Справа № 420/2207/16-к
Провадження № 11-кп/782/36/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області, у режимі відеоконференції із Новопсковським районним судом Луганської області апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 , подану на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 07.12.2016 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився у с. Соснівці Новопсковського району Луганської області, раніше не засуджений відповідно до вимог ст. 89 КК України, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України суд першої інстанції зобов`язав ОСОБА_6 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти її про зміну місця проживання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком чинності залишений у вигляді особистого зобов`язання.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 13-й годині, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, відчинивши хвіртку воріт домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , руками відкрив навісний замок, пройшов до будинку, звідки виніс телевізор « AMCOL C 2101», але був помічений самою ОСОБА_8 , і вимушений був залишити вкрадене біля воріт домоволодіння, не довівши свій умисел до завершення.

У поданій апеляційній скарзі перший заступник прокурора Луганської області ОСОБА_7 , не оспорюючи правильності встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності визначеної судом юридичної оцінки дій ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати у частині призначеного покарання та визначених судом процесуальних обов`язків за ст. 76 КК України, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, представник обвинувачення зазначає, що, Законом України від 07.09.2016 року до ст.76 КК України були внесені зміни і ця стаття закону викладена у новій редакції, відповідно до якої суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, зобов`язаний визначити йому обидва із передбачених у п.1,2 ч.1 цієї статті процесуальні обов`язки, контроль за виконанням яких покладається на на уповноважений орган з питань пробації, та передбачені у п.п.1-6 ч.2 цієї статті додаткові обов`язки на розсуд суду.

Як вбачається із змісту вироку, суд, всупереч вимогам закону, визначив у якості таких органів «кримінально-виконавчу інспекцію», тобто, застосував попередню редакцію ст. 76 КК України і, крім того, неправильно розтлумачив норму закону, зобов`язавши обов`язок для ОСОБА_6 погоджувати із відповідними органами лише виїзд його за межі України на постійне проживання.

За таких обставин прокурор просить вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухваливши новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнити його від відбування цього покарання, відповідно до ст. 75 КК України, визначивши іспитовий строк на 1 рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України ( у редакції від 07.09.2016 року) зобов`язати ОСОБА_6 , згідно до п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу щодо зазначених у ній доводів, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційних вимог прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За таких умов, колегія суддів визнає доведеною судом першої інстанції вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, як вони викладені у вироку.
Кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України колегія суддів визнає правильною.
Суд першої інстанції обґрунтовано, з урахуванням відсутності заперечень учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про допущені судом порушення закону України про кримінальну відповідальність и незастосування закону, який підлягав застосуванню під час призначення остаточного покарання ОСОБА_6 , що, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку суду.
Відповідно до редакції ст.76 КК України від 07.09.2016 року, зокрема, п.п.1,2 ч.1 цієї статті, суд, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, обов`язково покладає на засудженого обов`язки у вигляді: періодичної реєстрації у уповноважених органах з питань пробації та повідомлення цього органу про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Крім того, додатково, на власний розсуд, суд може покласти на засудженого і інші, передбачені у п.п.1-6 ч.2 цієї статті, додаткові обов`язки, нагляд за виконанням яких покладений на уповноважені органи з питань пробації.
Як вбачається із змісту вироку суду, суд визначив засудженому обов`язки за ст. ст. 76 КК України :не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти її про зміну місця проживання, тобто, використав стару редакцію ст. 76 КК України у її неповному змісті та не застосував закон, який підлягає у даному випадку застосуванню, що є підставою для скасування вироку суду у цій частині на підставі ст. 409 КПК України.
При призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України колегія враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є невеликої тяжкості, позитивну характеристику особи ОСОБА_6 , який досяг пенсійного віку, має постійне місця реєстрації, а, також пом`якшуючу покарання обставину як щиросердне каяття обвинуваченого у скоєному, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на зазначені обставини колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст. 75 КК України за звільнити його від відбування покарання.
Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені у апеляційній скарзі доводи прокурора про необхідність визначити для ОСОБА_6 передбачені у п.п.1,2ч.1 та додаткові у п.2 ч.2ст. 76 КК України ( у редакції від 07.09.2016 року) обов`язки є обгрунтованими, оскільки їх обсяг є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та характеристики його особи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405,413, 421 КК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі.

Вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України, скасувати у частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити за ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України Звільнити ОСОБА_6 від відбування зазначеного покарання, із встановленням іспитового строку на 01 ( один) рік.

Відповідно до вимог п.п.1,2 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України ( у редакції від 07.09.2016 року) на ОСОБА_6 покласти такі обов`язки:

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.
Вирок апеляційної інстанції може бути оскаржений сторонами кримінального провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді