печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням та просить скасувати арешт майна, накладений Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2016 р. у справі № 757/10616/16-к постановленої за результатами розгляду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування кримінальних проваджень у сфері власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 , житловий будинок АДРЕСА_4 .
Клопотання підтримано адвокатом ОСОБА_3 під час його розгляду та обґрунтовано наступним. 11.03.2016 р., у справі № 757/10616/16-к, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 .
Так, слідчим суддею задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування кримінальних проваджень у сфері власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 , житловий будинок АДРЕСА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), арешт майна може бути скасований повністю ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Адвокат вважає, що арешт підлягає скасуванню, оскільки арешт накладено необґрунтовано з огляду на наступне. 11.03.2016 р. старший слідчий Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 (надалі - слідчий) звернувся до Печерського районного суду з клопотанням про накладення арешту на транспортні засоби, власником яких є ОСОБА_4 .
При цьому, у клопотанні слідчий зазначає, що накладення арешту зумовлено необхідністю виконання доручення про міжнародну правову допомогу Головного слідчого управління центрального апарату Слідчого комітету Республіки Білорусь (надалі - Міжнародне доручення), поданого на підставі «Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 р. (надалі - Мінська Конвенція).
При цьому ОСОБА_4 не є підозрюваним, обвинуваченим або засудженим в жодному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку передбаченому КПК України.
Крім того, ст. 6 Конвенції передбачає об`єм правової допомоги та вичерпний перелік процесуальних та інших дій, які можуть бути проведені на виконання доручення про надання правової допомоги, а саме, «складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів».
Отже, проведення такої процесуальної дії як накладення арешту на майно у вищевказаному переліку відсутні,
Таким чином, арешт накладено всупереч вимогам «Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», а отже є необґрунтований.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт на майно може бути накладений з метою спеціальної конфіскації.
Таким чином, арешт може бути накладено на майно, що підлягає спеціальній конфіскації, якщо слідчий доведе, що таке майно отримано особою, внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього.
Крім того, згідно ч. 10 ст. 100 КПК України, застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник майна знав про їх незаконне походження.
Однак, в обґрунтуванні клопотання про арешт транспортних засобів ОСОБА_4 , слідчий посилається виключно на необхідність виконання Міжнародного доручення.
Будь-яких доказів щодо набуття ОСОБА_4 вищевказаного майна шляхом вчинення злочинів, слідчим не надано.
Відповідно, ст. 16 КПК України, передбачено заборону позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження.
Таким чином, у зв`язку з відсутністю доказів щодо набуття ОСОБА_4 нерухомого майна злочинним шляхом, накладення арешту є необгрунтованим та суперечить основним засадам кримінального провадження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт на майно може бути накладений також з метою:
збереження речових доказів;
конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як зазначено вище, арешт на майно може бути накладений з метою збереження речових доказів та для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, тощо.
Крім того, арешт накладається на майно, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Однак, слідчим не надано жодних доказів, яким чином нерухоме майно відноситься до речових доказів у кримінальному провадженні.
Вони не відповідають вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України, не стосуються обставин вчинення будь-яких злочинів на території України чи Республіки Білорусь та не є і не можуть бути доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Нерухоме майно, на які накладено арешт, є місцем проживання не лише ОСОБА_4 , але і членів його сім`ї.
Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно, які не є доказами у кримінальному провадженні, суперечить меті арешту майна, а отже є необґрунтованим.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Однак, ОСОБА_6 не перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або засудженого на території України.
Жоден обвинувальний акт відносно нього не направлено до суду для розгляду.
Таким чином, відсутні достатні підстави вважати, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна, а отже арешт майна за цією підставою є необґрунтованим.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. Однак, цивільний позов у кримінальній справі відсутній, що підтверджує необґрунтованість накладення арешту.
Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував, оскільки відсутні підстави для скасування накладеного арешту в даний час.
Вислухавши адвоката та прокурора, вивчивши додані матеріали та матеріали клопотання про накладення арешту, слід дійти наступного висновку.
Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст. 72 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, Кожна Договірна Сторона зобов`язується за дорученням іншої Договірної Сторони здійснювати у відповідності зі своїм законодавством карне переслідування проти власних громадян, підозрюваних у тому, який вони зробили на території запитуючої Договірної Сторони злочин. Якщо злочин, за яким порушена справа, тягне цивільно-правові вимоги осіб, що зазнали збитків від злочину, ці вимоги при наявності їхнього клопотання про відшкодування збитку розглядаються в даній справі.
Накладаючи арешт на майно ОСОБА_4 слідчий суддя виходив виключно з обставини викладених у клопотанні слідчого, яке було обґрунтовано викладеними обставинами у дорученні слідчого комітету Республіки Білорусь про надання правової допомоги.
При цьому з часу накладення арешту 11 березня 2016 року Запитувана Договірна Сторона не надала Запитуючій Сторона інформацію щодо переслідування. Під час розгляду клопотання також не було встановлено, що ОСОБА_4 має статус підозрюваного або обвинуваченого у кримінальному переслідуванні, в якому було накладено арешт на його майно, або до нього було пред`явлено цивільний позов пов`язаний з вчиненням кримінального правопорушення.
Викладені адвокатом обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані прокурором, а тому клопотання слід визнати обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2016 р. у справі № 757/10616/16-к постановленої за результатами розгляду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування кримінальних проваджень у сфері власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1