Справа №485/1256/16-к 10.05.2017

Провадження № 11-кп/784/291/17
Категорія ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0000634 захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року, якою ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України; -

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Музиківка Білозерського району Херсонської області, громадянку України, з неповною середньою освітою, не працюючу, не заміжню, маючу на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судиму:

1) 26.03.2009 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.02.2011 року умовно-достроково звільнена від відбування покарання на 11 місяців 6 днів;

2) 17.08.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

3) 04.11.2011 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

4) 04.04.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Збаражського районного суду Тернопільської області від 10.07.2014 року звільнена 18.07.2014 року від відбування покарання на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році»; -

- засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 186 КК України - на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років 1 ( один ) місяць.

Постановлено:

- строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дати затримання;

- стягнути з ОСОБА_7 спричинену матеріальну шкоду на користь:

ОСОБА_9 - 1 200 грн.,

ОСОБА_10 - 500 грн.,

ОСОБА_11 - 900 грн.,

ОСОБА_12 - 5 500 грн.,

ОСОБА_13 - 5 000 грн.,

ОСОБА_14 - 12 000 грн.,

ОСОБА_15 - 1 000 грн.,

ОСОБА_16 - грн.,

ОСОБА_17 - 650 грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічних експертиз, в розмірі 1 065,19 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційний скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та закрити провадження в частині епізоду за ст. 190 ч. 2 КК України відносно потерпілої ОСОБА_18 - в зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості та вичерпанням можливості їх отримання;

дії обвинуваченої стосовно потерпілої ОСОБА_19 - перекваліфікувати з ст. 186 ч. 3 на ст. 185 ч. 3 КК України.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі з застосуванням ст. 79 КК України, в зв`язку з наявністю у неї малолітньої дитини з іспитовим строком 3 роки. В іншій частині вирок залиши ти без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані судом за ст. 190 ч. 2 КК України стосовно епізоду з потерпілою ОСОБА_18 та за ст. 186 ч. 3 КК України стосовно епізоду з потерпілою ОСОБА_20 , оскільки обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях та суперечливих письмових доказах сторони обвинувачення, а також суперечливих показаннях потерпілих.

При цьому посилається:

на повне визнання ОСОБА_7 своєї вини за іншими епізодами злочинної діяльності за ч. 2 ст. 190 КК України стосовно потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 ; на категоричні заперечення ОСОБА_7 причетності до вчинення злочину стосовно потерпілої ОСОБА_18 щодо звичайної схеми злочину, згідно якої представлялася потерпілим соціальним працівником, а за обвинуваченням - під виглядом працівника Снігурівської філії ПАТ «Миколаївобленерго» вимагала під потерпілої сплати неіснуючого боргу за спожиту електроенергію; на ствердження потерпілої щодо вагітності шахрайки; на відсутність свідків цієї події; на впізнання по фотографіям без належного обґрунтування стороною обвинувачення саме такого способу та на неможливість перевірити дотримання законної процедури впізнання з огляду на вік та стан здоров`я потерпілої, яка була особою похилого віку 1938 року народження; на неможливість перевірити свідчення потерпілої, яка під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України не допитувалася, а на момент розгляду справи в суді померла. Також наводить свої міркування щодо дати подачі потерпілою заяви про вчинення злочину (т. 3 а. с. 2) та можливого тиску з боку працівників правоохоронних органів на неї;

на показання ОСОБА_7 щодо приходу до помешкання потерпілої ОСОБА_13 з метою заволодіння її коштами шахрайським способом, та про таємне викрадення її коштів в сумі 5 000 грн.; на відсутність свідків цієї події; на положення постанови ПВС від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» щодо розмежування крадіжки і грабежу; на суперечливість показань потерпілої про відкрите викрадення її коштів в сумі 5000 грн. І вважає недостатніми доказом винуватості ОСОБА_7 допит потерпілої в порядку ст. 225 КПК України (т. 3 а. с. 152 - 153) через порушення при допиті, на його думку, положень ст. ст. 352 - 353 КПК України (навідні питання слідчого судді і прокурора) при відсутності можливості перевірити ці свідчення потерпілої через її відмову брати участь в засіданні за станом здоров`я.

Також вважає надмірно суворим призначене судом покарання, яке, на його думку, не відповідає особі обвинуваченої. При цьому посилається на положення п. 1 постанови ПВС від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»; на перебування обвинуваченої ОСОБА_7 в стані вагітності на момент вчинення значної кількості епізодів злочинів та на наявність у неї наразі грудної дитини, а також що вона доглядає за своєю хворою бабусею похилого віку; що вона активно допомагала слідству; що до неї не обирався запобіжний захід, вважаючи це проявом втрати її поведінки ознак суспільної небезпечності; на вжиття нею заходів щодо відшкодування завданих потерпілим матеріальних збитків, що, на думку сторони захисту, є головною ознакою її виправлення та щирого розкаяння у вчиненому.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_21 (далі прокурор) просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

При цьому зазначає:

1) за епізодом шахрайства стосовно потерпілої ОСОБА_18 :

- що сама ОСОБА_7 пояснювала суду, що в кожному конкретному випадку, залежно від ситуації, добирала шляхи та способи встановлення контакту з потерпілими та проникнення до їх житла;

- що раніше обвинувачена та потерпіла ОСОБА_18 не були знайомі і підстав обмовити обвинувачену потерпіла не мала;

- що в порядку ст. 225 КПК України потерпіла ОСОБА_18 не допитувалась за станом здоров`я, а під час розгляду справи судом потерпіла померла.

2) за епізодом грабежу стосовно потерпілої ОСОБА_13 :

- що дії ОСОБА_7 , розпочаті як крадіжка, переросли у грабіж, оскільки, потерпіла не бачила безпосереднього заволодіння грошовими коштами, проте за відсутності сторонніх осіб, усвідомлювала, що зазначені кошти взяла обвинувачена і відразу стала вимагати їх повернення;

- що сама потерпіла пояснювала, що поведінка обвинуваченої була настирливою, вона використовувала різні приводи, аби проникнути до будинку та нахабно забігла до приміщення всупереч волі потерпілої;

Крім того прокурор зазначив, що судом зроблено правильний висновок про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 лише з ізоляцією від суспільства; що наявність на утриманні неповнолітнього сина, перебування у стані вагітності (за епізодом по ОСОБА_18 ) та народження другої дитини, яку було використано як спосіб відволікання уваги потерпілої (за епізодом по ОСОБА_22 ) не стали перепоною для ОСОБА_7 для відмови від продовження злочинної діяльності та переходу до шляху виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
1. На початку осені 2014 року приблизно об 11.00 год. ОСОБА_7 , діючи з корисливою метою, знаходячись на площадці п`ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 , зустріла ОСОБА_9 , що є особою похилого віку, якій представилась соціальним працівником та повідомила неправдиву інформацію про наявність заборгованості, яка утворилася внаслідок неповернення донькою здачі за отриману напередодні грошову допомогу, призначену останній. Будучи введеною в оману, ОСОБА_9 добровільно передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1 200 грн., яка, повторно заволодівши коштами шляхом обману, витратила їх на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

2. На початку осені 2014 року приблизно о 10.30 год. ОСОБА_7 , діючи з корисливою метою, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , зустріла ОСОБА_10 , що є особою похилого віку, якій представилась соціальним працівником та повідомила неправдиву інформацію про наявність заборгованості, яка утворилася внаслідок неповернення донькою здачі за отриману напередодні грошову допомогу, призначену останній. Будучи введеною в оману, ОСОБА_10 добровільно передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 500 грн., яка, повторно заволодівши коштами шляхом обману, витратила їх на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

3. У жовтні 2014 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом оформлення заявки на купівлю вугілля за заниженою ціною, проникла до приміщення літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_2 , де, скориставшись відсутністю господаря, який є особою похилого віку, із серванту повторно таємно викрала гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1 200 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_23 матеріальну шкоду на вказану суму.

4. Наприкінці жовтня 2014 року приблизно о 10.00 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом надання грошової допомоги, проникла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_5 , де, скориставшись тимчасовою відсутністю господині, яка є особою похилого віку, із поверхні дивану в спальній кімнаті повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 900 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

5. 03 листопада 2014 року приблизно об 11.30 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом надання грошової допомоги, проникла до квартири АДРЕСА_6 , де, скориставшись тимчасовою відсутністю господині, яка є особою похилого віку, зі столу в спальній кімнаті повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 5 500 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

6. 28 листопада 2014 року приблизно об 11.00 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом надання грошової допомоги, проникла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_7 , де, двічі відштовхнувши господиню, яка є особою похилого віку, з печі опалення в коридорі повторно відкрито викрала грошові кошти в сумі 5 000 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилась на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.

7. 16 грудня 2014 року приблизно об 11.30 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом надання вугілля за заниженою ціною, проникла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_7 , де, скориставшись тимчасовою відсутністю господаря, який є особою похилого віку, в одній із кімнат повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 12000 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вказану суму.

