Справа № 492/766/16-к
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту прокурору

08 грудня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Арцизі Одеської області в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:
15 листопада 2016 року до Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою суду від 17 листопада 2016 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор та потерпілий вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю нормам КПК України, яке було підтримано обвинуваченим ОСОБА_6 .

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього визначені ст. 291 КПК України, однак органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам згаданої норми кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Судом встановлено, що в порушення п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить дату його складання.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

При цьому, перекладення обов`язків щодо встановлення місця проживання потерпілого на суд, суперечить засадам кримінального провадження, визначеним в Главі 2 КПК України і є недопустимим.
Так, потерпілий ОСОБА_7 викликався в підготовче судове засідання, однак в судове засідання не з`явився, поштовий конверт, в якому містилася судова повістка про виклик до суду потерпілого, повернута у зв`язку зі спливом строку зберігання на поштовому відділенні. Зазначене дає суду підстави вважати, що потеплілий не з`явився за отриманням судової повістки, оскільки за зазначеною в обвинувальному акті адресою не проживає, а отже обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 складено з порушенням п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому не зазначено точне місце проживання потерпілого ОСОБА_7 .

З положень ст.ст. 109, 291 КПК України слідує, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а і в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок; зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення).

Однак реєстр матеріалів досудового розслідування, що доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки не містить відомостей про здійснення всіх процесуальних дій й часу їх проведення, зокрема у тому числі реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

Крім того, суд наголошує на тому, що Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені неточно та неповно, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним та порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст.6 Конвенції його право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, диспозиція якої визначає протиправні дії як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначена за ч. 1 ст. 296 КК України за ознаками хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Проте, у формулюванні обвинувачення не вказано, в чому саме виразилась особлива зухвалість, винятковий цинізм ОСОБА_6 під час вчинення протиправних дій, на що вказано в п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення є неконкретним.
Більш того, при зазначенні правової кваліфікації та формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що протиправні дії ОСОБА_6 супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, з чого слідує, що прокурор не визначився з правовою кваліфікацією та обвинуваченням, тобто чи то ОСОБА_6 діяв з особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, або та з винятковим цинізмом.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно та неточно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, тому суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 . Крім того, неповний і неточний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та неконкретне обвинувачення порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка також перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 також не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
При викладенні фактичних обставин вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а також у формулюванні обвинувачення вказано, що своїми умисними діями ОСОБА_6 тимчасово порушив нормальний режим роботи магазину «Кісєлар» на період роботи приблизно 10 хв. Суттєвість порушення визначається з урахуванням його тривалості, кількості осіб, нормальна робота яких була порушена, а також розміру заподіяних матеріальних збитків. В обвинувальному акті у порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено, чи була діями ОСОБА_6 завдана шкода, її розмір у разі завдання та кому саме вона була завдана, у зв`язку з чим ОСОБА_7 зазначений в обвинувальному акті потерпілим від злочину.
Отже, з зазначеного випливає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє обвинуваченого також права на захист від висунутого обвинувачення, а тому обвинувальний акт слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На вище вказані недоліки обвинувального акту відносно ОСОБА_6 судом зверталася увага в ухвалі про повернення обвинувального акту прокурору від 08 серпня 2016 року, однак прокурором недоліки обвинувального акту усунені не були, лише тільки до правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення було додано, що дії ОСОБА_6 супроводжувались «чи винятковим цинізмом» та обвинувальний акт направлено до суду.

Крім того, заслуховують на увагу доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , які викладені ним у клопотанні щодо неконкретності обвинувачення щодо епізоду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, як зазначалося вище формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України, яка ставиться в провину обвинуваченому, відповідальність за таке кримінальне правопорушення настає за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується умисною виною. Під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці. Отже, встановлення та визначення суб`єктивного ставлення особи до своїх дій є обов`язковим.

Однак, в обвинувальному акті не зазначено на що був спрямований умисел ОСОБА_6 . Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 висунуто обвинувачення тільки на підставі факту вилучення нітроцелюлозного пороху за його місцем мешкання. Але в обвинувальному акті не вказані форма вини обвинуваченого, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення. У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також при формулюванні обвинувачення, не вказано, за яких обставин у ОСОБА_6 придбав вказаний порох, тобто не встановлено початковий момент скоєння правопорушення, що є грубим порушенням п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, так як не встановлені час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що обвинувачення за даним епізодом сформульоване таким чином, що з нього слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 16 березня 2016 року у нього на підставі ухвали слідчого судді про проведення обшуку, працівниками Арцизького ВП ГУНП України в Одеській області вилучено сипучу речовину зовні схожу на порох, який він незаконно зберігав за місцем свого проживання.

Також викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, яке ставиться в провину ОСОБА_6 , диспозиція якої визначає діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність. Зокрема, ч. 1 ст. 263 КК України передбачає кримінальну відповідальність за «зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу», натомість, в обвинувальному акті формулювання обвинувачення з посиланням на ч. 1 ст. 263 КК України викладено як «незаконне зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу».

Відсутність в обвинувальному акті чітко сформульованого обвинувачення за кожним епізодом або даних про неможливість встановити будь-які фактичні обставини правопорушень, позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті кримінального провадження, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі, передбачений ст. 22 КПК України.

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє права обвинуваченого на захист, а тому обвинувальний акт слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369 372 КПК України, суд
ухвалив:
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору, задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту.

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Арцизького районного суду