ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, гр-ки України, з середньою освітою, не заміжньої, офіційно не працевлаштована, без постійного місця реєстрації, раніше судимої 21.05.2001 Київським районним судом м. Харкова за ст. 94 КК України до 7 років позбавлення волі, 16.09.2005 згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від призначеного покарання звільнена умовно достроково на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 25 днів. 20.06.2011 Московським р/с м. Харкова за ч.2 ст. 15; ч.І ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік, у скоєнні кримінального правопорушення за ст.124 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
31.05.2016 близько 19:40 год. у приміщенні нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязнених відносин з раніше знайомим ОСОБА_7 , діючи умисно, перевищуючи межі необхідної оборони, використовуючи ніж, нанесла останньому 1 удар в область живота, в орган, який є життєво важливим органом людини, чим спричинила згідно висновків судово-медичних експертиз № № 734-А/16 від 15.06.2016 р., №3832-ая/16 від 16.07.2016 р. тілесне ушкодження: колото-різане поранення грудної клітини праворуч, яке по ходу раньового каналу проникало у черевну порожнину із подальшим наскрізним ушкодженням печінки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що вона 31.05.2016 р. з ОСОБА_7 знаходилися у покинутому будинку по АДРЕСА_1 де вживали спиртні напої. Після чого вона попросила ОСОБА_7 сходити до аптеки та купити їй ліки, оскільки боліла нога, має захворювання з діагнозом тромбофлібіт. Через деякий час ОСОБА_7 повернувся, але ліки не купив і між ними виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_7 товкнув її і вона впала на диван. Потім він зверху сів на неї і почав бити кулаками по обличчю, голові. Вона відчула що у неї запливає око. Щоб якось себе захистити, вона дотягнулася до кухонного ножа, який лежав разом з продуктами на підлозі, недалеко від дивану та маючи намір налякати ОСОБА_7 , вдарила його ножем. В цю мить до приміщення зайшов ОСОБА_8 , якого вона попросила викликати швидку медичну допомогу. В той день ОСОБА_7 був дуже агресивний.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 31.05.2016 року він з ОСОБА_4 знаходилися у приміщенні нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої. Потім ОСОБА_4 дала йому гроші і поросила сходити до аптеки, купити мазь для ноги. Він по дорозі зайшов в «наливайку» і за ті гроші, які йому дала ОСОБА_4 купив горілку, після чого повернувся до ОСОБА_4 . Між ними виникла сварка, в ході якої він поводив себе агресивно стосовно ОСОБА_4 та наніс їй декілька ударів в область голови,а вона його ножем вдарила у живіт. Після чого він втратив свідомість.
Крім даних, отриманих із показань потерпілого, на підтвердження встановлених судом обставин свідчать безпосередньо досліджені судом докази, які в своїй сукупності підтверджують винність обвинуваченої і які суд враховує та бере до уваги, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 31.05.2016 р. та ілюстративним матеріалом до огляду місця події нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 (а.с.65-74);
-висновками експерта №734-А/16 від 15.06.2016; №3832-ая/16 від 16.07.2016 р. встановлено, що у ОСОБА_7 мали місце колото-різане поранення грудної клітини праворуч, яке по ходу раньового каналу проникало у черевну порожнину із подальшим наскрізним ушкодженням печінки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Ці тілесні ушкодження спричинені в результаті одноразової дії колючо-ріжучого предмету, в тому числі і ножем, який було представлено на дослідження, як речовий доказ (а.с.107-112);
- протоколами проведення слідчого експерименту від 09.06.2016 р. за участю потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_4 , які відтворили обставини спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження (а.с.81-86, 87-96);
- протоколом пред`явлення ОСОБА_7 ножа для впізнання, згідно якого останній впізнав кухонний ніж з пластиковою рукояткою світлого кольору, яким ОСОБА_4 спричинила йому тілесне ушкодження (а.с.75-76).
На досудовому слідстві вищезазначені дії обвинуваченої спочатку були кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України- спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння. Однак після дослідження матеріалів справи, прокурор відповідно до вимог ст..338 КПК України змінив обвинувачення та прийшов до висновку, що відповідні дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст.124 КК України спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що він дійсно на момент заподіяння йому тілесних ушкоджень перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно стосовно обвинуваченої та наніс їй декілька ударів в область обличчя, голови.
В той же час, відповідно до ч.3 ст.27 Конституції України та ч.2 ст.36 КК України кожна
особа має право на необхідну оборону, незалежно від можливості уникнути суспільно
небезпечного посягання, або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови від 26 квітня 2002 року №1"Про судову практику у справах про необхідну оборону" вказав, що при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержуватись вимог ч.3 ст.27 Конституції України та ст.36 КК України, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його, або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. При цьому, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Право на необхідну оборону виникає за наявності для цього таких підстав: 1)вчинення особою (нападником) суспільно небезпечного посягання та 2)необхідністю його відвернення чи припинення.
Судом достовірно встановлено, і це не спростовано стороною обвинувачення та потерпілим, що причиною заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , була неправомірна поведінка останнього.
Таким чином, перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння; раптовість нападу та неготовність обвинуваченої до захисту, боязнь розправи з боку потерпілого, сприймалось
обвинуваченою в якості реальної загрози своєму здоров`ю, в зв`язку з чим вона вдалася до самооборони.
Так, відповідно до ч.3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони є умисне
заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання, або
обстановці захисту, що у свою чергу тягне кримінальну відповідальність за ст.124 КК України.
З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги поведінку потерпілого під час
вказаної події, з огляду на характер його дій, спрямованих на спричинення обвинуваченій
шкоди здоров`ю, поведінку обвинуваченої під час нападу, суд приходить до висновку, що обвинувачена, використав своє право та діяла у стані необхідної оборони, при цьому перевищила її межі, а тому її дії слід кваліфікувати за ст..124 КК України, як умисне спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони.
Визначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує суспільну
небезпеку вчиненого нею злочину, його тяжкість, визначену відповідно до ст. 12 КК України,
суспільно-небезпечні наслідки вчиненого злочину, відношення обвинуваченої до вчиненого та
його наслідків, її поведінку під час вчинення злочину та після його вчинення, визнання
обвинуваченою своєї провини, щире каяття у вчиненному.
Згідно інформації ст.. інспектора Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , ОСОБА_4 проживає у м. Харкові без постійного місця реєстрації та постійного місця проживання, систематично розпиває спиртні напої із різним контингентом осіб, які ведуть аморальний спосіб життя, раніше була судима.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка скоїла злочин, повинне бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Таким чином, приймаючи до уваги сукупність викладених вище обставин, враховуючи
відомості про особу обвинуваченої, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 кримінальне покарання у вигляді арешту в межах санкції ст. 124 КК України. Суд, вважає таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Витрати на залучення експерта відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначити їй покарання у вигляді арешту строком на 6 (шість) місяців.
В строк відбування призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.1 ст.72 КК України, тримання її під вартою з 01.06.2016 року по 23.12.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту та вважати ОСОБА_4 такою, що відбула покарання за цим вироком.
До набрання вироком законної сили обраний відносно засудженої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши її з-під варти в залі суду негайно.
Вирок може бути оскаржений в судову палату з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя