АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/554/17 Справа № 205/8454/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісове, Рокитнянського району, Рівненської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше судимого, -

встановила:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 30 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд обґрунтував наступним.

Вироком Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 08 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, за час відбування покарання засуджений має три заохочення та шість стягнень, які погашені в установленому законом порядку.

Врахувавши, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів виправлення, а саме, що він неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення умисних злочинів, раніше вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчинив умисний злочин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні його клопотання.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду. В апеляції просить його скасувати та застосувати щодо нього підстави ст. 81 КК України та звільнити від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відбув 2/3 призначеного судом покарання. За час його відбування мав шість стягнень, які погашені у відповідності до закону. Має три заохочення. Характеризується позитивно. З 23 червня 2014 року працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та малолітнього сина.

Вважає, що своєю поведінкою та відношенням до праці став на шлях виправлення.

В доповненнях до апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляцію ОСОБА_7 задовольнити, ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання останнього задовольнити, звільнивши його умовно-достроково від відбуння невідбутої частини покарання.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що вирішуючи питання про те, чи заслуговує ОСОБА_7 на умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції мав би врахувати не лише його попередні судимості та випадки умовно-дострокового звільнення, а й поведінку під час відбування покарання, ставлення до праці, становлення його на шлях виправлення.

Вказує, що в матеріалах справи відсутній витяг з протоколу засідання методично-виховної ради установи виконання покарань з розгляду оцінки ступеня виправлення засуджених, відомості про стан здоров`я ОСОБА_7 , що на її думку, свідчить про те, що суд не дослідив всі обставини провадження та не вмотивував свої рішення.

Вважає, що судом не було враховано, що ОСОБА_7 відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, його характеристику в частині сумлінного виконання ним вимог встановленого режиму утримання у колонії, визнання вини та щирого каяття, ввічливого ставлення як до засуджених так і до працівників колонії, приймання активної участі у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, що вказує на те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення і може бути звільнений достроково.

Зазначає, що судом було порушено вимоги ч. 3 ст. 539 КПК України та розглянуто клопотання засудженого з порушенням процесуальних строків.

Крім того, зазначає, що судом було проведено судове засідання без участі засудженого ОСОБА_7 , що позбавило суд можливості з`ясувати його ставлення до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму та інше.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, ухвалу скасувати, думку прокурора про залишення скарги без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виправлення засудженого, відповідно до ст. 6 КВК України, - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Вимогами вказаної норми передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до роз*яснень, які містяться в постанові № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 був вісім разів засуджений, в тому числі з призначенням реального строку покарання. Перебуваючи в Дніпропетровській виправній колонії № 89 з 10 червня 2014 року був працевлаштований. До праці ставиться сумлінно, виробничі завдання виконує, проявив себе з позитивного боку за що має три заохочення. За час перебування в колонії вимоги режиму відбування покарання порушив шість разів, за що має шість стягнень за зберігання заборонених предметів, порушення форми одягу та перешкоджанню проведення обшуку. З персоналом дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, самостійно виконує роботи з самообслуговування, виконує роботи із благоустрою установи, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу за темою «Підготовка до звільнення», відвідує заняття за даною програмою, має бажання до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, бере участь у роботі самодіяльних організацій, підтримує зв`язок з рідними шляхом листування та побачень.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів свого виправлення та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , та клопотання захисника ОСОБА_8 про її доповнення, враховуючи дані про нього станом на день постановлення ухвали судом першої інстанції, а саме, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, раніше вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково та знову вчинив умисний злочин, за період відбування покарання в ДВК № 89 з 2015 по 2016 рік має шість стягнень, які погашені в установленому законом порядку, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Доводи клопотання про доповнення апеляційної скарги, подані захисником щодо неповноти та необгрунованості висновків суду з приводу неврахування судом першої інстанції поведінки засудженого під час відбування покарання, ставлення до праці, становлення його на шлях виправлення, відбуття ним 2/3 строку призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки, як вірно зазначено в ухвалі суду, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності, при цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Щодо доводів захисника про неврахування судом відомостей про стан здоров`я засудженого та висновків засідання методично-виховної ради установи виконання покарань з розгляду оцінки ступеня виправлення засуджених колегія суддів, щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду клопотання засудженого, передбачених ч. 3 ст. 539 КПК України, погоджується, однак вказане не є істотним порушенням закону та підставою для скасування ухвали суду вцілому.

Керуючись ст. 404, ст.405, ст. 407, ч. 1 п. 1 ст.407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_11