АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та діючого в її інтересах адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного позивача ОСОБА_9 , кримінальне провадження № 0000004 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах останньої на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одружену, непрацюючу, раніше судиму, а саме, 05.11.2013 року вироком Кельменецького районного суду за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 2 роки, з конфіскацією всього її особистого майна та зі штрафом в сумі 5 000 гривень, -
визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України та призначено їй покарання:
-за ч.2 ст. 191 КК України у виді 1-го (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 1 (один) рік;
Провадження №11-кп/794/3/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч. 2, ч.3 ст.191. ч. 1 ст. 366 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_11

-за ч.3 ст. 191 КК України у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 2 (два) роки;
-за ч.1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права обіймати посади пов`язанні з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначеного за даним вироком та покарання призначеного за вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05.11.2013 року, у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків на 3 (три) роки з конфіскацією всього їй особистого майна та зі штрафом в сумі 5 000 гривень.
Зараховано в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання відбуте частково за вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05.11.2013 року.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відраховано з моменту вступу вироку суду в законну силу.
Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, а саме строк її перебування як особи, яка відбуває покарання в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження, з 25 листопада 2014 року до дня набрання вироком суду законної сили, у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - 302 975, 21 (триста дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять гривень двадцять одну копійку) в рахунок компенсації виплаченого відшкодування.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Згідно вироку районного суду, ОСОБА_7 , працюючи з 03.07.2006 року в Кельменецькому територіальному відокремленому безбалансовому відділенні публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «ДОБУ») та будучи 05 лютого 2008 року переведеною на посаду завідуючої операційної філії Кельменецьке відділення № 6796 ВАТ «Державний ощадний банк України», тобто будучи посадовою особою,
вирішила заволодіти коштами клієнтів банку, а саме, умисно, з корисливих мотивів порушувала порядок відкриття, ведення і закриття банківських рахунків та обігу готівки у банківській установі.
Так, 21 вересня 2006 року працівники Кельменецького територіально відокремленого безбалансового відділення ПАТ „ДОБУ відкрили рахунок №154 на вклад «До запитання» на ім`я потерпілої ОСОБА_12 , отримавши від останньої гроші в сумі 1680 євро, працівники банку оформили договір та ощадну книжку, в яких вказали надану фактично потерпілою суму. Однак, ОСОБА_7 , 03 грудня 2008 року, в смт. Кельменці в приміщенні Кельменецького відділення ПАТ «ДОБУ», провела видаткові операції по рахунку № 154 на суму 500 євро, що згідно офіційного курсу встановленого НБУ складало 4595 гривень 55 копійок та 22 грудня 2008 року - на суму 370 євро, що згідно офіційного курсу НБУ складало 4063 гривні 73 копійки. Ці операції були проведені по касових журналах та „АБС і не відображені в ощадній книжці вкладника. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 привласнила 870 євро, що згідно офіційного курсу НБУ складало 8659 гривень 28 копійок із рахунку № 154 на вклад «До запитання» на ім`я ОСОБА_12 .
Крім цього, ОСОБА_7 склала та видала завідомо неправдиві документи по видатковій операції по договору № 154 на суму 500 євро від 03 грудня 2008 року та по видатковій операції на суму сумі 370 євро від 22 грудня 2008 року, а саме, заяву на видачу готівки №21 від 03 грудня 2008 року та заяву на видачу готівки № 29 від 22 грудня 2008 року.
Крім того, 22 липня 2010 року, ОСОБА_7 , працюючи на вказаній вище посаді відкрила рахунок № 54 на вклад «Депозитний 12-36 місяців» на ім`я ОСОБА_13 і, отримавши від останньої гроші в сумі 2000 євро, ОСОБА_7 оформила договір №54 від 22 липня 2010 року та ощадну книжку, в яких вказала фактично надану їй суму. Однак, з метою привласнення частини цих коштів ОСОБА_7 оформила інший примірник договору № 54, в якому вказала меншу суму, а саме, 200 євро. Вказана операція відображена в операційному щоденнику № 58 від 22 липня 2010 року та «АБС». Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 всі наступні операції не відображала по банківському обліку, а зазначала про них лише в ощадній книжці ОСОБА_13 .
Крім цього, ОСОБА_7 нараховувала відсотки за вкладом в сумі 179,84 євро та зазначала про це в ощадній книжці 03 травня 2012 року. Фактично відсотки не були виплачені. Також ОСОБА_7 зробила записи про продовження дії депозитного договору до 22 липня 2013 року, а саме, зробила записи на договорі та ощадній книжці вкладника. Таким чином, ОСОБА_7 в результаті своїх злочинних дій привласнила на свою користь 1800 євро, що згідно курсу НБУ склало 18219 гривень 54 копійки. Крім того, ОСОБА_7 склала та видала завідомо неправдиві документи: заяву на переказ готівки № 1 від 22 липня 2010 року.
