Ухвала іменем україни

06 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000524, за касаційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки.

Стягнуто із засудженого на користь держави витрати закладу охорони здоров`я за стаціонарне лікування потерпілих у загальній сумі 17 758 грн., на корить потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. та 25 000 грн. відповідно.

Стягнуто з НАСК «Оранта» 36 265 грн. та 19 127 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Вирішено долю речових доказів та питання про судові витрати.
Вироком Апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову скасовано.
Ухвалено постановити в цій частині новий вирок, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання строком на 2 роки із покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання.
Стягнуто із засудженого 58039,51 грн. моральної шкоди, із НАСК «Оранта» 1960, 49 грн. моральної шкоди та 41856,55 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_6 .
В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційних скаргах прокурор та потерпілий ставлять питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції внаслідок м`якості призначеного засудженому покарання. Прокурор вважає, суд не навів достатніх мотивів у рішенні, з яких ОСОБА_7 призначено іспитовий строк та додаткове покарання лише строком 2 роки. Потерпілий посилається на те, що ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд безпідставно не призначив засудженому покарання, яке належить відбувати реально. Скаржники стверджують, судом не взято до уваги ставлення засудженого до вчиненого, тяжкість злочину та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

У поданому запереченні захисник ОСОБА_9 вважає вирок апеляційного суду щодо засудженого законним та обґрунтованим, а касаційні скарги тами, що задоволенню не підлягають.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Aveo», рухаючись по вул. Ситника в с. Карапиші Миронівського району Київської області, в порушення вимог ПДР, виїхав на зустрічну смугу вул. Садової, де зіткнувся з моторолером «Sabur SB 50Q» під керуванням ОСОБА_6 , який перевозив пасажира ОСОБА_10 . Внаслідок ДТП ОСОБА_6 одержав відкритий осколковий перелом лівого бедра і голені зі зміщенням тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_10 закритий перелом стегнової кістки зі зміщенням уламків тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтується на сукупності доказів, зібраних відповідно до вимог КПК України і ніким не оспорюється.
Доводи касаційних скарг про призначення засудженому несправедливого покарання внаслідок його м`якості є необґрунтованими.
Як убачається з вироку апеляційного суду, колегія суддів апеляційного суду згідно вимог ст. 404 КПК України, переглядала вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора та потерпілого, які скаржилися на неправильне застосування судом ст. 75 КК України при призначенні покарання.
Прокурор просив призначити засудженому нове покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, додатковим покаранням із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки та покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 76 КК України.
Потерпілий просив змінити вирок суду першої інстанції в частині задоволення його цивільного позову та призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі.
Як убачається з вироку апеляційного суду, скарги прокурора та потерпілого розглянуто відповідно до вимог КПК України.
У вироку викладено обвинувачення, визнане судом доведеним, наведено обставини, за яких було вчинено злочин, дана юридична кваліфікація злочинного діяння засудженого.
Належно мотивовано і висновки суду в частині призначення винному покарання. Зокрема, суд послався на характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_7 .
Змінюючи вирок суду в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілого апеляційний суд врахував глибину його фізичних страждань, порушення нормального ритму життя, необхідність тривалого лікування в зв`язку із чим частково задоволено доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , та збільшено розмір морального відшкодування до 60 000 грн. Задоволено позовні вимоги потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди.
Вирішено судом порядок часткового стягнення коштів на користь потерпілого, як із винної особи, так із НАСК «Оранта».
Як убачається з вироку, ОСОБА_7 призначено покарання в межах санкції статі закону, за яким його засуджено.
Колегія суддів апеляційного суду погодилася з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону, що потягнуло визначення засудженому додаткового покарання, яке невідповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.
Задовольняючи в цій частині доводи скарги прокурора, апеляційним судом було мотивовано збільшено розмір додаткового покарання на строк до 2 років. Покладено на засудженого обов`язки відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 КК України, як про це ставилося питання у скарзі прокурором.
Наведене спростовує скаргу прокурора про відсутність належного мотивування вироку в цій частині.
Перевіряючи підстави для застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд погодився з тими обставинами, які було враховано судом першої інстанції при застосуванні цієї норми закону.
Зокрема, із урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, судом взято до уваги, що ОСОБА_7 має вік 77 років, незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується, притягається до кримінальної відповідальності вперше.
Обставин, які обтяжують засудженому покарання, судом не встановлено.
У цьому зв`язку, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та виправлення засудженого в умовах без ізоляції від суспільства з іспитовим строком 2 роки, незважаючи на відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Посилання прокурора на те, що такий строк є необґрунтованим і недостатнім для виправлення особи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки встановлена ч. 3 ст. 75 КК України тривалість строку законом не диференціюється залежно від виду і міри призначеного покарання та визначається судом на власний розсуд.
Водночас, апеляційний суд не погодився із доводами апеляційної скарги потерпілого про призначення засудженому покарання, яке належить відбувати реально, навівши у вироку відповідні мотиви.
З урахуванням викладеного, вважати призначене покарання ОСОБА_7 явно несправедливим в силу його м`якості, як того вимагає ст. 414 КПК України при скасуванні вироку, підстав у касаційного суду немає.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3