Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________06.07.2017
Справа № 490/9590/16-к
н/п 1-кп/490/630/2016
У Х В А Л А
06 липня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10

під час судового розгляду обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чигирин Черкаської області, є громадянином України, одруженим, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, має повну загальну середню освіту, працює водієм у ТОВ "Євролюкс", проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим 24 квітня 2014 року Новоазовським районним судом Донецької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на три роки,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Луганську, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні неповнолітню дитину, має повну загальну середню освіту, зі слів працює водієм в автопарк "777", проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Луганську, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні неповнолітню дитину, має середньо-спеціальну освіту, працює водієм у ТОВ "Євролюкс", проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави: за ОСОБА_4 у розмірі 550 000 грн., за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по 50000 грн. із покладенням на обвинувачених обов`язку у разі внесення застави прибувати за викликом слідчого, прокурора або суду, а на ОСОБА_4 - іще й не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строки тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спливають 13 липня 2017 року.

Як випливає зі змісту ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав наявними підстави продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ризики, які були враховані слідчим суддею під час застосування до обвинувачених вказаних вище запобіжних заходів і при продовженні їх дії, не зменшилися та, що інші запобіжні заходи, менш суворі ніж застосовані, не здатні запобігти цим ризикам.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисники проти продовження строків тримання під вартою заперечували, просили змінити застосовані до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжні заходи на домашній арешт, а до ОСОБА_6 - на особисте зобов`язання. При цьому, сторона захисту посилалася не безпідставність обвинувачень, пред`явлених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тривалість їх перебування під вартою, на наявність у них сімей, неповнолітніх дітей та інших утриманців, роботи, місця проживання та їх позитивні характеристики.

Прокурор проти задоволення клопотань сторони захисту заперечував, посилаючись на те, що інші запобіжні заходи, менш суворі ніж тримання під вартою не здатні запобігти наявним ризиком.

Вислухавши думки учасників процесу з приводу вирішення вказаних вище питань та вивчивши матеріали судового провадження, суд приходить до наступного.

Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, є раніше судимим за аналогічний злочин, під час подій, зазначених в обвинувальному акті, перебував на випробуванні, встановленому судом при звільненні на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за аналогічний злочин, як слідує з ухвали слідчого судді здійснює підприємницьку діяльність на території Луганської області, що є тимчасово непідконтрольною Україні.

За таких обставин, ймовірність переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду і вчинення ним нових аналогічних злочинів у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, є надзвичайно високою.

Ці ризики були враховані під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу та під час продовження судом строку його тримання під вартою і станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися.

Таким чином, під час розгляду зазначеного вище питання судом встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Саме через надто високу ступінь зазначених вище ризиків, із урахуванням вказаних вище обставин, слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначив заставу у 550 000 грн., за умови внесення якої ОСОБА_4 має бути звільнений з-під варти. Вказане рішення набрало законної сили. Його законність була перевірена судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, проживає на території Луганської області, що є тимчасово непідконтрольною Україні, під час розгляду слідчим суддею клопотання про застосування до нього запобіжного заходу, як слідує з ухвали слідчого судді, заявляв, що не має наміру з`являтися за викликом слідчого.

За таких обставин ймовірність переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду на території, що є тимчасово непідконтрольною Україні, і де він постійно проживає, у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, є надзвичайно високою.

Цей ризик був врахований під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу та під час продовження судом строку його тримання під вартою і станом на теперішній час не перестав існувати та не зменшився.

Та обставина, що родичі обвинуваченого ОСОБА_5 орендують квартиру у м. Миколаєві ступень вказаного ризику не зменшує, оскільки постійним місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , де знаходиться його житло, знайомі, родичі та близькі, залишається м. Луганськ. Обвинувачений при цьому усвідомлює, що у разі виїзду на вказану територію його притягнення до кримінальної відповідальності, найближчим часом, буде фактично неможливим.

З урахуванням суворості покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, вказані обставини, у тому числі й його заява під час розгляду слідчим суддею клопотання про застосування до нього запобіжного заходу про те, що він збирається ухилитися від слідства шляхом виїзду до місця свого постійного проживання, створюють ризик його переховування від суду надзвичайно високого ступеню, запобігти якому не здатний інший запобіжний захід, менш суворий ніж тримання під вартою.

Суд, виходячи з характеру обвинувачення та особи ОСОБА_5 , міг погодитися з доводами захисника щодо можливості запобігти вказаному ризику шляхом застосування домашнього арешту, якби не ці зазначені вище обставини. У суду не має впевненості у тому, що у разі зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт, цей обвинувачений не стане переховуватися від суду на території тимчасово непідконтрольній владі України, що невизначений час перешкоджатиме розгляду висунутого проти нього обвинувачення.

Суду звісно відомі правові позиції, висловлені Європейським Судом з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у його рішенні в справі "Харченко проти України", якими захисник обґрунтовує свої заперечення проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .. Зокрема, захисник постійно посилається на витяги з цього рішення, а саме на його п. 80.

Однак, суть вказаної правової позиції ЄСПЛ зводиться до того, що згодом, тобто при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, одної лише обґрунтованої підозри у вчиненні навіть тяжкого чи особливо тяжкого злочину недостатньо для того, щоб тримати особу під вартою. Що необхідно розглядати можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, за умови, що вони здатні запобігти наявним ризикам, або наводити інші обставини (мається на увазі крім обґрунтованої підозри), які б вказувати на те, що альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи не здатні запобігти наявним ризикам.

Це рішення Суду ніяким чином не стверджує того, що коли залишилися незмінними раніше враховані обставини, які вказують на реальність і високу ймовірність ризику втечі чи переховування від суду та неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, сторона обвинувачення кожного разу при вирішення питання доцільності продовження тримання під вартою має наводити якість нові обставини і аргументи, які б на це вказували.

Таке тлумачення зазначеного вище рішення ЄСПЛ захисником є дуже довільним і таким, що не відповідає ані зазначений вище правовій позиції, ані положенням ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, з яких випливає, що суд продовжує строк тримання під вартою обвинуваченого, якщо на момент розгляду питання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися, тобто обставини, якими обґрунтовувалася виправданість тримання під вартою, не змінилися.

Таким чином, під час розгляду зазначеного вище питання судом встановлено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість його запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, проживає на території Луганської області, що є тимчасово непідконтрольною Україні.

За таких обставин ймовірність переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду на території, що є тимчасово непідконтрольною Україні, і де він постійно проживає, у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, є надзвичайно високою.

Цей ризик був врахований під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу та під час продовження судом строку його тримання під вартою і станом на теперішній час не перестав існувати та не зменшився.

Таким чином, під час розгляду зазначеного вище питання судом встановлено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість його запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Крім цього, суд знову звертає увагу учасників процесу, що під час застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідчим суддею було передбачено можливість внесення застав у розмірах в залежності від ступеню відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Така можливість в обвинувачених залишається і після продовження судом строку їх тримання під вартою, а тому особи, які заінтересовані у перебуванні обвинувачених на волі та можуть гарантувати виконання покладених на них судом і законом процесуальних обов`язків, мають можливість внести за них заставу, яка забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Відповідно, клопотання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та їх захисників про зміну застосованих до цих обвинувачених запобіжних заходів на менш суворі задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 370-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та їх захисників про зміну застосованих до цих обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на менш суворі - відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою від 27.07.2016 слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_12 , та з покладенням на обвинуваченого у разі внесення такої застави обов`язків, визначених вказаною ухвалою слідчого судді, продовжити до 03 вересня 2017 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою від 27.07.2016 слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_12 , та з покладенням на обвинуваченого у разі внесення такої застави обов`язків, визначених вказаною ухвалою слідчого судді, продовжити до 03 вересня 2017 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою від 27.07.2016 слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_12 , та з покладенням на обвинуваченого у разі внесення такої застави обов`язків, визначених вказаною ухвалою слідчого судді, продовжити до 03 вересня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: