Провадження № 1-кс/308/4255/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2016 р. слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000292 від 08 грудня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до суду з скаргою на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000292 від 08 грудня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що вказане рішення слідчого про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, а сукупність зібраних доказів, їх правова оцінка і висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного злочину, в зв`язку з чим постанова про закриття кримінального провадження № 0000292 підлягає скасуванню.
8 грудня 2015 року прокуратурою м. Ужгорода було внесено її заяву про злочин до ЄРДР та розпочате кримінальне провадження № 0000292 за ч. 1 ст. 190 КК України щодо протиправних дій ОСОБА_5 , який 27 липня 2015 року шляхом обману і зловживання довірою, приховавши факт смерті доручителя від працівників центру ДАІ № 2141 УМВС України в Закарпатській області, незаконно здійснив відчуження автомобіля марки «BMW 316 І», д.н.з. НОМЕР_1 . № кузова НОМЕР_2 через ТОВ «Автомото Групп», переоформивши його на підставі довідки-рахунок серії НОМЕР_3 на свою співмешканку ОСОБА_6 , вилучивши вказане рухоме майно зі спадкової маси спадкодавця ОСОБА_7 з метою придбання права на це майно, привласнивши його таким шляхом, залишивши у власному користуванні.
Під час досудового розслідування, нею, особою з процесуальним становищем заявника у даному кримінальному провадженні і цивільного позивача, було надано слідству фактичні дані, сукупність яких дає можливість встановити наявність обставин злочину, в т.ч. належні і допустимі докази про факти, що прямо підтверджують існування обставин, які є достовірними та можуть бути використані як докази. Це копії юридичних документів, судових актів, офіційних листів з правоохоронних органів, пояснення свідків, які підтверджують наявність складу злочину у діях ОСОБА_5 і розкривають сам механізм його шахрайських дій:
Заява про злочин від 08.12.2015 р., де аргументовано констатується склад злочину (шахрайства) у діях ОСОБА_5 зокрема: першим дізнався про смерть власника авто ОСОБА_7 15.07.2015 р. і повідомив про це його колишню дружину ОСОБА_3 по телефону; не має жодних підтверджень (розписок) про купівлю і сплату грошей за авто доручителю ОСОБА_7 ; мав доручення на 3 роки (складено 11.03.2014 р.) і усвідомлював, що воно втратило свою чинність після смерті доручителя (п. 6. ч. 1 ст. 248 ЦКУ); знав, що дане авто придбане у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя; ввів в оману і приховав факт смерті доручителя від працівників центру ДАІ № 2141 УМВСУ в Закарпатській області; переоформив «BMW 316 І» на свою співмешканку ОСОБА_6 , вилучивши його зі спадкової маси, а насправді придбав право на це майно, привласнив і залишив у власному користуванні. Новий автовласник ОСОБА_6 особисто за кермом даного ТЗ ніколи не перебувала.
Роздруківка трафіків стільникового (мобільного) зв`язку з мобільного телефону ОСОБА_3 за період з 15-19.07.2015 р., що об`єктивно підтверджує не тільки сам факт обізнаності ОСОБА_5 щодо смерті власника БМВ ОСОБА_7 в день смерті останнього, але і вказує на наявність активного спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в ці дні.
Лист-відповідь з ТСЦ № 2141 МВСУ в Закарпатській області № 31/7/1-224 від 17.03.2016 р. на запит адвоката ОСОБА_8 з копією довідки-рахунок серії ААЕ № 062255 від 23.07.2015 р. з вказаною вартістю «БМВ 316 І» 120 тис. грн. та розписка ОСОБА_5 (власноруч) щодо продажу авто ОСОБА_6 за 80 тис. грн. (розбіжність складає 40 тис. грн.), що свідчить про фіктивність даної довідки-рахунок по своїй суті та заперечує сам посил, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 нібито є добросовісними набувачами.
Листи-відповіді: з ГУНП в Закарпатській області № Р-412/106/02/7-2016 від 26.05.2016 р.; з відділу безпеки ДР Управління ПД ГУНП в Закарпатській області № 748/106/8/1-2016 від 16.06.2016 р., в яких підтверджується факт ДТП 22.11.2015 р. за участю «БМВ-316 І», д.н.з. НОМЕР_4 .
Постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/14431/15-п від 23.12.2015 р. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 , який, на її думку, є підставною особою, яка взяла на себе провину по скоєнню ДТП для забезпечення ОСОБА_5 : уникнення від покарання за керування ТЗ у нетверезому стані: штраф, позбавлення прав; уникнення вилучення ТЗ і сплати за перебування на штрафмайданчику. Нею була складена скарга на працівника НП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 , однак, підтвердити чи спростувати цей факт за браком доказів не вдалося.
Слідчий ОСОБА_4 підійшов до розгляду матеріалів кримінального провадження формально і поверхнево, правова оцінка важливих обставин по справі має однобокий характер, базуються виключно на вербальних показах ОСОБА_5 , які містять неправдиву і протирічиву інформацію та були отримані слідчим в останній момент, поспіхом. Слідчий ОСОБА_4 не здійснив повного комплексу слідчих дій і не зробив неупередженого дослідження всіх обставин і доказів з точки зору їх допустимості, достовірності, достатності, а також їх взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зокрема, ОСОБА_4 повністю ігнорує той факт, що доручення, видане приватним нотаріусом ОСОБА_11 , втратило свою чинність і його дія припиняється достроково (вказано у тексті доручення) згідно підстав, передбачених цивільним законодавством України. Однією з таким підстав є смерть особи, що видала доручення. Зокрема, у пункті 6 частини 1 стані 248 ЦКУ від 16.01.2003 № 435-ІV вказано, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутнього, обмеження її цивільної дієздатності. Крім того, у частинах 2 та 3 цієї статті ЦКУ вказано, що з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.
Причому, ОСОБА_4 не з`ясовує чому ОСОБА_5 , маючи доручення на 3 роки з правом відчуження, продає авто шляхом перереєстрації на нового автовласника. Продати авто можна шляхом передоручення, зекономивши і час, і кошти. Це без жодних сумнівів підтверджує, що в основі шахрайських дій ОСОБА_5 є створення видимості продажі «БМВ 316 І», а насправді без сплати коштів привласнити та отримати право на авто, водночас позбавивши права інших осіб за законом претендувати на це рухоме майно.
Мотивувальна частина постанови ґрунтується на нібито беззаперечних свідченнях ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , що автомобіль марки «БМВ 316 І» ОСОБА_5 у ОСОБА_7 купив, сплативши кошти. При цьому, ОСОБА_4 не аналізує весь обсяг інформації, наданої ОСОБА_5 слідству, яка здебільшого є недостовірною, брехливою та безглуздою. Так, слідчий ОСОБА_4 зазначає, що у 2012 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було здійснено обмін автомобілями ВАЗ 21099 та БМВ 316 І. Втім, ОСОБА_4 не враховує показання ОСОБА_5 (пояснення від 08.04.2016 р., підписані власноруч), де останній стверджує, що у 2012 році доплатив ОСОБА_7 гроші в розмірі 10 тис. грн. та у постанові констатує тільки сплату грошей ОСОБА_7 у сумі 2000 дол. США у 2014 році. Якщо припустити, що ОСОБА_5 у своїх поясненнях надає слідству достовірну інформацію, то виходить, що він сплатив за «БМВ 316 І» подвійну вартість, зокрема: у 2012 році 10 тис. грн. (1 тис. 250 дол. США по курсу на той час), а у березні 2014 року 2 тис. дол. США, що загалом складає 3 тис. 250 дол. США, крім того до того ОСОБА_7 отримав натурою ВАЗ 21099.
Відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які підтверджують передачу ОСОБА_7 грошей у сумі 2000 дол. США, то виникає питання чому це відбувалось не у присутності нотаріуса ОСОБА_11 . Вважає, що ОСОБА_4 був зобов`язаний з`ясувати правдивість і достатність даних свідчень, а також дослідити наступні питання: чому передача такої значної суми у валюті ОСОБА_7 здійснювалась ОСОБА_5 «вийшовши на вулицю», чи перераховували ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також сам ОСОБА_7 , на вулиці, вказані гроші, як що ні, то як вони можуть свідчити, що це були долари США і у такий сумі?
Водночас, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не є неупередженими особами, які можуть надавати слідству достовірну та об`єктивну інформацію. їх свідчення це показання обізнані їх з фактами свідків, добре знайомих зі сторонами процесу, знаючих розвиток спірних відносин і маючих фактичну зацікавленість у вирішенні справи на користь ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_13 , працюючи деякий час у ОСОБА_5 в торгівельній будці на ринку «Краснодонців», перебувала з ним у «близьких» стосунках і залежала від нього матеріально. ОСОБА_13 може повторити тільки то, що скаже їй сам ОСОБА_5 . Слід також підкреслити, що в показаннях ОСОБА_12 і ОСОБА_13 викладені здогади більш як дворічної давнини, тому, вказані особи могли як неправильно сприйняти (на той момент), так і вже забути певні обставини і, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність, навмисно говорити неправду, що фактично свідчить про підміну доказів необ`єктивною інформацією. Їй також відомо, що ОСОБА_13 , походячи з неблагополучної родини, на теперішній час ніде не працює, зловживає алкоголем і перебуває у стані постійного безгрошів`я. Вона повідомила про це ОСОБА_4 і наголосила, що ОСОБА_13 може свідчити тільки за гроші та тільки в інтересах ОСОБА_5 . Однак, ОСОБА_4 проігнорував її слова і порадив їй також за гроші знайти собі свідків.
При цьому, відповідно до п. 5 ст. 384 КК України свідок не має права впливати на процесуальне рішення щодо порушення кримінальної справи, її закриття та направлення кримінальної справи до суду. Свідок не може вказувати на зміну обвинувачення відносно підслідного не тільки на стадії досудового, але і судового провадження.
Разом с ним, зі слів самого ОСОБА_4 стало відомо, що головною причиною закриття даної справи є його звільнення з посади у СВ Ужгородського МВ.
Вказує, що автомобіль марки «BMW 316 І», д. н. з. НОМЕР_4 , є предметом позову (цивільна справа № 308/12519/15-ц, суддя ОСОБА_16 ) та ухвалою суду першої інстанції від 09.11.2015 р. і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15.01.2016 р. на даний ТЗ накладено арешт (заборона відчуження, передача на відповідальне зберігання на штрафмайданчик до УДАІ УМВСУ в Закарпатській області, а також постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ за № 12-93/16 від 09.02.2016 р. оголошено у розшук. Однак, ОСОБА_5 умисно переховує даний ТЗ, повідомляючи слідству, що він не пам`ятає, куди він транспортував авто після ДТП, тому фактична адреса перебування спірного автомобіля на теперішній час невідома.
В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 умисно перешкоджає встановленню місця перебування пошкодженого ТЗ, приховуючи цю інформацію і від слідства, і від судочинства, вважає, що такий розвиток подій підтверджує наявність складу злочину у діях ОСОБА_5 , який, нехтуючи законами України і свідомо ухиляючись від виконання ухвали суду, перешкоджає захисту її законних прав і інтересів та продовжує вчиняти протиправні дії, перешкоджаючи повному і всебічному розслідуванню. Призвів до наступних негативних наслідків, які свідчать про унеможливлення забезпечити виконання ухвали суду щодо зберігання даного ТЗ на штрафмайданчику, а також здійснення огляду ТЗ та проведення експертної оцінки його стану з метою виявлення можливих пошкоджень; унеможливлення забезпечення її, охоронюваних законом, прав, обов`язків і інтересів; заподіяння їй істотної моральної та майнової шкоди.
Оскаржувана постанова не містить жодних даних щодо процесуальної діяльності ОСОБА_4 по проведенню комплексу розшукових дій по встановленню місцезнаходження спірного авто з метою забезпечення заявнику відшкодування завданих злочином збитків.
Враховуючи викладене, та в зв`язку з тим, що ОСОБА_5 шляхом вчинення шахрайських дій незаконно привласнив і заволодів правом на автомобіль марки «ВМW 316 І», д.н.з. НОМЕР_4 і перешкоджає встановленню фактичної адреси перебування спірного автомобіля і захисту її законних прав і інтересів, що призвело до заподіяння їй істотної моральної та майнової шкоди, вона звертається до слідчого судді з проханням встановити її процесуальне становище як заявника по даному кримінальному провадженню у якості потерпілої сторони та поновити строк, встановлений для подання скарги щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000292 від 25.10.2016 р.
Копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000292 від 25.10.2016 р. нею було отримано 07.11.2016 р.
На підставі викладеного просить скасувати постанову ст. слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНПУ в Закарпатській області майора ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000292 від 25.10.2016 р. з метою поновлення досудового слідства для прийняття обґрунтованого рішення про наявність або відсутність складу кримінального правопорушення. Оскільки дії ОСОБА_5 завдали значної шкоди потерпілій ОСОБА_3 і кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України, просить зобов`язати прокурора м. Ужгорода змінити правову кваліфікацію дій з ч. 1 на ч. 2 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у скарзі та просила вимоги скарги задовольнити.

Слідчий, яким винесено оскаржувану постанову, та уповноважена особа СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання на неодноразові виклики не прибули. Повідомлення Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про дату судового засідання та надання матеріалів кримінального провадження № 0000292 згідно ухвали слідчого судді про відкриття провадження за скаргою, було проігноровано.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
З огляду на конституційні принципи змагальності сторін та диспозитивності, а також враховуючи, що ст.ст. 305, 306 КПК України визначений скорочений строк розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, а неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог скарги за відсутності в судовому засіданні представника органу досудового розслідування на підставі наданих заявником доказів.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3 в обґрунтування доводів та вимог скарги, вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Зокрема, ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження.
Так, на досудовому провадженні, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Судовим розглядом встановлено, що СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0000292 від 08 грудня 2015 року.

Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2016 року кримінальне провадження № 0000292 від 08 грудня 2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини постанови про закриття кримінального провадження № 0000292, 23.07.201 ОСОБА_5 , незаконно, не маючи на те повноважень, оскільки діяв по дорученню, яке втратило чинність після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 доручителя ОСОБА_7 , шляхом обману, приховавши факт смерті доручителя від працівників центру ДАІ № 2101 УМВС України в Закарпатській області, здійснив відчуження автомобіля марки «ВМW 316І», 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , на частку вартості якого претендує колишня дружина ОСОБА_7 ОСОБА_3 , таким чином завдавши останній матеріальної шкоди.
В ході досудового розслідування допитано як потерпілу ОСОБА_3 та як свідка ОСОБА_17 .
Крім того, опитано ОСОБА_5 , який пояснив, що з вже покійним ОСОБА_7 , був знайомий з дитинства, та підтримував з ним дружні, тісні стосунки. На весні 2012 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було укладено усну домовленість про те, що вони обмінюються своїми автомобілями, при цьому ОСОБА_18 передав ОСОБА_20 автомобіль марки ВАЗ 21099, а останній натомість передав ОСОБА_21 автомобіль марки «ВМW 3161», 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 . 11.03.2014 р. ОСОБА_7 надав генеральну довіреність на право укладати договори відчуження (в тому числі комісії), оренди, позички на автомобіль марки «ВМW 316», державний номерний знак НОМЕР_4 , яку засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_11 . Як пояснив ОСОБА_5 даний факт також підтверджують його знайомі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які також були з ним, на момент коли він разом з ОСОБА_19 були у приватного нотаріуса ОСОБА_11 , де оформили вищевказану довіреність, і вийшовши на вулицю, ОСОБА_18 доплатив ОСОБА_20 грошові кошти в сумі 2000 доларів США. Щодо продажу автомобіля марки «ВМW 316», державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_6 , то ОСОБА_18 повідомив наступне: «23.07.2015 я зняв з обліку вказаний автомобіль в УДАІ, маючи для цього всі законні підстави, а саме пакет документів, генеральну довіреність, технічний паспорт на автомобіль і сам автомобіль, та уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_24 , при цьому вона дала мені за вказаний автомобіль грошові кошти в сумі 80000 гривень. Про те, що ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, я довідався після того, як продав автомобіль ОСОБА_26 . Хоча я і спілкувався з ОСОБА_27 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_28 , у день смерті останнього та після того, так як ми перебували у дружніх відносинах, але про факт смерті ОСОБА_28 , ми не вели розмову. Я не говорив про це, так як на той час не знав, а ОСОБА_3 чому про це не говорила, при тому, що помер її колишній чоловік, я пояснити не можу. Про смерть ОСОБА_28 я довідався приблизно через два тижні після його смерті, але від кого саме я тепер уже не пам`ятаю. Про те, де на даний час знаходиться автомобіль марки «ВМW 316», державний номерний знак НОМЕР_4 , мені не відомо. Крім того хочу додати, що після смерті ОСОБА_28 , я неодноразово зустрічався з ОСОБА_27 та ОСОБА_24 , і ніхто ні до кого не мав претензій. ОСОБА_3 погоджувалась з тим, що я дійсно є добросовісним набувачем, так у законний спосіб придбав вищевказаний автомобіль у ОСОБА_29 . Чому на даний час ОСОБА_3 змінила свою думку з даного приводу, я не розумію».
Як зазначено в оскаржуваній постанові, покази ОСОБА_5 також підтверджують ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснюють, що 11.03.2014 р., чекали на подвір`ї, під час того як ОСОБА_18 і ОСОБА_19 оформляли генеральну довіреність у приватного нотаріуса, на автомобіль марки «ВМW 316», державний номерний знак НОМЕР_4 , та були присутні при передачі ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_20 , як доплату за автомобіль у розмірі 2000 доларів США.
Виходячи з вищенаведеного, слідчим встановлено, що зі слів ОСОБА_3 та ОСОБА_17 , які є зацікавленими особами у даній справі, їм 15.07.2015 р. про смерть ОСОБА_28 повідомив саме ОСОБА_5 , який у свою чергу вказаний факт заперечує, та пояснює, що довідався про смерть свого приятеля ОСОБА_28 , приблизно через два тижні після смерті останнього. На момент продажу автомобіля марки «BMW 316», державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_6 , він про настання смерті ОСОБА_28 не знав.
На підставі наведеного слідчий дійшов висновку, що в даному діянні ОСОБА_5 не вбачається склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) і зазначено, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України дане кримінальне провадження відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного звинувачення.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Між тим, зміст оскаржуваної постанови беззаперечно свідчить про недотримання органом досудового розслідування вищевказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи, що слідчий та уповноважена особа СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області на неодноразові виклики у судове засідання не прибув, матеріали кримінального провадження за вимогою суду не надано, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість скарги, оскільки органом досудового розслідування не спростовані доводи заявника щодо формального вирішення питання при закритті провадження у справі за відсутності складу злочину.
Тобто слідчим передчасно закрито кримінальне провадження без всебічного, повного та неупередженого з`ясування всіх обставин.
За таких обставин скарга ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000292 підлягає задоволенню.
При новому розслідуванні належить перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні слідчі та перевірочні дії, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом доводів ОСОБА_3 .

Щодо вимоги ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора змінити правову кваліфікацію дій з ч. 1 на ч. 2 ст. 190 КК України, то така до задоволення не підлягає, оскільки ст. 303 КПК України, передбачено перелік рішень, дій або бездіяльності, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Крім того, відповідно до положень ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
За таких обставин, вищеперераховані норми КПК України не наділяють правом слідчого суддю зобов`язувати слідчого, прокурора перекваліфіковувати склад кримінального правопорушення.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.
Постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000292 від 08 грудня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1