Крім того, 27 липня 2010 року ОСОБА_7 , працюючи на посаді завідуючої операційної частини Кельменецького відділення ПАТ „ДОБУ, відкрила рахунок №20 на вклад „Динамічний 90 днів на ім`я ОСОБА_14 і, отримавши від останнього 3000 доларів США, ОСОБА_7 оформила договір №20 від 27 липня 2010 року та ощадну книжку, в яких вказала фактично надану їй суму. Однак з метою привласнення частини цих коштів ОСОБА_7 оформила інший примірник договору №20, в якому вказала меншу суму, а саме, 1000 доларів США. Вказана операція відображена в операційному щоденнику №130
від 28 липня 2010 року та АБС. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 всі послідуючі операції не відображала по банківському обліку, а зазначала про них лише в ощадній книжці ОСОБА_14 . Крім того, ОСОБА_7 нарахувала відсотки за вкладом в сумі 15,50 доларів США та зазначала виплату в ощадній книжці 27 жовтня 2010 року в сумі 47,55 доларів США. 27 жовтня 2010 року ОСОБА_7 закривала вказаний рахунок, який відображений в „АБС та операційному щоденнику №194 від 27 жовтня 2010 року. Крім того, ОСОБА_7 зробила в примірнику договору, який зберігався у вкладника та в ощадній книжці записи про продовження дії договору до 24 січня 2011 року. Таким чином, ОСОБА_7 привласнила 3000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ склало 24070 гривень 97 копійок. ОСОБА_7 склала та видала завідомо неправдиві документи, а саме, заяву на переказ готівки №1 від 28 липня 2010 року, договір № 20 на вклад „Динамічний від 28 липня 2010 року, заяву на видачу готівки №78 від 27 жовтня 2010 року, заява на видачу готівки №77 від 27 жовтня 2010 року, ощадну книжку по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 .
Крім того, 07 лютого 2012 року ОСОБА_7 відкрила рахунок № НОМЕР_2 на вклад „Строково-пенсійний на ім`я ОСОБА_12 . Отримавши від останньої 3000 євро, ОСОБА_7 оформила договір №219519 від 07 лютого 2012 року та ощадну книжку, в яких вказала фактично надану їй суму. Однак, з метою привласнення частини цих коштів ОСОБА_7 оформила інший примірник договору № 219519 , в якому вказала меншу суму, а саме, 500 євро. Вказану операцію відображено в операційному щоденнику від 07 лютого 2012 року та АБС. Таким чином, ОСОБА_7 привласнила на свою користь 2500 євро, що згідно офіційного курсу НБУ складало 26050 гривень 40 копійок. ОСОБА_7 склала та видала завідомо неправдивий документ, а саме - договір на вклад „Строково-пенсійний № НОМЕР_3 на суму 500 євро.
Крім того, 07 червня 2012 року, ОСОБА_7 відкрила рахунок № НОМЕР_4 на вклад „Депозитний 18 м на ім`я ОСОБА_15 . Отримавши від ОСОБА_15 . 2000 євро, ОСОБА_7 оформила договір на відкриття вказаного рахунку від 07 червня 2012 року та ощадну книжку, які передала потерпілій ОСОБА_15 . Однак, з метою привласнення цих коштів, ОСОБА_7 дану операцію не провела по обліку та не відобразила її в АБС, тобто умисно не оформила первинні документи за вказаним вкладом, з метою привласнити кошти. Таким чином, ОСОБА_7 привласнила 2000 євро, що згідно офіційного курсу НБУ складало 19957 гривень 27 копійок. 07 червня 2012 року ОСОБА_7 склала та видала завідомо неправдиві документи на ім`я ОСОБА_15 , а саме - договір на вклад „Депозитний рахунок № НОМЕР_4 , квитанцію та ощадну книжку.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 , діючий в інтересах останньої, подали апеляційні скарги.
Так, обвинувачена ОСОБА_7 в апеляцій скарзі просила скасувати вирок районного суду, як незаконний, а справу направити на новий судовий розгляд в інший суд першої інстанції для повного і об`єктивного розгляду.
При цьому посилається на те, що привласнення готівки, яку їй інкримінують, вона не визнає і обвинувачення з цього приводу є безпідставним і незаконним. Стверджує, що, усі операції, які проводилися в банку, були відображені в операційних щоденниках, журналах, комп`ютерній базі та в прибутково-видаткових ордерах. Посилається і на те, що під час досудового слідства вона була позбавлена права на захист від пред`явленого обвинувачення, так як, будучи етапованою із м. Одеси з виправної колонії у м. Чернівці (СІЗО), їй у залі суду було вручено копію обвинувального акту. Тому у зв`язку із порушенням права на захист, просила допитати свідків з АТ «Ощадбанк» та призначити по справі бухгалтерську експертизу.
Також вважає, що обвинувачення її за ст. 366 КК України, а саме, підробка документів посадовою особою є безпідставним, оскільки жодного факту про те, що вона є посадовою особою не було встановлено, тому просила кримінальне провадження в цій частині закрити. Вважає, що розпорядження на підпис договорів від 08.08.2011 року за № 1$-2 не є законним, так як воно підписане заступником керуючого АТ «Ощадбанк», а не керуючим банком. Стверджувала, що при проведенні почеркознавчої експертизи в суді за її клопотанням, було встановлено, що підписи клієнтів банку на заявах про видачу готівки, були не її.
Адвокат ОСОБА_8 , діючий в інтересах ОСОБА_7 також просив скасувати вирок районного суду, як незаконний, а справу направити на новий судовий розгляд в інший суд першої інстанції, з наступних підстав:
-із-за неправильного застосування районним судом до ОСОБА_7 кримінального закону, тобто призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків за ст.191 ч.2,3, ч. 2 ст.366 КК України, яке суд чітко не конкретизував та не визначив конкретно її посади і сферу її діяльності. У зв`язку з цим, призначене додаткове покарання підлягає виключенню з вироку суду, а дії засудженої ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації зі ст.366 ч. 1 КК України на ст. 358 ч.2 КК України, як підробка документів, використання підроблених документів;

-неприйняття під час судового розгляду справи в якості доказу аудиторських звітів;

-не надання судом першої інстанції оцінки діям обвинуваченої, оскільки ОСОБА_7 не є службовою особою і її дії повинні підлягати перекваліфікації зі ст.191 ч.2 КК України на ст.191 ч. 1 КК України, а також за ч.3 ст. 191 КК України судом також не було надано оцінку діям останньої по усіх епізодах заволодіння за ст. 191 КК України, як єдиного триваючого кримінального правопорушення, який був скоєний у різні періоди;
- з підстав позову позивача ВАТ «Держощадбанк» до ОСОБА_7 , заявленого в порядку регресу, який не може бути розглянутий у кримінальному судочинстві;

-неврахування судом першої інстанції в повному обсязі усіх пом`якшуючих обставин справи та даних про особу обвинуваченої, яка має захворювання і потребує лікування, а також перебування на утриманні у неї малолітньої дитини.

Крім цього, адвокат ОСОБА_8 також просив перевірити, вирок Кельменецького райсуду Чернівецької області від 04.03.2016 року щодо ОСОБА_7 на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, включаючи підстави на предмет зміни кваліфікації дій останньої за ст.191 ч.2,3, ст.366 ч.1 КК України, а також виключення з вироку застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права займати певні посади, відміни рішення суду в частині цивільного позову позивача ВАТ «Держощадбанк» та залишення його без розгляду, зміни покарання на не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст.75 КК України.

На зазначені вище апеляції, цивільним позивачем (представником ПАТ «Державний ощадбанк України», філії-Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_16 ) було подано заперечення, в яких він просив відхилити апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та діючого в її інтересах адвоката ОСОБА_8 , а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та діючого в її інтересах адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану ними апеляцію, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляцій, представника цивільного позивача ОСОБА_9 , розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги апелянтів не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, за ч.3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, вчинене повторно та за ч.1 ст. 366 КК України, як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих документів, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191 КК України, за ч.3 ст. 191 КК України та за ч. 1 ст. 366 КК України вірно кваліфіковані.

Колегія суддів вважає, що районний суд, повно, об`єктивно і всебічно, дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 191 КК України, ч.3 ст. 191КК України та за ч.1 ст. 366 КК України і навів у вироку мотиви прийняття такого рішення.
Заперечення обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній інстанції, а також у поданій нею та її адвокатом ОСОБА_8 апеляційних скаргах є безпідставними, оскільки судова колегія розцінює їх, як обраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Незважаючи на невизнання вини у вчиненні нею кримінальних правопорушень, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, факт привласнення ОСОБА_7 чужого майна шляхом зловживання службовим становищем (ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України), підтверджується:
-договорами фізичних осіб, зокрема, ОСОБА_12 (т.3, а.с. 94= 155,т.3 а.с.51-112, т.3, а.с. 114=174), ОСОБА_13 (т.1, а.с. 48=119), ОСОБА_14 (т.1 а.с. 78-79, т.1), ОСОБА_15 (т.3, а.с. 120=180, т.3, а.с. 99=160), з яких вбачається, що вкладники вносили, а банк приймав на депозитні рахунки кошти в певних сумах;
-актом перевірки вкладів від 10 червня 2014 року, складеного провідним ревізором відділу ревізій та контролю ОСОБА_17 , яким було підтверджено привласнення обвинуваченою ОСОБА_7 коштів вкладників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (т.1, а.с. 156-157= 227-228);
-актом від 17 липня 2014 року, складеного провідним ревізором відділу ревізій та контролю ОСОБА_17 , було підтверджено привласнення обвинуваченою ОСОБА_7 коштів вкладників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 та завдання збитків відділенню банку (т.3, а.с. 63-65=124-126);
-висновком почеркознавчої експертизи, проведеної від 17.09.2014 року за № 2149 (т. 1, а.с. а.с. 237-239=308-310), якою підтверджено, що підпис в рядку «Підпис контролера» в заяві на переказ готівки та в заявах на видачу готівок по рахунку на ім`я ОСОБА_14 і в ощадній книжці в рядку «Керівник установи банку» (контролер) на ім`я останнього, були виконанні ОСОБА_7
-висновком почеркознавчої експертизи, проведеної від 24.12.2014 року за № 2989-К (т.3, а.с. 86-89=147-150) було підтверджено виконання підпису ОСОБА_7 в рядках «Підпис касира», «Підпис банку» в квитанціях за № 1 від 21.08.2008 року та № 232850 від 07.06.2012 року і в ощадній книжці по рахунку № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_15
-копіями ощадних книг вкладників, копіями заяв на переказ готівок, на видачу готівок, копіями квитанцій щодо внесення коштів вкладниками на вклад, касовими журналами та ін..
Таким чином, невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 привласнення готівки, яку їй інкримінують є безпідставним і спростовується вищенаведеним.
Вказаними вище доказами також було підтверджено і вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 і кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, тобто службове підроблення, складання і видача завідомо неправдивих документів.
Крім цього, внесення ОСОБА_7 в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей, як службовою особою, тобто як суб`єктом вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступним, зокрема:
-Наказом № 4-к від 5 лютого 2008 року (т.1, а.с. 20= 191), згідно якого ОСОБА_7 було переведено на посаду завідуючої операційної частини на період декретної відпустки основного працівника;
- Наказом № 2к від 26 січня 2009 року (т.1, а.с. 26= 197), згідно якого ОСОБА_7 було переведено на постійне місце роботи - посаду завідуючої операційною частиною філії Кельменецького відділення № 6796 ВАТ «ДОБУ» з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю;
-Згідно посадових інструкцій від 05.02.2008 року (т.1, а.с. 22-23= 193-194) та від 08 серпня 2011 року ОСОБА_7 (т.1 а.с. 48-50=219-221), як завідуюча ОПЧ являлась посадовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно- господарськими обов`язками.
Також при з`ясуванні зазначених вище обставин у суді апеляційної інстанції, АТ «Ощадбанк» були надані підтверджуючі документи, з яких вбачається, зокрема:
-Згідно розділу ІІ Правил ведення штатних розписів установ ВАТ «Ощадбанк», що є додатком до постанови правління ВАТ «Ощадбанк» від 31.01.2008 року № 28-1, зі змінами та доповненнями, внесеними постановою від 31.05.2010 р. № 220, операційні підрозділи це підрозділи, які безпосередньо задіяні в обслуговуванні клієнтів банку (операційні відділи, операційні частини). Підрозділ це структурна частина банку, яка є елементом організаційної структури установи банку і очолюється керівником, що призначається в порядку, визначеному внутрішніми документами банку відповідно до приписів Статуту банку;
-згідно кваліфікаційної характеристики професій працівників ВАТ «Державний ощадний банк України», затвердженої постановою правління № 22 від 29.04.1999 р., у відділеннях банку передбачена посада начальника операційного відділу, що відноситься до категорії керівників;
-згідно наданої довідки від 19.07.2016 р. вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_7 на 2011 рік був вищим, ніж посадові оклади інших працівників операційної частини.
Таким чином, згідно наданих внутрішніх нормативних документів АТ «Ощадбанк» операційна частина є окремим структурним підрозділом банку, а завідуюча керує діяльністю зазначеного структурного підрозділу та здійснює по відношенню до інших працівників операційної частини керівні функції.
Отже, безпідставними є посилання обвинуваченої ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах останньої про те, що обвинувачена не являється посадовою особою та що її дії підлягають перекваліфікації зі ст. 366 ч. 1 КК України на ч.2 ст. 358 КК України.
Крім цього, не допустив суд помилки і при задоволенні цивільного позову частково, заявленого АТ «Ощадбанк» до обвинуваченої ОСОБА_7 , а тому доводи адвоката ОСОБА_8 в цій частині є безпідставними.
Так, згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути

стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК України, передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа , яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Так, ПАТ «ДОБУ» відшкодував потерпілим заподіяну обвинуваченою шкоду в сумі 7806, 56 Євро та 3048 доларів США.
Згідно матеріалів кримінального провадження між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 05.08.2009 року (т.4, а.с.9), яким передбачено , що у разі незабезпечення з вини працівника довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру заподіяної підприємству, установі, організації шкоди і його відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства.

Крім цього, згідно посадової інструкції (т.1 а.с.22-24=193-194) завідуюча операційної частини ОСОБА_7 несла відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди, тобто несла відповідальність за забезпечення повної схоронності готівки.

Таким чином, цивільний позов АТ «Ощадбанк» підлягав розгляду під час слухання судом вказаного кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 і відповідно до чинного законодавства України із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, розглянутий на підставі письмових доказів та показань свідків.

Тому посилання адвоката ОСОБА_8 в апеляції на те, що позов позивача ВАТ «Держощадбанк» до ОСОБА_7 заявлений в порядку регресу і не може бути розглянутий у кримінальному судочинстві є необґрунтованим.

Крім цього, не заслуговують на увагу і посилання адвоката ОСОБА_8 в апеляції на те, що під час судового розгляду справи судом не було прийнято в якості доказу аудиторських з

звітів, оскільки, як вбачається із наданих матеріалів провадження (т.2, а.с.38-45) відповіді на питання, що наведенні в актах перевірок, аудитором не було надано, тобто замість відповідей на вказані запитання, директором АФ «Аудит-Центр» було наведено лише його міркування.

Як неспроможні оцінює колегія суддів і посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що під час досудового слідства вона була позбавлена права на захист від пред`явленого обвинувачення, так як, будучи етапованою із м. Одеси з виправної колонії у м. Чернівці (СІЗО), їй у залі суду було вручено копію обвинувального акту.
Так, як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження, зокрема, із розписки про отримання копії обвинувального акту та додатків до нього від 29.12.2014 року (т.3, а. с.8= 15 ), обвинувачена ОСОБА_7 при врученні їй старшим прокурором прокуратури Кельменецького району ОСОБА_18 його копії, остання відмовилася від підпису та від отримання обвинувального акту.
Разом з цим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження (т.3, а. с. 57 розписка), 02.02.2015 року в залі Кельменецького районного суду Чернівецької області обвинуваченій ОСОБА_7 було вручено обвинувальний акт від 29.12.2014 року для ознайомлення.
Згідно ухвали про призначення судового розгляду вказана справа по обвинуваченню ОСОБА_7 була призначена на 12 лютого 2015 року. Таким чином, у останньої було достатньо часу для ознайомлення з пред`явленим обвинуваченням.
Крім цього, ст. 293 КПК України не передбачено строків вручення копії обвинувального акту.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що при проведенні почеркознавчої експертизи в суді за її клопотанням, було встановлено, що підписи клієнтів банку на заявах про видачу готівки, були не її, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки як вбачається із висновку експерта № 2321-к від 29 грудня 2015 року (т. 6 , а. с. 3-7) надані експертом відповіді містять формулювання «ймовірно». Тому суд першої інстанції вказаний доказ вірно не взяв до уваги, оскільки обвинувальний висновок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Не можуть бути взяті до уваги і посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що розпорядження на підпис договорів від 08.08.2011 року за № 1$-2 не є законним, так як воно підписане заступником керуючого АТ «Ощадбанк», а не керуючим банком.
Так, при з`ясуванні зазначених вище обставин у суді апеляційної інстанції було встановлено, що згідно наказу голови правління ВАТ «Державний ощадний банк України» № 186 від 15.10.2003 року та п. 35 Статуту ВАТ «Ощадбанк», передбачено права голови правління встановлювати інший порядок підписання від імені банку договорів (угод, контрактів) та інших зобов`язань і документів.
Зокрема, встановлено порядок, згідно з яким в усіх без виключення філіях банку та головному операційному управлінні центрального апарату підписання договорів від імені ВАТ «Ощадбанк» на залучення коштів фізичних осіб в національній та іноземній валютах, засвідчення довіреностей та заповідальних розпоряджень вкладників покладено на начальників обласного управління, Головного управління по м. Києву та Київській області, Кримського республіканського управління, керуючих відділеннями та начальника головного операційного управління.
Таким чином, вищезазначеними керівниками банку надано право делегувати свої повноваження іншим працівникам структурних підрозділів, які вони очолюють,

згідно посадових обов`язків таких працівників шляхом видання відповідних наказів.
Так, на виконання наказу № 186 від 15.10.2003 року, заступником керуючого територіально відокремленого відділення № 10025/197 ОСОБА_19 , яка виконувала обов`язки керуючої згідно наказу № 100-к від 18.06.2010 року було прийнято розпорядження № 2 від 08.08.2011 року, яким було уповноважено ОСОБА_7 на підписання договорів на відкриття рахунків з фізичними особами.
Крім цього, що стосується доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 , то вироком Кельменецького районного суду від 05.11.2013 року було підтверджено і те, що останню було визнано винною та засуджено за скоєння нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, ч.5 ст. 191 КК України, ч.2 ст. 366 КК України.
Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11.03.2014 року вказаний вирок районного суду було залишено без змін. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вказаних вище кримінальних правопорушеннях визнавала повністю.
Дане судове рішення набрало законної сили і в касаційному порядку ніким не оскаржувалось.

Таким чином, вищезазначене процесуальне джерело вказує на доказ винуватості ОСОБА_7 і має вагоме значення у даному кримінальному провадженні.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, в суді апеляційної інстанції була призначена судово - бухгалтерська експертиза, по якій було надано висновок експерта за № 960 від 14.12.2016 року.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 102 КПК України, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також те, що висновок підписується експертом.
Як вбачається із наданого суду висновку експерта, а саме, у вступній його частині, не зазначено, що експерт ОСОБА_20 була попереджена про кримінальну відповідальність згідно ст. ст. 384, 385 КК України, про що свідчить відсутність її підпису у вищевказаному висновку.
Даний висновок, яким нібито надано результати дослідження, взагалі не був підписаний останньою.
Тому, колегія суддів вважає, що вказаний висновок не може бути взятий судом до уваги, оскільки він був складений із порушенням вимог ст. 102 КПК України.
Що стосується призначеної міри і виду покарання, то згідно до матеріалів кримінального провадження, судова колегія вважає, що призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, її особу та обставини, які пом`якшують покарання.
Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при визначенні виду і міри покарання, ОСОБА_7 враховано ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів невеликої, середньої тяжкості та до тяжких злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка позитивно характеризується, має ряд хвороб та на утриманні неповнолітню дитину.

Судом також було враховано суму коштів, які привласнила обвинувачена.

Доказів, які б доводили наявність обтяжуючих або пом`якшуючих вину обвинуваченої обставин суду не було надано.

Тому посилання адвоката ОСОБА_8 на те, що районним судом не були враховані в повному обсязі усі пом`якшуючі обставини справи та дані про особу обвинуваченої, яка має захворювання і потребує лікування, а також перебування на утриманні у неї неповнолітньої дитини є безпідставними.

Таким чином, судова колегія вважає, що при ухваленні вироку, за вчиненні кримінальні правопорушення, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України правильно обрав вид і міру покарання, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, в тому числі і на ті, на які посилався адвокат ОСОБА_8 і призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів.

А тому колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченої та її адвоката, оскільки районним судом в повній мірі були враховані всі обставини справи, і підстав для пом`якшення міри покарання і застосування вимог ст. 75 КК України немає.
Інші доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та діючого в її інтересах адвоката ОСОБА_8 спростовані правильними висновками районного суду.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду слід залишити без змін , а апеляції обвинуваченої ОСОБА_7 та її адвоката без задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та діючого в її інтересах адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2016 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою ОСОБА_7 , яка тримається під вартою - з дня вручення їй копії ухвали.
Головуючий ОСОБА_11
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя