Справа № 576/1250/16-к
Провадження № 1-кп/576/13/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.17 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

у судовому засіданні приймали участь:

секретар: ОСОБА_2 ,

прокурори: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_7 ,

адвокат: ОСОБА_8 ,

потерпілий: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів кримінальне провадження за № 0000520 від 13.05.2015 р. про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухова Сумської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 186 КК України, -

встановив:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні грабежу, тобто відкритому викрадені чужого майна.

Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 11.05.2015 р. близько 23-ї години, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на зупинці біля будинку № 8 по вул. Терещенків у м. Глухові Сумської області, умисно, з корисливих мотивів, вихопив з рук у ОСОБА_9 мобільний телефон Nokia-113 з сім-карткою оператора МТС, тим самим відкрито заволодівши ним, який поклав собі у кишеню, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 370 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю і з посиланням на право, передбачене статтею 63 Конституції України, відмовився надати покази.

Суд допитав потерпілого та свідків, представлених стороною обвинувачення, які повідомили наступне.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що події за плином часу пам`ятає погано, але пам`ятає те, що у травні 2015 року він домовився з своєю дівчиною ОСОБА_10 близько 23-ї години зустрітись біля продуктового магазину по вул. Терещенків у м. Глухові поруч з зупинкою, щоб розпити вино. Будучи у середньому стані алкогольного сп`яніння, він сів на мотоцикл і приїхав у обумовлений час та місце з придбаною заздалегідь пляшкою вина. На зупинці була компанія молодих людей. Скільки їх було не пам`ятає, як не пам`ятає того, хто саме підходив до нього і як зав`язалась розмова з ними. Пам`ятає, що до нього підходив обвинувачений, якого раніше він не знав. З ним вони розмовляли про мотоцикл. Обвинувачений брав в нього телефон, щоб подзвонити, а коли подзвонив, одразу повернув його. В ході розмови з обвинуваченим, у нього з останнім виникла суперечка з приводу того, що він не дав покататись йому на мотоциклі. Ця суперечка переросла у бійку. Хто кого і куди бив не пам`ятає. Після бійки, він сів на мотоцикл і поїхав. Коли приїхав, то виявив відсутність гаманця та мобільного телефону. Куди подівся мобільний телефон не знає. Потім він пішов у банк, щоб заблокувати картку, яка була у гаманці, де йому повідомили, що для цього слід звернутись до міліції. Далі він звернувся до міліції з приводу картки, де також сказав, щоб пошукали й телефон. Яку саме заяву він писав у міліції не пам`ятає. Допускає, що телефон і гаманець, міг випасти у ході тієї сутички з обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_11 у суді надав свідчення про те, що 11.05.2015 р. він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , прізвище якої не знає, та ще одним хлопцем на ім`я ОСОБА_13 , пили пиво. Потім близько 23-ї години вони вийшли на зупинку, що напроти продуктового магазину по вул. Терещенків. У цей час туди під`їхав хлопець на мотоциклі «Ява», який був п`яний, бо коли під`їхав одразу впав. Як потім з`ясувалось, це був потерпілий у справі. Він з ОСОБА_14 підняли потерпілого, поставили мотоцикл і той пішов через дорогу до ОСОБА_10 з вином. Коли потерпілий впав, то в нього випав з кишені телефон. Він підняв той телефон і відав потерпілому. Далі він продовжував стояти біля мотоциклу, а потерпілий розмовляв через дорогу з ОСОБА_10 . Потім до потерпілого підійшов і ОСОБА_14 та вони удвох про щось розмовляли. Саму розмову він не чув. Після цього, потерпілий прийшов до мотоциклу і став його заводити, але знову впав. Він з ОСОБА_14 допомогли завести мотоцикл і потерпілий поїхав. Він не бачив, щоб хтось бив потерпілого чи забирав у нього телефон. Як тільки потерпілий поїхав, він побачив, що на землі лежав телефон, який світився. Він підняв цей телефон і вони усі пішли до нього у квартиру де телефон й залишився. Цей телефон він хотів повернути потерпілому через ОСОБА_10 , але телефон так і залишився в нього вдома. Через декілька днів, йому зателефонував ОСОБА_14 і сказав, щоб відніс телефон у міліцію. Він пішов у міліцію і видав там цей телефон та підписав протокол добровільної видачі. Коли це було, не пам`ятає. Там же у відділку його змушували написати покази, які були потрібні міліції та погрожували, що у протилежному разі він звідси не вийде. Але він давав такі ж показання, які й зараз, і вночі його відпустили.

Свідок ОСОБА_15 показав, що 11.05.2015 р. він разом з ОСОБА_12 , якого знає по школі, а також з ОСОБА_10 , прізвище якої не знає, та ОСОБА_16 , пили пиво. Ірині зателефонував якийсь хлопець і вони пішли на зупинку, що напроти продуктового магазину по вул. Терещенків, чекати коли той хлопець приїде. Через деякий час приїхав хлопець на мотоциклі, який зупинився напроти зупинки і коли вставав з мотоциклу, то впав. ОСОБА_10 , ОСОБА_16 і ОСОБА_14 пішли до нього і про щось там розмовляли з ним. Потім ОСОБА_10 прийшла до нього з вином, а ОСОБА_14 з ОСОБА_16 продовжували розмовляти з тим хлопцем. Він чув, що вони сварились на словах. Далі той хлопець став піднімати мотоцикл, але впав. ОСОБА_14 і ОСОБА_16 допомогли хлопцю завести мотоцикл і той поїхав. Коли вони всі разом збирались йти, то побачили на землі телефон, який світився. Цей телефон підняв ОСОБА_16 , який сказав, що знайшов телефон і поклав його собі у кишеню. Після цього вони пішли відпочивати на квартиру. Він не бачив щоб хтось бив того хлопця чи забирав у нього телефон.

Свідок ОСОБА_17 показала, що коли вона проходила по вул. Терещенків, то до неї підійшли працівники міліції прямо на вулиці та запросили побути понятою при проведенні слідчих дій з потерпілим. Вони ходили біля зупинки поруч з будинком АДРЕСА_2 і потерпілий щось показував та пояснював, що його побили. Вона не пам`ятає, щоб потерпілий говорив щось про викрадення в нього речей. Сам протокол вона уважно не перечитувала. Протокол складався на місці слідчим рукописно. Водночас, після пред`явлення свідку для огляду у судовому засіданні друкованого протоколу, що був наданий прокурором, вона повідомила, що не пам`ятає де складався протокол і підтвердила, що підпис у цьому протоколі належить їй.

Свідок ОСОБА_18 показав, що він був понятим при слідчому експерименті з потерпілим, який проводився біля зупинки по вул. Терещенків у м. Глухові неподалік від його місця проживання. Під час слідчого експерименту працівники міліції задавали питання потерпілому, а той на них відповідав. Зокрема потерпілий вказав, де лежав мотоцикл, сказав з якої сторони йшли ті, хто його побив, а також говорив, що коли він намагався подзвонити, ті хлопці побачили це повернулись і забрали в нього телефон. Протокол складався на місці слідчим рукописно. Водночас, після пред`явлення свідку для огляду у судовому засіданні друкованого протоколу, що був наданий прокурором, він повідомив, що не пам`ятає де складався протокол і підтвердив, що підпис у цьому протоколі належить йому.

Свідок обвинувачення ОСОБА_19 безпосередньо в суді допитана не була, її присутність під час судового розгляду відповідно до вимог частини 3 статті 23 та частини 2 статті 327 КПК України стороною обвинувачення забезпечена не була, судом були вжиті всі можливі заходи щодо сприяння сторонам у реалізації їх права на допит цього свідка, проте застосовані судом чисельні судові виклики та привід результату не дали.

Також суд дослідив надані стороною обвинувачення наступні докази.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.05.2015 р., у якому зафіксовано звернення ОСОБА_9 до міліції з приводу побиття та відібрання телефону, гаманця з банківською карткою, невідомими особами (т.1 а.с.150-151).

Висновок експерта № 1092 від 20.05.2015 р., у якому зазначено, що вартість телефону Nokia-113 на 11.05.2015 р. може складати 350 грн. (т.1 а.с.152-156).

Протокол добровільної видачі від 18.05.2015 р., у якому вказується те, що слідчий ОСОБА_20 прийняв від ОСОБА_11 мобільний телефон Nokia-113 ІМЕІ: НОМЕР_1 з батареєю до нього (т. 1 а.с.157-158).

Протокол огляду предмету від 11.01.2016 р., під час якого оглянуто мобільний телефон Nokia-113 ІМЕІ: НОМЕР_1 з батареєю до нього (т. 1 а.с.159-160).

Копію гарантійного листа на мобільний телефон Nokia-113 ІМЕІ: НОМЕР_1 , у якому зазначена дата продажу телефону та строк гарантії (т.1 а.с.161).

Явку з зізнанням від 18.05.2015 р., у якій зазначається, що ОСОБА_7 зізнається у тому, що 11.05.2015 р. близько 23-ї години побив невідомого хлопця на мотоциклі і забрав телефон (т. 1 а.с.165).

Протокол слідчого експерименту від 20.03.2016 р., у якому зафіксовано, що біля будинку № 8 по вул. Терещенків у м. Глухові, потерпілий ОСОБА_9 показав на ділянку тротуару, куди він під`їхав 11.05.2015 р. близько 23-ї години, вказав на зупинку, де сидів ОСОБА_7 разом з друзями та напрямок руху куди він з ним відходив. Показав на місце, де ОСОБА_7 наносив йому удари. Також у протоколі зазначено, що потерпілий вказав напрямок руху до дороги, де стояв його мотоцикл, де ОСОБА_7 відкрито заволодів його мобільним телефоном (т.1 а.с.166-171).

При оцінці усіх доказів у цій справі, суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», що передбачено частиною 2 статті 17 КПК України. Проте така доведеність може випливати виключно із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд, дослідивши і оцінивши представлені стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - і з точки зору достатності для вирішення даної справи, приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не представлено переконливих доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Оцінюючи показання потерпілого та свідків, суд враховує вимоги частини 4 статті 95 КПК України, за якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Аналізуючи надані у суді показання потерпілого та представлених стороною обвинувачення свідків, суд звертає увагу на те, що ні потерпілий, ні жоден зі свідків, які були очевидцями події, не підтвердили обставин відкритого викрадення ОСОБА_7 майна ОСОБА_9 .

Вдаючись у деталі показань потерпілого, суд відзначає, що той підтвердив лише обставини нанесення йому ударів обвинуваченим у ході суперечки з приводу того, що він не дав покататись йому на мотоциклі. Однак потерпілий заперечив те, що обвинувачений відкрито вихопив в нього з рук мобільний телефон та вказав на те, що він допускає, що сам міг загубити телефон. Жоден зі свідків також не підтвердив зазначених у обвинуваченні обставин того, що ОСОБА_7 відкрито вихопив з рук ОСОБА_9 мобільний телефон та поклав його у свою кишеню. Навпаки, свідки вказали на те, що потерпілий був стані алкогольного сп`яніння, неодноразово падав і губив телефон, а коли він поїхав, то телефон на землі знайшов ОСОБА_11 , який його підняв і поклав собі у кишеню з наміром повернути власнику.

Оцінюючи явку із зізнанням ОСОБА_7 суд у першу чергу виходить з того, що фактично у ній викладені, без деталізації обставин, показання обвинуваченого, який не підтвердив їх у судовому засіданні, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Крім того, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, явка із зізнанням відібрана без присутності захисника і без роз`яснення права не свідчити проти себе, є безумовним порушенням права на захист.

Оцінюючи протокол слідчого експерименту з потерпілим суд також виходить з того, що фактично у ньому викладені показання потерпілого, який не підтвердив їх у судовому засіданні, зазначивши про те, що під час слідчого експерименту він лише вказував на місце куди він приїхав та де відбулась бійка і більш нічого, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Крім того, у тій частині протоколу, де потерпілий на місці демонстрував відомі йому обставини, зазначено, що потерпілий показав місце, де ОСОБА_7 відкрито заволодів його мобільним телефоном, проте яким чином це відбулось, детально не розкрито, а отже протокол не містить фактичних даних про обставини вчинення кримінального правопорушення. Також варто зазначити, що свідок ОСОБА_17 , яка була понятою, вказала на те, що її запросили на слідчий експеримент безпосередньо на вулиці Терещенків, що дає підстави вважати, що на самому початку слідчої дії (до того моменту коли, як зазначено у протоколі усі учасники на автомобілі виїхали на місце), її не було, що є порушенням вимог частини 7 статті 223 та статті 240 КПК України.

Оцінюючи протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, суд виходить із того, що даний протокол відноситься до суто процедурної діяльності з оформлення заяви про вчинене кримінальне правопорушення у Єдиному реєстрі досудових розслідувань ще до початку досудового розслідування та фактично є ні чим іншим, як приводом до початку кримінального провадження і не має статусу ні процесуальної, ні слідчої дії, та не включений до передбаченого частиною 2 статті 85 КПК України переліку джерел доказів. Більш того, зазначений у цьому протоколі від імені потерпілого зміст обставин події не містить детальної інформації про обставини можливого вчинення кримінального правопорушення.

Факт же добровільної видачі мобільного телефону ОСОБА_11 , що зафіксований у протоколі добровільної видачі, підтверджує лише те, що останній добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон Nokia-113, який за наданими у суді свідченнями ОСОБА_11 , що не були спростовані жодним іншим доказом у цій справі, він знайшов на землі після того як потерпілий поїхав.

Товарознавча ж експертиза підтверджує лише вартість мобільного телефону Nokia-113 без сім-картки.

Таким чином, як показання допитаних у судовому засіданні осіб, так і досліджені письмові докази, не є достатньо вагомими, чіткими, щоб на їх підставі прийти до однозначного висновку, що було вчинене кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Поряд з наведеним, суд також дійшов висновку, що під час розслідування були допущені істотні порушення процесуального закону, які впливають на оцінку наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Зокрема, за правилами частин 2, 9, 10 статті 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Водночас щодо невідкритих матеріалів провадження частина 12 статті 290 КПК України прямо вказує, що суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази.

Отже, відомості, наявні у не відкритих протилежній стороні матеріалах, не можуть бути допущені судом як докази.

З матеріалів справи, зокрема з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 06.06.2016 р., вбачається, що надані суду стороною обвинувачення письмові докази під час досудового розслідування не відкривались обвинуваченому ОСОБА_7 (а.с.191-193).

Стороною обвинувачення не було надано доказів того, що в установленому процесуальним законом порядку прокурор або слідчий за його дорученням виконали свій обов`язок щодо відкриття обвинуваченому матеріалів кримінального провадження або ж отримали у відповідності до частини 10 статті 290 КПК України відповідне рішення слідчого судді.

Відтак суд з огляду на положення частини 12 статті 290 КПК України не має права допустити відомості, що містяться в наданих стороною обвинувачення письмових матеріалах, як докази.

Отже, вивчивши усі надані документи та оцінивши усі докази у справі, суд вважає, що сторона обвинувачення не навела жодного факту або аргументу, здатних переконати його дійти іншого висновку у цій справі, ніж про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Поряд із цим суд вважає за необхідне відзначити й наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності з частиною 1 статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

З наданих стороною обвинувачення на доведення того, що у цій справі всі процесуальні та слідчі дії виконувалися у передбачений процесуальним законом строк, вбачається, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру 10.02.2016 р. (т.1 а.с. 194) і з цього часу почався відлік двохмісячного строку протягом якого прокурор повинен прийняти одне з рішень, визначених у пункті 5 частини 1 статті 3 та статті 283 КПК України.

Далі, 01.04.2016 р. слідчим прийнято рішення про зупинення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню (т.1 а.с.187), яке скасовано ухвалою слідчого судді від 14.04.2016 р. (т.1 а.с.186).

Отже, з 14.04.2016 р. строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, продовжив свою дію і до 23.04.2016 р. прокурор був зобов`язаний прийняти одне з процесуальних рішень, передбачених статтею 219 КПК України або ж вжити заходів щодо продовження строку досудового розслідування.

Однак до 23.04.2016 р. відповідного рішення прокурором прийнято не було і вже після спливу двохмісячного строку досудового розслідування, який не продовжувався у встановленому порядку, слідчий прийняв 28.04.2016 р. рішення про зупинення досудового розслідування (т.1 а.с.189) та у подальшому 04.06.2016 р. про відновлення досудового розслідування. 04.06.2016 р. (у вихідний день суботу) був складений та затверджений обвинувальний акт і вже після цього 06.06.2016 р. захиснику ОСОБА_8 без участі ОСОБА_7 , який уже знаходився у статусі обвинуваченого, було надано доступ до матеріалів досудового розслідування (т. 1 а.с. 191) і у цей же день справу передано до суду.

Таким чином, усі процесуальні рішення і дії, зокрема такі серйозні як обвинувальний акт, який в силу частини 4 статті 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, та доступ до матеріалів досудового розслідування, були вчинені поза межами строку досудового розслідування.

Зважаючи на те, що процесуальним законом чітко не передбачено наслідків щодо прийняття зазначених вище процесуальних рішень і дій поза межами строку досудового розслідування, суд виходить з положень частини 6 статті 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; розумність строків.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення поза межами строків досудового розслідування, що є істотним порушенням кримінально процесуального закону та порушенням загальних засад законності здійснення кримінального провадження, а також з огляду на те, що принцип верховенства права та загалом кримінально-процесуальний закон обмежує час, коли обвинувачений перебуває в стані так званої правової невизначеності, а також з урахуванням зазначених вище обставин щодо недоведеності вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , суд доходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення є безпідставним.

Керуючись статтями 368, 370, 373 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_7 виправдати за частиною 1 статті 186 КК України в зв`язку з недоведеністю того, що було вчинене кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Речовий доказ: мобільний телефон Nokia-113 залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1