АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 остаточно призначено покарання шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутого покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25.09.2013 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.

На підставі ч. 2 ст. 504 КПК України до ОСОБА_7 застосовано примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 23.05.2014 року приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні ТЦ «Ашан», що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Московський, 15-А, у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел, в той же час та день, перебуваючи в приміщенні магазину за вищевказаною адресою, діючи умисно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 взяв з торгівельних прилавків фасовані ковбасні вироби «Венеція» різної ваги в кількості 8 штук, на загальну суму 257 грн. 68 коп. (без ПДВ). Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 сховав товар під одяг та продовжуючи свої дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, направився на вихід з ТЦ «Ашан».

Виконавши всі дії, які він вважав за необхідне для таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 вийшов за лінію каси ТЦ «Ашан» не розрахувавшись, однак кримінальне правопорушення не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками міліції.

Вчиненням кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_7 міг би спричинити ТОВ «Ашан», матеріальну шкоду на загальну суму 257 грн. 68 коп.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема, ОСОБА_6 зазначає, що постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 , суд безпідставно не визнав щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, а також не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, який є інвалідом 2-ої групи, не спричинив матеріальної шкоди потерпілій стороні.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25.09.2013 року.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наявність обставини, що обтяжує покарання, рецидиву злочинів, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
З урахуванням вказаних даних, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_7 вид та розмір покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, а також правильно обрав спосіб призначення покарання за сукупністю із вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2013 року (часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком) та визначив розмір остаточного покарання.
Разом з тим суд першої інстанції не знайшов підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у відповідності до ст.75 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що не пам`ятає обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому не може підтвердити чи спростувати їх.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 у зв`язку із своїм психологічним станом та вадами мови також не зміг надати будь-які змістовні пояснення з приводу апеляційної скарги.
Вкрай хворобливий стан психіки обвинуваченого не викликає у колегії суддів жодних сумнівів.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 54 від 15.03.2016 року ОСОБА_7 має органічні ураження головного мозку поєднаного ґенезу з психоорганічним синдромом, який істотно впливав на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежуючи цю здатністю, тому у період вчинення злочину ОСОБА_7 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_7 виявляв ознаки вказаного психічного розладу, який відноситься до категорії «хронічного психічного захворювання» та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Відповідно до ст.20 КК України обмежено осудною визнається судом особа, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Визнання особи обмежно осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Застосувавши до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, суд першої інстанції безпідставно не врахував вчинення ОСОБА_7 злочину у стані обмеженої осудності при призначенні покарання, а саме при вирішенні питання про звільненні обвинуваченого від покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання до реального відбування не врахував належним чином обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, що відповідно довідки медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0439309 та довідки про отримання допомоги управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА ОСОБА_7 є інвалідом другої групи, потребує лікування, отримує соціальну допомогу у розмірі 949 грн. 00 коп. щомісячно та може працювати лише в спеціально створених умовах.
На думку колегії суддів, неможливість здійснення обвинуваченим трудової діяльності в загальних умовах за станом здоров`я та відсутність у нього інших джерел доходу, крім соціальної допомоги у розмірі 949 грн. 00 коп. щомісячно, з урахуванням предмету посягання (продукти харчування), свідчать про те, що злочин вчинено у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.
Відповідно до ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вчинення ОСОБА_7 злочину у стані обмеженої осудності, внаслідок якого обвинувачений не міг здійснювати трудову діяльність в загальних умовах, перебування обвинуваченого у вкрай скрутному матеріальному становищі, зумовлена цими обставинами спрямованість його злочинних дій на викрадення продуктів харчування, наявність у нього в даний час хронічного психічного захворювання, яке істотно ускладнює можливість повноцінного утримання та лікування обвинуваченого в умовах позбавлення волі, на думку колегії суддів є підставою для звільнення ОСОБА_7 відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання, призначеного йому вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, а також від відбування покарання, призначеного йому на підставі ст. 71 КК України за сукупністю із вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25.09.2013 року.

Слід відмітити, що протягом досудового розслідування та судового провадження у судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 не ухилявся від органів слідства та суду, не порушував вимог обраного щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що дає підстави вважати, що він належним чином зможе виконати обов`язки, які апеляційний суд визнає за необхідне покласти на нього на підставі ст.76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі, призначеного йому оскаржуваним вироком суду за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, з іспитовим строком тривалістю 3 роки за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вважати ОСОБА_7 засудженим на підставі ст.71 КК України за сукупністю із вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2013 року до остаточного покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3