8. Наприкінці весни 2015 року приблизно о 15.00 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом надання субсидії, проникла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_8 , де, скориставшись тимчасовою відсутністю господаря, який є особою похилого віку, зі столу в літній кухні повторно таємно викрала гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1 200 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_24 матеріальну шкоду на вказану суму.

9. У червні 2015 року приблизно о 12.00 год. ОСОБА_7 , діючи з корисливою метою, знаходячись в кв. АДРЕСА_9 , представилась ОСОБА_15 , яка є особою похилого віку, соціальним працівником та повідомила неправдиву інформацію щодо можливості придбання за заниженою ціною вугілля та продуктів харчування. Будучи введеною в оману, ОСОБА_15 добровільно передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1 000 грн., яка, повторно заволодівши коштами шляхом обману, витратила їх на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

10. Наприкінці серпня 2015 року приблизно об 11.00 год. ОСОБА_7 , діючи з корисливою метою, знаходячись в житловому будинку АДРЕСА_3 , представившись працівником Снігурівської філії ПАТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_18 , яка є особою похилого віку, повідомила неправдиву інформацію про наявність несплаченого боргу за користування електроенергією. Будучи введеною в оману, ОСОБА_18 добровільно передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 350 грн., яка повторно заволодівши коштами шляхом обману, витратила їх на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

11. 28 травня 2016 року приблизно об 11.00 год. ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом надання субсидії на отримання вугілля, проникла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 , де, скориставшись тимчасовою відсутністю господарки, із серванту в прохідній кімнаті повторно таємно викрала гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 650 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду на вказану суму.

12. 22 червня 2016 року в обідню пору ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, під надуманим приводом винаймання квартири, проникла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_10 , де, скориставшись тимчасовою відсутністю господарки, із шафи в спальній кімнаті повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 400 доларів США, що у перерахунку на національну валюту за курсом Національного банку України становить 9 957 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зникла, а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_22 матеріальну шкоду на вказану суму.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_25 на підтримку апеляційної скарги другого; доводи-заперечення прокурора ОСОБА_26 проти апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000634; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, правильно встановив фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених:

ч. 3 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, - за епізодами викрадення грошових коштів у ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 та ОСОБА_22 ;

за ч. 3 ст. 186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло, - за епізодом відкритого викрадення грошових коштів у ОСОБА_13 ;

за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, - за епізодами заволодіння грошовими коштами у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 .

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за епізодами стосовно потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 захисником не оскаржується, а тому вирок в цій частині у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядається.

Доводам сторони захисту, аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно вказав, що твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про непричетність до вчинення інкримінованого їй злочину стосовно потерпілої ОСОБА_18 та про іншу кваліфікацію її дій за епізодом стосовно потерпілої ОСОБА_13 спростовані сукупністю досліджених судом доказів.

При цьому суд вірно поклав в обґрунтування вироку показання потерпілої ОСОБА_13 , дані заяв потерпілих про вчинені злочини, свідоцтва про смерть, протоколів певних слідчих дій, тощо.

За епізодом № 6 відкрите викрадення грошових коштів у ОСОБА_13 .
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинений злочин від 28 листопада 2014 року (суд у написанні року допустив описку, яку може виправити у встановленому законом порядку) потерпіла ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Снігурівському відділу поліції ГУНП в Миколаївській області заявила про викрадення у цей день 28 листопада 2014 року приблизно об 11.00 год. невідомою жінкою з її житлового будинку грошових коштів в сумі 5 000 грн. (т. 3 а. п. 25 ).

За даними протоколу огляду місця події від 28 листопада 2014 року слідчим СВ Снігурівського РВ УМВС проведено огляд належного потерпілій ОСОБА_13 житлового будинку АДРЕСА_7 та складено план-схему до нього (т. 3 а. п. 27 - 30).

Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 липня 2016 року потерпіла ОСОБА_13 з чотирьох осіб по фотознімкам на фото № 3 впізнала ОСОБА_7 як жінку, котра викрала її грошові кошти в сумі 5 000 грн., представившись соціальним працівником ( т. 3 а. п. 47 - 54 ).

За показаннями потерпілої ОСОБА_13 при її допиті слідчим суддею 13 вересня 2016 року в порядку ст. 225 КПК України: ОСОБА_7 представилась їй соціальним працівником та запропонувала вугілля. Коли вона (потерпіла) пішла в хату за коштами, то підозрювана пішла за нею, де відкрито забрала 5 000 грн. з гаманця. І коли тікала, двічі штовхнула її (т. 3 а. п. 152 із звороту - 153).

Неконкретними, а тому і неприйнятними є апеляційні доводи захисника про порушення положень ст. ст. 352 - 353 КПК України при допиті потерпілої ОСОБА_13 в порядку ст. 225 КПК України.

В позовній заяві також викладала обставини щодо відкритого викрадення її грошей і просила стягнути з ОСОБА_7 вищевказану суму ( т. 1 а. п. 35-36).

Обвинувачена ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді підтвердила, що дійсно викрала 5 000 грн. у потерпілої ОСОБА_13 . Однак заперечувала відкритий спосіб заволодіння цими грошима.

У зв`язку з такими показаннями ОСОБА_7 суд вірно послався на роз`яснення: пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року № 10 щодо понять крадіжку і грабежу, та їх розмежування, при якому слід виходи зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій; а також абзацу 3 пункту 4 щодо дій, розпочатих як крадіжка, але виявлених потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжених винною особою з метою заволодіння майном, які належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погроз його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

За такого суд вірно вказав, що ОСОБА_7 потрапила в житловий будинок ОСОБА_13 з метою таємного заволодіння майном потерпілої. Однак, під час викрадення грошових коштів з гаманця була помічена потерпілою, котра спробувала перешкодити цьому. Проте, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, двічі відштовхнула потерпілу і відкрито заволоділа її коштами.

З огляду на наведене суд прийшов до вірного висновку, що показання обвинуваченої ОСОБА_7 щодо таємного заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_13 суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам і правильно відхилив їх як неспроможні, а також, що твердження захисника ОСОБА_6 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 186 КК України (грабежу) на ч. 3 ст. 185 КК України (крадіжку) є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду, який є законним, належним чином вмотивованим та обґрунтованим.

Крім того, на достовірність показань потерпілої щодо відкритого викрадення у неї її грошей свідчить і те, що вона в той же день - 28 листопада 2014 року - заявила про вчинений стосовно неї злочин.

За епізодом № 10 заволодіння грошовими коштами у ОСОБА_18 .
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинений злочин від 04 серпня 2016 року ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Снігурівському відділу поліції ГУНП в Миколаївській області заявила про заволодіння наприкінці серпня 2015 року її грошовими коштами в сумі 350 грн. невідомою жінкою, віком приблизно 30 років, яка перебувала в стані вагітності, впізнати яку зможе за вказаним нею прикметами (т. 3 а. п. 2).

За даними протоколу огляду місця події від 04 серпня 2016 року старшим слідчим відділу поліції проведено огляд належного потерпілій ОСОБА_18 житлового будинку АДРЕСА_3 та складено план-схему до нього (т. 3 а. п. 4 - 6 ).

Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 серпня 2016 року потерпіла ОСОБА_18 з чотирьох осіб по фотознімкам на фото № 2 впізнала ОСОБА_7 як жінку, котра в кінці серпня 2015 року приходила до її будинку та шахрайським шляхом заволоділа її грошовими коштами (т. 3 а. п. 9 - 16).

За даними довідки головного лікаря Снігурівського центральної районної лікарні від 08 вересня 2016 року ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,) станом на серпень місяць 2015 року знаходилася на обліку в жіночій консультації Снігурівської ЦРЛ з приводу вагітності терміном 34 тижні; пологи відбулися 06 жовтня 2015 року (т. 3 а. п. 21).

Як вірно зауважив суд, наведене повністю узгоджується із заявою потерпілої про вчинений стосовно неї злочин та даними протоколу проведеного з нею впізнання, де ОСОБА_18 засвідчила, що її коштами заволоділа ОСОБА_7 , яка на той час була вагітною.

За такого суд першої інстанції цілком обґрунтовано відкинув, як недостовірні, показання обвинуваченої ОСОБА_7 щодо її непричетності до вчинення цього злочину, належним чином вмотивувавши своє рішення тим, що ці її показання не узгоджуються з матеріалами справи та суперечать змісту зазначених вище доказів. При цьому суд також визнав безпідставними твердження захисника ОСОБА_6 про необхідність виправдання ОСОБА_7 за цим епізодом.

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року, виданого Снігурівським РВ ДРАЦС, у віці 78 років ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 3 а. п. 171).

Сукупність вищевказаних доказів поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину стосовно потерпілої ОСОБА_18 .

Безпідставними є посилання захисника на показання обвинуваченої ОСОБА_7 , що вона завжди представлялася потерпілим соціальним працівником, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та показаннями самої ОСОБА_7 щодо інших епізодів, наприклад стосовно потерпілої ОСОБА_22 , до якої прийшла, ніби-то, щоб винаймати житло, а також, що вона для проникнення в житло потерпілих діяла в кожному конкретному випадку залежно від ситуації з урахуванням попереднього досвіду; що обирала людей похилого віку, розраховуючи, що вони її не впізнають (епізод стосовно потерпілого ОСОБА_14 ).

