АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/274/17 Справа № 695/1446/16-к Категорія: ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Сонцеве, Устинівського р-ну, Кіровоградської обл., українка, громадянка України, тимчасово не працююча, жителька АДРЕСА_1 , раніше не судима,

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ст. 76 КК України

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 351,84 грн.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 24 лютого 2016 року близько 16-45год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин вчинила конфлікт зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , в ході якого забігла до приміщення кухні, де зі столу схопила кухонний ніж, повернулася назад у кімнату та, маючи прямий умисел на протиправне позбавлення життя чоловіка, нанесла йому один удар ножем в ліву сторону грудної клітки, чим завдала потерпілому тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правого шлуночка серця, що ускладнилось тампонадою серця, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 16.03.2016 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень в зв`язку з небезпекою для життя, після чого витягла з грудної клітки ніж та вийшла на вулицю, де знаходилася до приїзду швидкої допомоги, лікарі якої надали ОСОБА_10 першу медичну допомогу та забрали до Золотоніської ЦРЛ, тим самим не довела свій злочинний умисел до кінця, з причин, які не залежали від її волі.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просив вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі без застосування ст.ст. 69, 75 КК України. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що судом належним чином не вмотивовано призначення обвинуваченій покарання з застосуванням вимог ст.. 69 та 75 КК України , враховані судом пом`якшуючі покарання обставини : щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є загальними обставинами та не знижують суспільну небезпеку діяння.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , просив її задовольнити; думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке вона засуджена, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, є вірною.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Застосування ст.69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 міськрайонний суд виконав вимоги ст.ст.50, 65,66,67 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції з дотриманням вказаних вимог Закону, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинення злочину стосовно близького родича чоловіка, даних про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, раніше не судима, працює на сезонних роботах, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, проходження її сином військової служби в зоні АТО; та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченої вимог ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, 5 років позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 з застосуванням ст.. 69 КК України суд першої інстанції обґрунтовано врахував вищевказані пом`якшуючі покарання обставини , як такі що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та прийшов до висновку про їх достатність для застосування ст. 69 КК України, тому доводи прокурора щодо необгрунтованого застосування при призначенні покарання обвинуваченій вимог ст.69 КК України, яке на думку останнього не сприятиме її виправленню, а навпаки сприятиме уникненню справедливого покарання, є безпідставними .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст.76 КК України, враховуючи встановлені по справі та наведені у вироку обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що дії ОСОБА_7 стали наслідком протиправної поведінки потерпілого, яка виражалась у постійних образах, застосуванні фізичного насильства щодо обвинуваченої, що принижувала її людську гідність; дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується по місцю проживання, працевлаштована на сезонних роботах, раніше не судима, вину визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала завдану злочином шкоду потерпілому, оплатила витрати на лікування потерпілого, та той факт, що її син - ОСОБА_11 проходить військову службу в зоні АТО .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.. 75 КК України та належним чином вмотивував своє рішення при призначенні покарання ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України, зазначивши у вироці про можливість її виправлення без відбування покарання з випробуванням з відповідним контролем за нею, тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції належним чином не умотивував застосування вказаної норми закону є необґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо врахування відповідно до ч.2 ст. 66 КК України в якості пом`якшуючої покарання обставини обвинуваченій - перебування її сина ОСОБА_11 , який захищає територіальну цілісність нашої держави в зоні АТО, що підтверджено довідкою ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_12 , за № 86, датованою 13.02.2017 р., наданою стороною захисту апеляційному суду, оскільки відбування обвинуваченою реального покарання у виді позбавлення волі може негативно вплинути на моральний дух військовослужбовця.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_10 під час проведення досудового слідства звертався з заявою до слідчого з проханням не притягувати його дружину ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за фактом заподіяння йому тілесних ушкоджень, оскільки будь-яких претензій до неї не має ( а.а.34), тому твердження прокурора про те, що потерпілий цивільний позов до засудженої не заявляв, а тому підстав вважати, що йому ОСОБА_7 добровільно відшкодовано шкоду - немає, є недоречним.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням вищевикладеного, та того, що обвинувачена скоїла закінчений замах на умисне вбивство потерпілого ( ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України), який не спричинив тяжких наслідків для стану здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , яке на даний час є задовільним, також враховуючи віктивну поведінку потерпілого, яка сприяла вчиненню обвинуваченою вказаного злочину, та відношення обвинуваченої до скоєного вона щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала завдану злочином шкоду потерпілому, допомогала з його лікуванням, колегія суддів вважає, що призначене міськрайонним судом обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином вмотивоване, і є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та ухвалення щодо неї нового вироку, як того просив апелянт.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :