АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000316 від 14.01.2017 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 03.04.2017 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ірпінь Київської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента 2-го курсу Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, ?
за участі:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 03.04.2017, в якій захисник просить суд змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_8 , застосувавши до нього покарання у виді громадських робіт на строк тридцять годин та від відбування призначеного покарання звільнити, застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері.

Так, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 03.04.2017 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.75, 104 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік та на підставі ст.76 КК України зобов`язано: не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга захисником вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість. Зокрема, як наголошує адвокат, при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі суд не розглянув питання щодо призначення останньому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та не вмотивував чому обрав неповнолітньому обвинуваченому найважчий вид покарання. При цьому апелянт посилається на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин середньої тяжкості, свою вину визнав, щиро розкаявся, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не судимий, позитивно характеризується. Крім того, судом не враховано, що обвинувачений навчається, після вчинення злочину має бездоганну поведінку, має намір виправитись. Поза увагою суду залишилось клопотання матері обвинуваченого про передачу неповнолітнього під її нагляд. У зв`язку з наведеним, на переконання адвоката, призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і потребує пом`якшення.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що 13.01.2017 приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_9 , з яким і вирішили пройти до будинку АДРЕСА_4 , де привітати зі святом жителів квартир щедрівками. З цією метою цього ж дня, приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_9 прослідували до вищевказаного будинку, де з дозволу власника ОСОБА_10 , зайшли до квартири АДРЕСА_5 та почали співом вітати її мешканців. В цей час ОСОБА_8 звернув увагу на грошові кошти, що знаходились на комоді у холі квартири АДРЕСА_6 , які належать ОСОБА_11 , які вирішив таємно викрасти, з метою подальшого привласнення та особистого незаконного збагачення.
З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном неповнолітній ОСОБА_8 , дочекавшись коли ОСОБА_12 вийде з приміщення коридору до кімнати квартири та усвідомлюючи те, що за його діями спостерігає ОСОБА_9 , взяв грошові кошти в сумі 660 гривень, які належать ОСОБА_13 , що знаходились на комоді і став виходити з квартири АДРЕСА_6 , утримуючи викрадені грошові кошти у руці. В той час до коридору з кімнати ввійшла ОСОБА_10 , яка помітила і викрила злочині дії неповнолітнього ОСОБА_8 , який в свою чергу розуміючи що його злочинні дії викриті, з метою утримання викраденого, почав тікати до ліфту. Однак розпорядитись викраденим майном, а саме грошовими коштами в сумі 660 гривень, які належать ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_8 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий ОСОБА_14 .
Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти існуючої апеляційної скарги захисника та вважає за необхідне залишити без змін вирок суду першої інтенції, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як підтверджується матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, при обставинах вказаних у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, через що досліджувалися в порядку ст.349 КПК України і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а отже в апеляційному порядку не перевіряються, так як ніким не ставляться під сумнів.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.408 КПК України, є пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ОСОБА_8 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , на час вчинення кримінального правопорушення 13.01.2017 був неповнолітнім. Однак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, суд визначив його у виді 01 (одного) року позбавлення волі.
Крім того, санкція ч.1 ст.186 КК України є альтернативною і передбачає за діяння, визначені диспозицією, одне із покарань: штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.
Натомість, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, врахувавши ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, молодий вік обвинуваченого, відсутність судимостей, наявність пом`якшуючої відповідальність обставини щирого каяття, а також неповнолітній вік, відсутність обтяжуючих обставин, обрав максимально суворий для ОСОБА_8 , який є неповнолітнім, вид покарання, що передбачений санкцією інкримінованого йому злочину.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 24.01.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.
Втім, не зважаючи на викладене, та з урахуванням середнього ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого й за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутністю обтяжуючих відповідальність обставин, суд в оскаржуваному вироку не обговорив можливість призначення неповнолітньому ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Зазначене дає підстави суду апеляційної інстанції вважати, що наведені у вироку обставини у сукупності з врахуванням відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчинення обвинуваченим злочину у неповнолітньому віці, свідчать про наявність підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком 30 (тридцять) годин.Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним, достатнім і справедливим для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів виходить з того, що у відповідності до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, обставини, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема відсутність у нього судимостей, його неповнолітній вік, навчання в ліцеї для здобуття середньої освіти, виховання матір`ю, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, поведінку після вчиненого злочину та під час розгляду справи як у суді першої так і апеляційної інстанції, щире каяття, а також вчинення злочину середньої тяжкості, ? колегія суддів приходить до переконання, що виправлення, перевиховання ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без реального відбування покарання у виді громадських робіт та вважає за можливе застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника обгрутованими, у зв`язку з чим у відповідності до п.1 ч.1 ст.408 КПК України оскаржуваний вирок Святошинського районного суду міста Києва від 03.04.2017 підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 ? задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 03.04.2017 відносно ОСОБА_8 ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до неповнолітнього ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком на 30 (тридцять) годин, та звільнити його від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_8 під нагляд його матері ОСОБА_15 до виповнення повноліття.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1253/2017
Категорія: ч.1 ст. 186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_16
Доповідач ОСОБА_1