Що стосується доводів захисника щодо сумнівів у впізнанні ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_18 , то вони не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки до цього випадку потерпіла ОСОБА_18 обвинувачену не знала, вони не були знайомі і жодних підстав обмовляти ОСОБА_7 потерпіла не мала.

Також неприйнятними є і апеляційні доводи захисника щодо впізнання по фотографіям обвинуваченої, оскільки на момент його проведення ОСОБА_7 у тому кримінальному провадженні не затримувалася, процедура впізнання була проведена у присутності понятих, як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 серпня 2016 року з фото таблицею до нього. Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції ані захисник, ані обвинувачена не ставили під сумнів допустимість цього доказу (т. 3 а. п. 9 - 16).

Неприйнятними є і апеляційні доводи захисника щодо можливого тиску на потерпілу ОСОБА_18 з боку працівників правоохоронних органів, оскільки вони є надуманими і носять лише характер безпідставних припущень та міркувань (т. 3 а. с. 2).

Що стосується дати подачі потерпілою ОСОБА_18 заяви про вчинення злочину майже через рік після його вчинення, то це є правом потерпілої, а тому доводи апелянта і в цій частині є неспроможними.

Смерть потерпілої ОСОБА_18 на момент розгляду справи судом, та у зв`язку з цим відсутність можливості її допиту судом жодним чином не вплинула на сукупність достатніх доказів, які доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину стосовно цієї потерпілої.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної кримінальної справи та ухваленні оскаржуваного вироку.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував:

тяжкість вчинених злочинів, що відносяться до тяжких і середньої тяжкості; обставини справи;

дані про особу обвинуваченої, яка раніше чотири рази була судима за вчинення аналогічних злочинів, про що свідчить вимога про її судимість (т. 3 а. п. 111 114) та копії вироків (т. 3 а. п. 116 - 119, 121 - 122, 127 - 128, 130 - 132), і знову вчинила ряд корисливих злочинів близько місяця після звільнення з місця позбавлення волі (т. 1 а. п. 216 ), на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває (т. 3 а. п. 140), не працює; має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітню доньку ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 3 а. п. 133, 134 ), на яку отримувала соціальну допомогу як одинока мати (т. 3 а. п. 141 - 142); фактично проживає без реєстрації на АДРЕСА_2 , де зі слів сусідів характеризується посередньо (т. 3 а. п. 103 - 104);

пом`якшуючу покарання обставину - добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим ОСОБА_24 і ОСОБА_23 ;

та обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочинів щодо всіх потерпілих - осіб похилого віку; -

і прийшов до вірного висновку про призначення їй покарання у виді реального позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, але на строк більше п`яти років, вказавши, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів.

А тому суд не знайшов можливим задовольнити доводи захисника ОСОБА_6 про необхідність на підставі ст. 79 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 , яка вчинила злочин в стані вагітності та має дитину віком до семи років.

Не встановлено таких підстав і апеляційним судом. А тим більш з урахуванням конкретних обставин вчинених злочинів, великої кількості злочинних епізодів 12, стосовно виключно осіб похилого віку однієї з найбільш вразливої версти населення, а також з використанням своєї малолітньої дитини для полегшення вчинення злочину - як спосіб відволікання уваги потерпілої (за епізодом по ОСОБА_22 ).

За такого, суд першої інстанції врахував, фактично, всі ті обставини стосовно особи ОСОБА_7 , на які посилається апелянт.

Неприйнятним є і посилання апелянта, як на підставу для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, на наявність у неї дітей та бабусі, оскільки ані її вагітність, а потім і народження нею другої дитини, ані наявність неповнолітньої та малолітньої дитини та бабусі похилого віку не зупинили і не втримали обвинувачену від вчинення численної кількості епізодів інкримінованих їй злочинів стосовно виключно осіб похилого віку. Крім того, як пояснювала сама ОСОБА_7 суду першої інстанції, у її бабусі є дорослий працездатний син, що також проживає в м. Снігурівка.

Що стосується твердження апелянта про активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочинів, то матеріали справи таких відомосте не містять і такої обставини судом першої інстанції не встановлено.

Не встановлено такого і апеляційним судом.

А тому апеляційні доводи захисника і в цій частині є безпідставними.

Призначене покарання відповідає меті покарання, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами.

Покарання призначено у мінімальних межах санкцій ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 190 КК України, а за ч. 3 ст. 185 КК України у розмірі, що за санкцією не є максимальним, а тому відсутні підстави вважати його занадто суворим.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даного судового кримінального провадження та оскаржуваного вироку, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді