незаконно зберігати до 27.09.2009 року з метою подальшого використання. В серпні 2009 року в помічника прокурора Таращанського району ОСОБА_13 на ґрунті особистих неприязних відносин виник умисел вчинити вбивство прокурора Таращанського району ОСОБА_14 . При цьому не бажаючи безпосередньо здійснювати вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вирішив організувати вчинення цього злочину. Таким чином, узявши на себе організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 , ОСОБА_15 розробив план вчинення злочину, відповідно якого вирішив залучити виконавцем свого брата ОСОБА_16 , який проживав в іншій області, а в якості пособника свого товариша ОСОБА_17 , який у місті Тараща займався ремонтом автомобілів і мав змогу скористатися одним із них для забезпечення скоєння злочину. Для вбивства ОСОБА_15 вирішив використати наявний у нього обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ» та зробити засоби маскування. Для реалізації свого плану, у невстановлений слідством день серпня-вересня 2009 року ОСОБА_15 запропонував ОСОБА_18 вчинити умисне вбивство прокурора Таращанського району ОСОБА_14 із використанням вогнепальної зброї, на що той погодився.

Також у вказаний період часу ОСОБА_15 запропонував прийняти участь у вчиненні даного злочину і своєму товаришу ОСОБА_19 , який виходячи із особистих дружніх відносин, які склалися між ними, на вказану пропозицію погодився. Одночасно ОСОБА_15 поінформував ОСОБА_17 про його роль у даному злочині, а саме що він має взяти один із автомобілів, які йому залишили власники для ремонту, доставити на ньому інших учасників до приміщення прокуратури Таращанського району, а після вбивства прокурора ОСОБА_14 забезпечити якнайскоріше зникнення всіх учасників злочину з місця події, а також прийняти участь у знищені засобів злочину та створенні умов для уникнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, у невстановлений слідством день серпня-вересня 2009 року ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вступили між собою у попередню змову на вчинення умисного вбивства прокурора Таращанського району ОСОБА_14 . При цьому, ОСОБА_15 взяв на себе ще й керівництво діями усіх співучасників розподіливши всім ролі.

Так, діючи згідно розробленого ним плану, ОСОБА_15 у вересні 2009 року, підготував міліцейський кітель, рукавички, вовняну шапку на якій власноручно вирізав отвори для очей, та які планував використати безпосередньо при вбивстві ОСОБА_14 щоб приховати обличчя нападника і забезпечити відсутність слідів рук на місці злочину та зберігав їх у себе за місцем проживання. В кінці вересня 2009 року, ОСОБА_15 дізнавшись, що ОСОБА_14 доручив йому вийти на роботу в неділю 27.09.2009 року для чергування та складання спільно з ним квартального звіту, визначив цю дату днем скоєння злочину. Таким чином, впродовж серпня-вересня 2009 року ОСОБА_15 спланував і визначив спосіб, місце та час вчинення вбивства ОСОБА_14 . З цією метою ОСОБА_15 26.09.2009 року зателефонував своєму брату ОСОБА_18 та повідомив, що вбивство прокурора Таращанського району ОСОБА_14 необхідно здійснити 27.09.2009 року і запропонував йому в цей день приїхати до міста Тараща. Тоді ж дату вчинення злочину ОСОБА_15 довів до відома ОСОБА_17 попередивши при цьому, що 27.09.2009 року він та його брат ОСОБА_20 зберуться за місцем проживання ОСОБА_17 для уточнення плану злочину.

Приблизно о 13 год. 27.09.2009 року ОСОБА_20 , з метою вчинення вбивства ОСОБА_14 прибув до міста Біла Церква, де його зустрів ОСОБА_15 , який діючи відповідно до розробленого ним плану, на автомобілі таксі відвіз брата до міста Тараща в будинок ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_5 . Після цього ОСОБА_15 повернувся до себе додому де підготував обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ» для здійснення пострілу, зарядивши його патроном і загорнувши у міліцейський кітель, після чого поклав його в пакет разом з шапкою, рукавицями і незаконно переніс до будинку ОСОБА_17 , де продовжив незаконно зберігати вогнепальну зброю без відома останнього. Після цього ОСОБА_15 повернувся на робоче місце до прокуратури Таращанського району, а ОСОБА_20 і ОСОБА_21 залишилися його чекати в будинку останнього.

Приблизно о 19 год. 27.09.2009 року ОСОБА_15 прийшов до будинку ОСОБА_17 та довів до відома останнього і ОСОБА_16 у деталях розроблений ним план вчинення вбивства прокурора ОСОБА_14 , яким було визначено, що вони втрьох на автомобілі, який підшукав ОСОБА_21 і під керуванням останнього приїдуть до прокуратури Таращанського району, де ОСОБА_15 впевниться у тому, що прокурор ОСОБА_14 знаходиться на робочому місці, потім ОСОБА_20 з обрізом малокаліберної гвинтівки «ТОЗ» зайде в приміщення прокуратури і здійснить постріл у ОСОБА_14 . Після вчинення злочину, з метою створення алібі, передбачалось відразу поїхати до кафе, розташоване в селі Довгалівське, начебто для святкування присвоєння ОСОБА_22 класного чину. Для наглядності, ОСОБА_15 на аркуші паперу намалював план розташування приміщень в будівлі прокуратури Таращанського району, де вказав для ОСОБА_16 місцезнаходження кабінету ОСОБА_14 і розповів як до нього можна дістатися. На зворотній стороні вказаного аркуша паперу ОСОБА_15 намалював план території біля приміщення прокуратури Таращанського району і вказав ОСОБА_19 місце, де той повинен буде зупинити автомобіль. Узгодивши таким чином між собою план дій та розподіливши ролі кожного, ОСОБА_15 дістав з-під ліжка принесений ним пакет, в якому знаходився споряджений патроном обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ», шапка, рукавички та передав його ОСОБА_18 для використання під час вчинення злочину. Після цього вони втрьох вийшли з будинку, сіли в автомобіль ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_23 та перебував на ремонті у ОСОБА_17 , на якому під керуванням останнього близько 20 год. 27.09.2009 року прибули до приміщення прокуратури Таращанського району за адресою: місто Тараща, вулиця Шевченко, 29.

Діючи відповідно до визначеної йому ролі, ОСОБА_21 зупинив автомобіль в обумовленому раніше місці на проїзній частині дороги на відстані приблизно 20 метрів від входу до прокуратури. ОСОБА_15 , з метою уточнення знаходження ОСОБА_14 на робочому місці, вийшов з автомобіля, підійшов до приміщення прокуратури і оглянув вікна. Встановивши, що у вікнах кабінету прокурора горить світло і він знаходиться на робочому місці, ОСОБА_15 повернувся до автомобіля і повідомив про це ОСОБА_16 , який взяв із собою пакет, в якому знаходилися кітель, шапка, рукавички та споряджений патроном обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ», який він незаконно переніс від будинку ОСОБА_17 і, вийшовши з автомобіля, зайшов до прокуратури. При цьому ОСОБА_21 та ОСОБА_15 , у відповідності до розробленого ним плану, залишилися чекати ОСОБА_16 в автомобілі для ведення спостереження за обстановкою біля місця злочину з метою забезпечення реалізації їх спільного умислу. Знаходячись в коридорі прокуратури Таращанського району, ОСОБА_20 одягнув маскувальну вовняну шапку, кітель і рукавички та привів у бойове положення вогнепальну зброю обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ», після чого зайшов до робочого кабінету ОСОБА_14 , який сидів за столом і працював з документами. Виконуючи свою роль, спрямовану на умисне вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , приблизно о 20 год. 05 хвилин, здійснив постріл з обрізу малокаліберної гвинтівки «ТОЗ» в ліву сторону грудей ОСОБА_14 , спричинивши йому вогнепальне поранення з ушкодженням внутрішніх органів, а саме верхівки верхньої долі лівої легені та м`яких тканин спини, з крововиливом в порожнину плеври та розвитком крововтрати і шоку, в результаті чого настала смерть останнього.

Відразу після скоєння вбивства ОСОБА_14 . ОСОБА_20 вийшов з приміщення прокуратури та сів в автомобіль, в якому на нього чекали ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , після чого вони зникли з місця пригоди. Надалі ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , діючи спільно відповідно до розробленого плану, створюючи умови для уникнення від кримінальної відповідальності, поїхали на вказаному автомобілі до кафе в село Довгалівське, де повинні були поспілкуватися з працівниками та відвідувачами кафе, тим самим створюючи собі алібі. Прибувши до вказаного кафе, ОСОБА_20 залишив обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ», кітель, шапку та рукавички в автомобілі ОСОБА_17 і на автомобілі таксі, який завчасно викликав ОСОБА_15 , виїхав у Житомирську область до селища міського типу Попільня за місцем свого проживання. В той же час ОСОБА_15 та ОСОБА_21 зайшли до кафе, де знаходилися деякий час, спілкуючись зі знайомими, після чого, повертаючись до міста Тараща, діючи у відповідності до розробленого раніше плану, з метою знищення знарядь та засобів злочину, поїхали до лісосмуги на перехресті автодоріг Тараща-Біла Церква-Острів. Зупинившись близько 21 години біля лісосмуги, ОСОБА_21 знищив маскувальну вовняну шапку з рукавичками та кітель, в які був одягнений ОСОБА_20 під час скоєння злочину, обливши їх бензином та підпаливши, а ОСОБА_15 сховав у лісосмузі обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ». Наступного дня 28.09.2009 року ОСОБА_15 , продовжуючи діяти з метою знищення знаряддя злочину, прибув до лісосмуги у вказаному вище місці, де розібрав обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ», яку раніше приховав там, від`єднавши за допомогою викрутки приклад від цівка, після чого викинув їх в річку Рось.

Не погоджуючись с рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на таку кваліфікаційну ознаку дій ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання та передача вогнепальної зброї та бойових припасів, а також посилання на відеозапис допиту останнього. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не оспорюючи доведеність вини засуджених та міру призначеного їм покарання вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурором змінено пред`явлене обвинувачення. Зокрема, виключено з обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України вказівку про те, що останній зберігав вогнепальну зброю та бойові припаси, оскільки слідством встановлено, що заряджений обріз гвинтівки «ТОЗ» йому передав ОСОБА_15 безпосередньо перед вбивством. Після чого ОСОБА_20 , маючи при собі зброю, сів в автомобіль, приїхав до місця вчинення злочину, де вистрілив у потерпілого і повернувшись до автомобіля залишив там зброю. Таким чином, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в ОСОБА_6 виразилася лише у незаконному носінні вогнепальної зброї та бойових припасів. Проте, в мотивувальній частині вироку вказано що суд кваліфікує дії ОСОБА_16 за ч.1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання та передача вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Тобто дані висновки, крім носіння, не відповідають фактичним обставинам справи.

Засуджений ОСОБА_6 , також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити виправдувальний вирок.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано вказав у вироку, що мотивом вчинення злочину є особисті неприязні стосунки, що повністю спростовується обставинами справи, оскільки потерпіла ОСОБА_12 , свідки вказали на нормальні відносини між ним та померлим, а також спростовується документами у виді подання ОСОБА_14 до прокуратури Київської області документів про призначення мені класного чину, позитивної характеристики, які були поданні за 1 місяць до інкримінованого злочину. Крім того, судом було проігноровано висновки перевірки оперативних підрозділів внутрішніх справ відповідно до якої у нього з потерпілим не було неприязних стосунків. Відсутні предмети вчинення злочину зброя,боєприпаси, хоча в ході досудового розслідування здійснювались активні пошуки, що повністю підтверджують його покази в частині застосування до нього недозволених методів дізнання, де він був змушений оговорити себе. Судом першої інстанції в якості доказу його вини було вказано відео зйомку допитів і слідчих дій, однак в суді проводився перегляд дисків, а не відеокасет, які є оригіналами по справі, крім того судом було проігноровано численні порушення норм законодавства України, які зафіксовано на відео зйомці.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_13 подала апеляцію, в якій просить скасувати частково вирок суду першої інстанції, та постановити свій вирок, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 12 ч.2 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Свою апеляцію обґрунтовує тим, що вирок є незаконним та необґрунтованим, а висновок суду про винуватість ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованих йому злочинів не відповідає фактичним обставинам справи. На думку захисту, в судовому засіданні доводи ОСОБА_13 про те, що він не причетний до вбивства прокурора ОСОБА_24 не спростовані. Своєму перебуванню в той день в прокуратурі, він дав належне пояснення, як і необхідності знищити пакети з паперами, які втратили свою актуальність. В них була відображена специфіка роботи прокуратури, а тому ОСОБА_15 планував їх знищити., що він і зробив разом з ОСОБА_7 , а частини комп`ютерного блоку лишили в буряні, щоб знищити пізніше. 30.09.2009 року повертаючись з села Копачівка Дережнянського району Хмельницької області разом з працівниками суду і прокуратури ОСОБА_13 було затримано працівниками карного розшуку із застосуванням працівників спецпідрозділу МВС «Беркут» в м. Сквира Київської області та доставлено до ОСОБА_25 , де під тиском змусили ОСОБА_13 визнати вину в інкримінованому злочині. У вироку зазначено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 добровільно давали логічні та послідовні покази, які узгоджуються між собою, з показами свідків та іншими матеріалами справи. Однак це спростовується висновком експерта № 178/13-4942/4943/13-33 від 21.01.2014 року (т. 13, а.с. 145-179) згідно якого: «зважаючи на особливості розташування раневого каналу в тілі ОСОБА_14 та взаємне розташування зброї і тіла ОСОБА_14 про які повідомив ОСОБА_6 під час відтворення обстановки і обставин подій від 01.10.2009 року га І. 01.2013 року, утворення вогнепального ушкодження у ОСОБА_14 за таких обставин виключається, оскільки напрям вогнепального раневого каналу та траєкторія польоту кулі не співпадають». Крім того, покази , в яких ОСОБА_6 визнавав свою вину суперечливі, в одних він стверджував, що умисел на вбивство виник в день вбивства, в протоколі допиту в якості підозрюваного стверджував, що умисел виник раніше,. «... десь за місяць до вбивства його брат ОСОБА_15 почав обговорювати з ним спосіб фізичного усунення прокурора. ... », в місці, вказаному ОСОБА_26 , не було виявлено обрізу малокаліберної гвинтівки «ТОЗ» - це також спростовує висновки суду про логічність га послідовність його показів, які на думку суду узгоджуються з іншими матеріалами справи. Відсутній найважливіший речовий доказ по справі - обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ», який є знаряддям вчинення злочину. Протокол відтворення обстановки і обставин події за участі ОСОБА_13 від 01.10.2009 року з додатками до нього схемами розташування місця події (т. 4, а.с. 184-190), під час проведення якого він, за участі захисника ОСОБА_27 , нібито вказав на місце, де знаходився 28.09.2009 році під час знищення обрізу мілкокаліберної гвинтівки «ТОЗ» та місце, де вони з ОСОБА_28 нібито знищили шапку-маску, гумові рукавички і кітель синього кольору, є недопустимим доказом, бо відтворення проведено з численними порушеннями. Крім того, вважаю, що не було встановлено та доведено суб`єктивну сторону складу інкримінованого злочину. Так, жоден з допитаних свідків не вказував на наявність між потерпілим та ОСОБА_26 неприязних стосунків. Останній свої первинні покази в цій частині також спростував, пославшись на те, що давав їх під примусом. Таким чином, з зібраних по справі доказів, які були досліджені судом, не вбачається наявності у ОСОБА_13 мотиву для вбивства потерпілого ОСОБА_14 . За таких обставин, існують обґрунтовані сумніви в наявності у ОСОБА_13 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_14 , які в ході судового слідства не були спростовані. Наведені у вироку докази прямо не вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, а сам вирок ґрунтується лише на «перших» показах підсудних, які в подальшому було спростовані висновками експертизи, показами свідків та поясненнями підсудних. Зібрані матеріали викликають тільки сумніви з приводу доведеності вини ОСОБА_6 .

Засуджений ОСОБА_6 також не погоджується з висновком суду першої інстанції та подав апеляційну скаргую в якій просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок.

Свою апеляцію обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції не всебічний, не об`єктивний, упереджений, постановлений з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню. Вказує, що в нього відсутній мотив злочину, ні один свідок не підтвердив мотив злочину та не вказав на нього як на учасника злочину. Явку з повинною підписано не його підписом, що вказує на недопустимість її як доказу. Застосування до нього ст. 54 КК України є недопустимим в зв`язку з тим, що злочин який йому інкримінують не пов`язаний з військовою службою, 27 вересня 2009 року був вихідний день, він не перебував на службі і в подальшому його було звільнено з лав Збройних сил України. Всі докази на які послався суд лише констатують подію злочину, а не його причетність до неї. Свідок ОСОБА_29 взагалі розповідав про подію яка відбулась паралельно злочину. Покази ОСОБА_30 та ОСОБА_31 взагалі ідентичні що вказує на фальсифікацію. Крім того, матеріали справи містять докази катування, а саме виклики швидкої допомоги, та різке погіршення стану здоров`я. Кулю з тіла ОСОБА_14 вилучили 29.09.2009 року, а експертиза датована 28.09.2009 року, що знову вказує на фальсифікацію. ОСОБА_14 сам викликав міліцію, що вказує, що йому надали некваліфіковану медичну допомогу. Кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України взагалі ґрунтується лише на тому, що ОСОБА_14 було позбавлено життя із застосуванням вогнепальної зброї, однак доказів взагалі не має, а зброю так і не знайшли. При винесені рішення суд спирався на докази, які взагалі не були дослідженні у суді всі протоколи допитів його та інших підсудних, явка з повинною, що грубо порушує вимоги КПК України ( в редакції 1960 року). Жодна експертиза не вказує і не доводить його причетність до злочину, а лише констатує саму подію, а висновок експерта спростовує сам механізм вчинення злочину. 30.09.2009 року його було затримано, що підтверджує дата на явці з повинною та додатку до неї, однак суд вказав іншу дату затримання. Під час досудового слідства було порушено його право на захист. Його покази які він надавав в суді і відповіді на запитання судом взято до уваги не було.

Захисник ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_6 подала апеляцію, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальну справу закрити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказаний вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2016 року є незаконним та підлягає до скасування у зв`язку з однобічністю і неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. В апеляції зазначає, що її підзахисного викрали, обманом заманили в приміщення Білоцерківського ГУ МВС. Вказує, що її підзахисний ОСОБА_20 написав явку з повинною під час психічного та фізичного тиску, умисно підписав її не своїм підписом, щоб в подальшому захищати себе в суді. Після тривалих катувань з ним проводились слідчі дії під час яких він як статист робив все, що йому перед цим показували і казали. ОСОБА_20 звертав увагу на те, що всі свої покази він давав виключно під фізичним і психологічним примусом з боку працівників міліції та прокуратури. Обґрунтовані письмовими доказами твердження ОСОБА_16 про те, що всі свої покази під час досудового слідства він давав під фізичним та психічним тиском з боку працівників правоохоронних органів, були відкинуті судом першої інстанції. Для цього суд послався у вироку на висновок судово-медичної експертизи № 171 від 01.10.2009 року, за результатами якої виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження утворилися внаслідок падіння 27.09.2009 року. Однак, вказаний висновок датований 01.10.2009 року - тим же днем, що й затримання засудженого. При цьому, всі слідчі дії з ним проводились пізніше - після 01.10.2009 року, а тому цей висновок не спростовує його доводів. ОСОБА_20 неодноразово звертав увагу суду на те, що під час досудового слідства до нього застосовувався фізичний і психічний тиск, «явка з повинною» та подальші покази були з нього просто «вибиті». На підтвердження своїх аргументів ОСОБА_20 вказував на той факт, що «явку з повинною» він свідомо підписав не своїм підписом, а покази під час судового слідства постійно змінював у важливих деталях, розуміючи подальшу необхідність цього для свого захисту. Висновок суду першої інстанції про належність та допустимість письмових доказів, є невірним та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, оскільки вони були взяті під тиском. Суд не зважив на аргументи захисту про те, що жоден із допитаних осіб не був безпосереднім очевидцем злочинів, за які засуджено мого підзахисного. Більше того, всі допитані свідки лише підтвердили версію подій, яку озвучили засуджені. Версія свідка ОСОБА_32 та побудований на цій версії висновок суду про те, що в сумці, яка була з ОСОБА_33 під час поїздки в машині ОСОБА_32 був саме обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ», з якої було вбито прокурора ОСОБА_14 , - є виключно нічим не підтвердженим припущенням. Щодо показів свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , які показали, що 27.09.2009 року близько 19 годин 40 хвилин прогулювались по проїжджій частині з вулиці Червоноармійська до вулиці Леніна в м. Тараща і бачили біля приміщення прокуратури автомобіль - їх показання жодним чином не суперечать версії подій ОСОБА_16 та інших засуджених і ніяким чином не доводять причетність мого підзахисного до вчинення тих злочинів, за які його засуджено судом першої інстанції. Суд першої інстанції послався, як на доказ вини мого підзахисного у вчиненні вбивства ОСОБА_14 , на висновок експерта № 178/13-4942/4943/13-33 від 21.01.2014 року (т.13 а.с. 145-179). Однак, висновок не вказує на причетність обвинуваченого до вчиненого злочину. Оскаржуваний вирок суду першої інстанції ґрунтується цілковито на одних припущеннях, суперечить зібраним по справі доказам та повністю побудований на тих визнавальних показах, які давав ОСОБА_20 під час досудового слідства під фізичним та психічним тиском з боку працівників правоохоронних органів. Судом першої інстанції не виконанні вимоги Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2011 року, кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 263 КК України неправильна, оскільки не має суб`єктивної сторони даного злочину. Щодо мотиву вчинення вбивства прокурора ОСОБА_14 засудженим ОСОБА_36 то такий мотив не узгоджується з показами свідків, допитаних в суді, які вказували на нормальні робочі стосунки між ОСОБА_26 та прокурором ОСОБА_14 .. Мотив на вчинення вбивства ОСОБА_14 , як елемент суб`єктивної сторони складу даного злочину, у ОСОБА_16 відсутній. При призначенні покарання ОСОБА_18 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було застосовано статтю 54 КК України та позбавлено його військового звання - старший лейтенант. При цьому, в мотивувальній частині вироку не наведено мотивів для застосування щодо її підзахисного вказаного виду додаткового покарання. В даному випадку обвинувачення щодо ОСОБА_6 цілковито ґрунтується на припущеннях, а наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази в їх сукупності вказують на неспроможність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.

Засуджений ОСОБА_7 також подав апеляцію, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, виправдати його за п. 5 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відмовити в стягненні з нього судових витрат та цивільного позову. Призначити йому грошову компенсацію ( відповідно до ст.. 1167 ЦК України) внаслідок завдання йому органами державної влади моральної шкоди незаконним затриманням, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відбуванням покарання у вигляді позбавлення волі у зв`язку з незаконним рішенням суду та порушенням його права на захист.

Свою вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2012 року було скасовано вирок Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2010 року та було зобов`язано суд першої інстанції дослідити та надати належну оцінку доводам, які зазначені в касаційних скаргах захисника та засуджених під час прийняття остаточного рішення суду у вигляді вироку. Що судом першої інстанції зроблено не було, оскільки не встановлено час, місце та спосіб вчинення злочину. Суд не встановив коли саме відбулась попередня змова. Спочатку вказується , що нібито попередня змова відбулась в день 27 вересня 2009 року, надалі вказується, що нібито попередня змова відбулась увечері близько 19 години 27 вересня 2009 року. Судом першої інстанції не встановлено які саме мої дії чи бездіяльність є об`єктивною стороною складу злочину, а саме якими своїми діями чи бездіяльністю я заподіяв смерть ОСОБА_14 , а також і мотив злочину. Як зазначено у вироку мотивом дій ОСОБА_7 , які виразилися у наданні згоди на вбивство ОСОБА_14 дружні стосунки між ОСОБА_28 та ОСОБА_26 . Суд не взяв до уваги та відхилені судові показання підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , в яких вони спростовували та заперечували його причетність до вбивства ОСОБА_14 , в основу обвинувального вироку суду покладено виключно досудові показання ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , які навіть не були досліджені та не були оголошені в судовому засіданні під час судового розгляду кримінальної справи. Судом не взято до уваги покази, які були власноручно написаними, незмінними. В судових показах він чітко вказував на всі обставини свідком яких він був з 25.09.2009 року по 13.10.2009 року. Відносно нього порушувались вимоги КПК України ( в редакції 1960 року), а саме право на захист, знищення протоколів процесуальних дій та службова підробка протоколів слідчих дій, незаконне затримання та притягнення до відповідальності, порушення порядку проведення обшуку і виїмки, неправдивий висновок експерта, недопустимість доказів, застосування недозволених методів дізнання, катування. Залишилися нез`ясованими обставини, на які він вказував в своїх клопотаннях, що свідчить на неповноту, необ`єктивність та упередженість суду та могло істотно вплинути на висновки суду з приводу винуватості ОСОБА_7 . Висновки суду першої інстанції по перевірці показань підсудних з приводу того, смерть ОСОБА_14 могла настати в результаті несвоєчасної, некваліфікованої, неправильної медичної допомоги, або її ненадання , про що детально викладено в касаційній скарзі ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2010 року т.2 арк. 393 -523 (том 14) - судом в повній мірі не перевірені, оскільки не були допитані як свідки ОСОБА_37 , ОСОБА_38 (працівники міліції , які виявили ОСОБА_14 живим, викликали лікарів), та відповідні фахівці в галузі медицини. Цивільний позов, який задоволений в повному обсязі, хоча він не підлягав задоволенню, оскільки: потерпіла ОСОБА_12 під час її допиту в суді 13 жовтня 2015 року не спростувала і не заперечила того, що вона отримала від Держави страхову компенсацію (кошти) у зв`язку із загибеллю її чоловіка ОСОБА_14 .. Сума страхової компенсації у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" станом на 2009 рік становила приблизно 500000 гривень. В цивільному позові, який заявлений потерпілою ОСОБА_12 , який вона підтримала в повному обсязі, змін та доповнень вона не вносила, під час її допиту у суді 13 жовтня 2015 року чітко зазначила «Стягнути солідарно». Разом з тим, ст.1166 ЦК України не передбачає "солідарного" відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, а за цих підстав, заявлений потерпілою ОСОБА_12 , цивільний позов не відповідає вимогам ЦК України та не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд першої інстанції не врахував що висновок дактилоскопічної експертизи не був покладений у обвинувальний вирок суду, а висновки експерта ОСОБА_39 № 624 ВКД від 28 вересня 2009 року, № 746 ВКД від 25 листопада 2009 року, являються завідомо неправдивими. Судом не враховано при призначенні покарання такі обставини, що його пом`якшують : раніше ніколи не судимий; маю виключно позитивні характеристики з місця навчання, попередньої роботи, місця попереднього ув`язнення; являюсь напівсиротою; маю батька - інваліда похилого віку, який потребує сторонньої допомоги; являється особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, проте покарання призначене у виді 10 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг підсудних та їх захисників, пояснення підсудних їх захисників та законного представника в підтримку поданих ними апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово підсудним, перевіривши матеріали кримінальної справи та висновки суду, в межах поданих апеляцій, та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно до вимог ст. 323 КПК України ( в ред. 1960 р.) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновок суду 1-ї інстанції про винність засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в скоєному відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на повно і об`єктивно досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених і наведених у вироку доказах, які зібрані по справі.

В обґрунтування висновку суду про винність ОСОБА_6 в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 в скоєнні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_7 в скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України суд обґрунтовано поклав покази потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_34 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_23 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_35 , фактичні дані рапорту чергового Таращанського РВ ГУ МВС України в Київській області від 27.09.2009 року за № 932, копії спецповідомлення начальника Головного Управління МВС України в Київській області ОСОБА_50 , протоколу огляду місця події від 27.09.2009 року приміщення прокуратури Таращанського району та кабінету прокурора Таращанського району та ілюстративної таблиці до нього, протоколу огляду місця події коридору приймального відділення Таращанської ЦРЛ від 27-28 вересня 2009 року, висновку експерта № 175/2934 від 16.10.2009 року згідно якого смерть ОСОБА_14 настала від сліпого вогнепального кульового проникаючого поранення грудей з ушкодженням внутрішніх органі, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження ( за критерієм небезпеки для життя), акту судово-медичного дослідження клаптя шкіри від трупа ОСОБА_14 № 236-МК від 14.10.2009 року, акту судово-медичного дослідження шматочків тканини з трупа ОСОБА_14 № 1932 від 14.10.2009 року, акту судово-медичного дослідження № 1964 від 02.10.2009 року, акту судово-медичного дослідження № 1964 від 02.10.2009 року, висновку експерта № ов35-МК від 15.10.2009 року, акту комплексної амбулаторної судової психолого - психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 № 1166 від 28.12.2009 року, акту комплексної амбулаторної судової психолого - психіатричної експертизи ОСОБА_6 № 1165 від 28.12.2009 року, висновку експерта № 178/13-4942/4943/13-33 від 21.01.2014 року, висновком експерта № 27-мк від 12.09.2013 року з таблицями, які підтверджують винність підсудних у скоєнні вбивства ОСОБА_14 , а також узгоджуються з показами підсудних в яких вони не заперечували свою причетність до позбавлення життя ОСОБА_14 ..

Доводи апеляційних скарг про те, що матеріали справи не містять достатніх доказів вини засуджених в інкримінованих їм цим вироком злочинах, а ті докази, в яких вони визнали себе винними повністю чи частково, зібрані з порушенням вимог кримінально процесуального закону і, зокрема, із застосуванням до них недозволених методів досудового слідства та з обмеженням права на захист, внаслідок чого висновки суду про їх винність не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними і спростовуються наявними по справі доказами.
Обґрунтовуючи винність ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд послався на ряду з іншими доказами і на їх покази під час досудового та судового слідства, в яких вони під час допитів як підозрювані, у тому числі і за участю захисників, визнавали себе винними в причетності до вбивства ОСОБА_14 та у подробицях розповідали про обставини вчинення злочинів, які в цілому повністю співпадали.
Судом в повній мірі досліджені та проаналізовані покази підозрюваних по справі, які ними були дані під досудового слідства і суду, зокрема, протокол допиту ОСОБА_6 як підозрюваного від 01.10.2009 року, протокол відтворення обстановки і обставин події за участі ОСОБА_13 від 01.10.2009 року з додатками до нього схемами розташування місця події, протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_6 від 02.10.2009 року, протокол додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_6 від 02.10.2009 року за участі захисника ОСОБА_27 , явку з повинною ОСОБА_6 , протокол допиту як підозрюваного ОСОБА_6 , протокол відтворення обстановки і обставин події від 01.10.2009 року за участі ОСОБА_16 , протокол допиту як обвинуваченого ОСОБА_6 від 02.10.2009 року, протоколом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_6 від 21.12.2009 року, протокол відтворення обстановки та обставин події від 09.12.2009 року в будинку ОСОБА_51 , протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_6 від 30.12.2009 року, письмова заява ОСОБА_6 , протокол відтворення обстановки та обставин події з підсудним ОСОБА_52 від 31.01.2013 року, явкою з повинною ОСОБА_7 , протоколом допиту як свідка ОСОБА_7 , протокол відтворення обстановки і обставин події зі свідком ОСОБА_7 від 01.10.2009 року, протокол допиту ОСОБА_7 як підозрюваного, протоколом додаткового допиту ОСОБА_7 в якості обвинуваченого від 12.10.2009 року, протокол додаткового допиту ОСОБА_7 в якості обвинуваченого від 12.10.2009 року, а також їхні покази під час тривалих судових засідань.

Зміст їх показів зводився до того, що маючи неприязні стосунки з ОСОБА_14 . ОСОБА_15 вирішив з наявної у нього зброї вбити останнього. Для здійснення свого плану залучив свого брата ОСОБА_53 та добре знайомого ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_54 повинен був безпосередньо стріляти в потерпілого, а ОСОБА_7 сприяти у виконанні задуму та забезпечити їх прибуття до прокуратури та зникнення з місця вчинення злочину. Згідно домовленості близько 20 годин 27.09.2009 року вони на автомобіля під керуванням ОСОБА_7 прибули до приміщення прокуратури Таращанського району де останній зупинив автомобіль в обумовленому місці. Спочатку ОСОБА_15 впевнився, що ОСОБА_14 перебуває на місці. Коли він повернувся до автомобіля ОСОБА_20 взяв з собою пакет, в якому знаходилися кітель, шапка, рукавички та споряджений патроном обріз малокаліберної нарізної гвинтівки «ТОЗ», і вийшовши з автомобіля, зайшов до прокуратури. При цьому ОСОБА_21 та ОСОБА_15 залишилися чекати ОСОБА_16 в автомобілі.

ОСОБА_20 зайшов до робочого кабінету ОСОБА_14 та здійснив постріл з обрізу в ліву сторону грудей останнього, спричинивши йому вогнепальне поранення.

Відразу після скоєння вбивства ОСОБА_14 . ОСОБА_20 вийшов з приміщення прокуратури та сів в автомобіль, в якому на нього чекали ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , після чого вони зникли з місця пригоди. Надалі ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 поїхали на вказаному автомобілі до кафе в село Довгалівське.

Прибувши до вказаного кафе, ОСОБА_20 залишив обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ», кітель, шапку та рукавички в автомобілі ОСОБА_17 і на автомобілі таксі, який завчасно викликав ОСОБА_15 , виїхав до місця свого проживання. В той же час ОСОБА_15 та ОСОБА_21 деякий час побули в кафе, а потім поїхали до лісосмуги на перехресті автодоріг Тараща-Біла Церква-Острів. Зупинившись близько 21 години біля лісосмуги, ОСОБА_21 знищив маскувальну вовняну шапку з рукавичками та кітель, в які був одягнений ОСОБА_20 під час скоєння злочину, обливши їх бензином та підпаливши, а ОСОБА_15 сховав у лісосмузі обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ». Наступного дня ОСОБА_15 прибув до лісосмуги, де розібрав обріз малокаліберної гвинтівки «ТОЗ», яку раніше приховав там, від`єднавши за допомогою викрутки приклад від цівка, після чого викинув їх в річку Рось.

З огляду на те, що наведені вище показання ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здобуті з дотриманням відповідної процедури, встановленої нормами кримінально-процесуального закону, а також враховуючи ту обставину, що такі показання обєктивно узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, суд обґрунтовано визнав їх достовірними і поклав в основу вироку та з наведенням у ньому переконливих мотивів на законних підставах відкинув показання засуджених в судовому засіданні, в яких останні стали стверджувати про свою повну непричетність до вбивства ОСОБА_14 ..
Крім того, особливістю зазначених показань ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на які й послався суд у вироку, є те, що вони, при неодноразових допитах, у тому числі при відтворенні обстановки та обставин події із відеозаписом слідчих дій, у тому числі і в присутності своїх захисників і з врахуванням позиції свого захисту, вказували такі деталі основних обставин вчинених злочинів, про які не могли б знати, якби не були їх безпосередніми учасниками (час, місце, знаряддя вбивств, послідовність дій вбивці, характер своїх наступних дій по знищенню предметів та знаряддя вбивства, що могли стати доказами обвинувачення).
Судом першої інстанції було оцінено твердження підсудних про те, що вони не вчиняли вбивство прокурора ОСОБА_14 , яке суд розцінив як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки воно спростовується показами свідка ОСОБА_32 , який детально та послідовно вказав про обставини 28 та 29 вересня 2009 року, детально розповів куди саме вони їздили із ОСОБА_26 по проханню останнього і ці покази повністю співпадають з показами, як обвинувачені давали раніше. Свідок ОСОБА_55 та ОСОБА_35 , підтвердили факт перебування автомобіля біля приміщення прокуратури саме в той момент, коли був вчинений злочин. Покази даних свідків є логічні, послідовні та такі, які узгоджуються із матеріалами справи, дослідженими судом. У суду немає будь-яких підстав не вірити показам даних свідків які не є зацікавленими у справі.

Матеріали справи вказують на те, що судове слідство у цій справі проведене повно та всебічно, усі істотні обставини у справі з`ясовані із належною повнотою. Наддавши перевагу одним доказам перед іншими, суд належним чином мотивував свої висновки. Ці висновки відповідають як матеріалам справи, так і вимогам закону. Колегія суддів відмічає при цьому те, що при закінченні судового слідства сторонами не було заявлено будь-яких клопотань щодо необхідності збирання чи витребування доказів, в суді апеляційної інстанції також не ставилось питання про проведення судового слідства що, у сукупності із вищевикладеним, указує на необґрунтованість доводів апеляцій про неповноту судового слідства чи невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції в ході судового слідства належним чином перевірив посилання засуджених на застосування до них під час досудового слідства з боку працівників міліції та прокуратури незаконних методів впливу у вигляді психологічного та фізичного тиску в результаті чого останні давали визнавальні покази і прийшов до обґрунтованого висновку, що вказані посилання спростовуються висновками експертів та іншими наявними у справі матеріалами. Так, при проведенні судово-медичної експертизи № 170 від 01.10.2009 року встановлено, що у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не виявлено (т. 4, а.с. 56). Проведена судово-медична експертиза ОСОБА_6 № 171 від 01.10.2009 року встановила, що у останнього виявлені тілесні ушкодження: крововилив на внутрішній поверхні правого стегна; садна на передній поверхні лівого колінного суглобу, ділянка осаднень на основі лівої долоні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Під час проведення відтворення обстановки та обставин події з підсудним ОСОБА_52 , останній стверджував та показував як після здійснення пострілу у прокурора, вибігаючи з приміщення прокуратури, перечепився через урну та впав, чим і пояснював наявність тілесних ушкоджень. Наведений факт, щодо падіння, ОСОБА_20 підтвердив і в даному судовому засіданні. Таким чином, дані ушкодження, з його ж слів, утворилися у ОСОБА_16 внаслідок падіння 27.09.2009 року. Посилання підсудного ОСОБА_7 про застосування щодо нього недозволених методів слідства, фізичного тиску та заподіяння працівниками правоохоронних органів йому тілесних ушкоджень спростовується висновком судово-медичної експертизи № 172 (т. 4, а.с. 60), відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: крововилив на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу. Вищеописаний крововилив утворився від дії тупого предмету (предметів), по часу не співпадає з 27.09.2009 року, а виник раніше. Крім того, судом було досліджені долучені до матеріалів справи: постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 8 лютого 2010 року відносно працівників правоохоронних органів за заявою ОСОБА_6 ( а.с. 77-79 т.6), постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 31 березня 2010 року відносно працівників правоохоронних органів за заявою ОСОБА_7 ( а.с. 91-93 т.7, яка постановою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2010 року, затвердженою ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2010 року, залишена без змін, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 15 листопада 2010 року відносно працівників правоохоронних органів за заявами ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 ( а.с. 3-5 т.8). Враховуючи конкретні обставини справи, покази засуджених в частині застосування до них недозволених методів впливу, з врахуванням проведення даних слідчих дій за участі захисників, з застосуванням по переважній більшості із них відео зйомки, а також враховуючи їх покази уже безпосередньо в судових засіданнях, зокрема Апеляційного суду Київської області при розгляді справи по 1-й інстанції, в Богуславському районному суді, де за відсутності будь якого тиску той же ОСОБА_56 стверджував, що саме він стріляв у ОСОБА_14 і заподіяв йому тілесне ушкодження, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що показання підсудних щодо застосування недозволених методів дізнання та слідства спростовуються матеріалами справи.
Також, в супереч доводам апеляцій, судом першої інстанції було встановлено що твердження щодо настання смерті ОСОБА_14 внаслідок надання неналежної медичної допомоги, нічим не підтверджується, повністю спростовується матеріалами кримінальної справи згідно яким смерть настала саме від вогнепального поранення і через короткий проміжок часу ще під час доставки до медичного закладу від сліпого вогнепального кульового проникаючого поранення грудей з ушкодженням внутрішніх органів, з крововиливом в порожнину плеври та розвитком крововтрати і шоку ( акт судово медичного дослідження тупа а.с. 6-9 т.4).

Згідно з протоколом судового засідання, передбачені у справі письмові докази були досліджені судом відповідно до вимог ст. 257 КПК України, з оголошенням протоколів та інших документів. Клопотань від підсудних та їх захисників стосовно процедури й обсягу дослідження доказів та у звязку з цим порушенням процесуальних прав, не надходило. За таких обставин, доводи апеляційних скарг про неповне та неправильне дослідження судом доказів, є необґрунтованими.
У судовому засіданні були допитані всі особи по справі, свідчення яких мали істотне значення для правильного вирішення справи, повно досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка, а тому доводи, викладені у скаргах засуджених та їх захисників про однобічність та неповноту судового слідства безпідставні.

Вивченням матеріалів справи не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що у справі допускались порушення вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення та які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Всупереч твердженням в апеляціях підсудних та їх захисників суд з належною повнотою досліджував в судовому засіданні та повно виклав у вироку чому та на підставі яких доказів він дійшов до висновку, що підсудні діяли з єдиним умислом, розподіливши між собою ролі співучасті у злочині, мотивом вчинення вбивства ОСОБА_14 для обвинуваченого ОСОБА_6 було вбивство з помсти на грунті особливих неприязнених стосунків, цей мотив і обумовив поведінку інших співучасників, які за попередньою змовою, з розподілом ролей виконали кожен свої дії, які перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_14 .. Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, поведінку та покази підсудних під час досудового слідства, тривалих судових процесів, погоджується з даними висновками суду і вважає їх обґрунтованими.

Твердження підсудних та їх захисників про те, що висновок експертів щодо наявності та направлення ранового каналу в тілі ОСОБА_14 свідчить про неспроможність показів ОСОБА_57 щодо обставин вбивства на думку колегії суддів є неспроможним, оскільки з його ж показів вбачається, що під час пострілу він нервував, в якому положенні відносно нього знаходився ОСОБА_14 , який в цей час намагався встати він точно стверджувати не може. Оскільки на тілі ОСОБА_14 виявлено сліпе вогнестрільне поранення, пуля залишилась в тілі, відсутній як вихідний отвір так будь які пошкодження на стіні, за наявності яких можна було б точно з`ясувати положення стрільця та жертви, колегія суддів приходить до висновку, що направлення ранового каналу в тілі загиблого повністю залежить від положення тіла, його розвороту та наклону в сторону стрільця, а тому фактично не може ні спростовувати ні підтверджувати покази останнього.

Таким чином суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно і обґрунтовано дав оцінку доказам та належним чином перевірив їх у сукупності в ході судового слідства та прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та правильно кваліфікував ці дії ОСОБА_6 за ч.3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за п. 12 ч.2 ст. 115, КК України, ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, п.12 ч.2 ст. 115 КК України. В той же час в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України вирок підлягає зміні, з нього належить виключити кваліфікуючі ознаки ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, зберігання та передачу вогнепальної зброї та бойових припасів , які не були йому інкриміновані згідно пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначаючи ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених та обставини, що пом`якшують покарання. Колегія суддів вважає, що покарання, призначене підсудним, є справедливим, необхідним і достатнім, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Підстав для застосування більш м`якого покарання колегія суддів не вбачає. Покарання призначене відповідно до кримінального закону та в межах санкції статті, який діяв на момент вчинення злочину. Порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону при призначенні покарання судом першої інстанції допущено не було.
Є такими, які не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляцій про необґрунтоване задоволення судом першої інстанції стягнення моральної шкоди у повному обсязі завданої потерпілій внаслідок вчиненого злочину. Так, судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину та майновий стан засудженого. На думку колегії суддів, розмір відшкодування завданої моральної шкоди у 500 000 грн., судом першої інстанції визначений із урахуванням принципів розумності і достатності та відповідає ступеню моральних страждань потерпілої. Збільшувати чи зменшувати цей розмір колегія суддів не знаходить підстав.
Щодо доводів ОСОБА_7 про порядок стягнення судових витрат, то суд першої інстанції правильно визначив порядок стягнення судових витрат не в солідарному порядку, а частинами, оскільки ст.93 КПК України ( в редакції 1960 року) передбачено, що при визнанні підсудного винним суд постановляє стягнути з нього судові витрати. В тому разі, якщо винними буде визнано декількох осіб, суд постановляє, в якому розмірі повинні бути стягненні витрати з кожного з них, ураховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засудженого.

Доводи апеляцій ОСОБА_6 та його захисника про необґрунтованість застосування ст. 54 КК України та позбавлення його військового звання, оскільки йому інкриміновано вчинення злочину не пов`язаного з проходженням військової служби є необґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 54 КК України особа, яка має військове звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас може бути його позбавлена за вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Жодних інших умов стаття не передбачає, в тому числі і щодо позбавлення військового звання лише за військові злочини чи злочини пов`язані з військовою службою
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити в ній законний, обґрунтований і справедливий вирок, в тому числі і порушень вимог ч.2 ст. 323 КПК України ( в редакції 1960 року) на які посилається прокурор в апеляції при перевірці справи колегією суддів не виявлено.
Керуючись ст.ст. 347,349, 362, 363, 366, 367, 377, 378 КПК України ( в редакції 1960 року), колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково, апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання при кваліфікації дій ОСОБА_6 на кваліфікуючу ознаку ст. 263 КК України - придбання, зберігання та передачу вогнепальної зброї та бойових припасів.

В іншій частині вирок залишити без змін

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4