Справа №522/8878/17
1-кс/522/9028/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2017 року м. Одеса
З клопотання слідчого вбачається, що в ході розслідування даного кримінального провадження за фактом необґрунтованого нарахування заробітної плати в період з 01.03.2008 по 16.11.2015 громадянину ОСОБА_5 , який на протязі тривалого часу перебував на посадах вільного найму в ГУМВС України в Одеській області та ГУНП в Одеській області, встановлено, що згідно наказу ГУМВС України в Одеській області від 28.03.2008 № 167 о/с ОСОБА_5 був призначений на посаду слюсаря комунально-експлуатаційного сектора центру обслуговування підрозділів ГУМВС України в Одеській області. Згідно наказу ГУМВС України в Одеській області від 10.07.2013 №307 о/с призначений на посаду вожатого службових собак кінологічного центру ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУ Національної поліції в Одеській області від 31.07.2015 № 536 о/с ОСОБА_5 був призначений на посаду кухаря приймальника-розподільника для дітей. Звільнений з органів Національної поліції України у зв`язку із скороченням штатів, відповідно до наказу ГУНП в Одеській області від 15.11.2016 № 1288 о/с.
Відповідно до відомостей ІП «Аркан» Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 перебував за кордоном у наступний період: в 2012 році з 03.03.2012 по 13.12.2012, в 2013 з 04.02.2013 по 15.05.2013, в 2014 з 22.01.2014 по 06.09.2014, в 2015 з 26.02.2015 по 29.04.2015 та з 18.06.2015 по 14.12.2015, в 2016 з 19.07.2016 по теперішній час. В зв`язку з чим він не міг працювати на вказаних посадах.
Допитані посадові особи кінологічного центру ГУНП в Одеській області та приймальника-розподільника ГУМВС в Одеській області пояснили, що ОСОБА_5 в указаних установах не працював.
Незважаючи на ці обставини ОСОБА_5 табелювався керівниками зазначених підрозділів (начальником кінологічного центру ГУНП підполковником поліції ОСОБА_6 та начальником приймальника-розподільника ГУНП полковником ОСОБА_7 ) та отримував щомісячно заробітну плату із преміюванням. За вказаним фактом УВБ в Одеській області ДВБ НПУ призначено службову перевірку, яка проводилась відділом внутрішнього аудиту ГУ Національної поліції в Одеській області.
Встановлено, що оформленням ОСОБА_5 на службу в ОВС займався старший інспектор відділу комплектування УКЗ ГУНП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_8 .
З`ясовано, що ОСОБА_5 є чоловіком рідної сестри підполковника поліції ОСОБА_8 ОСОБА_9 .
Згідно відповідей ГУНП в Одеській області, особова справа ОСОБА_5 відсутня. Його заяви про прийняття на службу, перепризначення на посади та заяви про надання чергових відпусток відсутні.
Відповідно до рапорту підполковника поліції ОСОБА_8 , будь-які пояснення з цього приводу останній надати не може у зв`язку із тривалим впливом часу.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , пояснив, що до приймальника- розподільника для дітей ОСОБА_5 був прийнятий шляхом переводу за особистого прохання ОСОБА_8 , який мав банківську картку ОСОБА_5 для отримання зарплати. При цьому ОСОБА_5 ні одного дня не працював в приймальнику розподільнику. Але він табелювався, і табелі підписував саме він ( ОСОБА_7 ).
Допитаний в якості свідка начальник кінологічного центру ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_5 він прийняв на роботу за особистим проханням ОСОБА_8 , але ОСОБА_5 не працював в кінологічного центрі. Як повідомив йому ОСОБА_8 , ОСОБА_10 працює в іншому місці. Незважаючі на відсутність ОСОБА_10 , він ( ОСОБА_6 ) табелював його та преміював, підписував табелі урахування робочого часу та прикази про преміювання.
Так, в діях вищезазначених посадових осіб та ОСОБА_5 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 191 ч.3 КК України.
Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити його в повному обсязі.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши думку слідчого, вивчивши надані до клопотання матеріали, вважаю необхідним клопотання задовольнити з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 98 КПК України: «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_11 задовольнити.
Виконання ухвали покласти на слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 .
Копію ухвали про арешт майна направити слідчому та прокурору.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1