Справа № 308/7224/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/247/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2016, якою накладено арешт на майно.
Досудовим розслідуванням встановлено, що мешканцями Закарпатської області використовується схема по ввезенню в Україну з-за кордону різного роду продукції у великих об`ємах без сплати митних платежів, завдяки подрібненню цих товарних партій в межах дозволеної законодавством норми ввезення товарів фізичними особами на митну територію України.
Особи, які залучаються організаторами вказаної протиправної діяльності, так звані «піджаки», слідують у транспортних засобах у якості пасажирів та переміщують товари з однаковими ідентифікаційними ознаками.
В подальшому зазначена продукція розміщується на складські приміщення, що належать організаторам ввезення товарів.
В більшості випадків зазначені товари після розміщення на склад реалізовуються фізичними особами-підприємцями в магазинах роздрібної торгівлі на території Закарпатської області та у виді значних товарних партій відправляються замовникам по всій території України через поштових перевізників («Нова Пошта», «Інтайм», «Делевері»).
14.07.2016 до СУФР ГУ ДФС у Закарпатській області надійшов лист з УСБ України в Закарпатській області про отримання в межах вказаного кримінального провадження інформації про те, що в м. Ужгороді, по вул. Лобачевського,26 (відділення № 1 ТОВ «Інтайм») зберігаються товари, упаковані в тюки, які були незаконно ввезені на митну територію України.
Через пошкодження пакувального матеріалу одного з тюків проглядався його вміст, а саме предмети одягу різних найменувань.
На момент проведення огляду власника вищевказаних тюків (пакунків) та документів щодо їх походження не встановлено.
Працівники поштового кур`єра «Інтайм» повідомили, що вказані тюки їм не належать, хто та коли їх привіз їм не відомо, оформлення відправки вказаних тюків поштовий кур`єр «Інтайм» не здійснював, кому можуть належати вказані товарно-матеріальні цінності їм не відомо.
Зазначені товари, а саме шість поліетиленових тюків (пакунків) жовтого кольору вилучено в ході огляду, оскільки, згідно наявної у органу досудового розслідування інформації такі незаконно ввезені на митну територію України подрібненими партіями без сплати митних платежів.
В клопотанні слідчий просив накласти арешт на вищезазначені товаро-матеріальні цінності, оскільки останні є доказами у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, вважає наявною необхідність у вказаній процесуальній дії з метою збереження речових доказів.
Ухвала слідчого судді від 18.07.2016 мотивована тим, що на даний час проводиться досудове розслідування, є достатні підстави вважати, що вилучене майно може бути залучене до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, таке підпадає під критерії майна, визначеного ч.2 ст.167 КПК України.

Клопотання слідчого щодо передання на відповідальне зберігання арештованого майна слідчий суддя не задовольнив, посилаючись на його необґрунтованість в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить: 1) визнати пропущений з поважних причин строк на оскарження вказаної ухвали слідчого судді від 18.07.2016, поновити його; 2) ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2016 скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, яке повернути власнику ОСОБА_5 .

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді ОСОБА_5 посилається на те, що ухвала слідчого судді від 18.07.2016 про накладення арешту на майно постановлена без участі ОСОБА_5 , який є власником вказаного майна.

З 29.08.2016 ОСОБА_5 , захворів і лікувався у військовому шпиталю м. Мукачево, звідки виписався 19.09.2016, довідка військової частини НОМЕР_1 .

З 09.09.2016 захисник ОСОБА_5 перебував за кордоном, а місцевий суд тривалий час не надавав можливості вивчити матеріали провадження та отримати копію рішення, що оскаржується.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2017 скасовано ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03.11.2016 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на оскарження вказаної ухвали слідчого судді від 18.07.2016. Визнано, що ОСОБА_5 пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 18.07.2016 з поважних причин: 1) наведене вище клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею без участі власника майна ОСОБА_5 ; 2) копію ухвали слідчого судді від 18.07.2016 представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 отримав 05.09.2016, хоча коли саме копію рішення отримав ОСОБА_5 докази відсутні; 3) з медичних документів вбачається, що ОСОБА_5 перебував на лікуванні на умовах стаціонару (а.п. 33,53).

З урахуванням наведеного апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 ухвали слідчого судді від 18.07.2016, який слід поновити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що представником правоохоронного органу надано суду (слідчому судді) недостовірну інформацію про невстановлення власника вилученого майна.

Огляд та вилучення його майна слідчим органом відбувався в його присутності без наявності у слідчого відповідних процесуальних документів на огляд майна, яке перебуває у володінні особи, передбаченого приписами ст.ст. 234-237 КПК України.

Клопотання слідчого не конкретизовано, які саме протиправні цілі переслідували невстановлені слідством особи, а також не наведено жодних доводів, що саме він ( ОСОБА_5 ), як власник вилученого майна, має відношення (зв`язки) до наведених у клопотанні осіб, названих як організатори незаконного ввезення товарів та їх реалізації без сплати податків.

На виконання вимог абз.2 ч.2 ст.171 КПК України до клопотання слідчого, крім протоколу огляду вилучених тюків та повідомлення заступника начальника УСБУ в Закарпатській області від 14.07.2016 № 5/8/14-2152, не додано документів, якими б їх доводи підтверджувались та не містять ознак доказів, в тому числі й в розумінні ст.84 КПК України, які підтверджують викладені у клопотанні слідчого обґрунтування.

До клопотання не додано оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує факт ввезення вказаного у клопотанні вилученого майна в період з 07 по 29.04.2015 на територію України через митний пункт пропуску «Тиса» Закарпатської митниці ДФС подрібненими партіями та без сплати митних платежів.

Тобто походження майна не встановлено належними та допустимими доказами.

Вважає, що слідчим суддею проігноровано правила непорушності права власності, встановлені ст.41 Конституції України, ст.ст. 316-319,321,328,386 ЦК України, ст.13 КПК України відносно правомірності набуття права власності на майно.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

В оскарженій ОСОБА_5 ухвалі від 18.07.2016 слідчий суддя обґрунтовано мотивував своє рішення, посилаючись на фактичні, встановлені слідчим обставини кримінального провадження; зроблено посилання на процесуальний закон, який враховано слідчим суддею.

Арештом майна, згідно ст.170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення , зокрема, збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Слідчий суддя обґрунтовано посилається в оскарженій ухвалі на те, що слідчим доведено обставину, що вилучені речі можуть бути предметами кримінального правопорушення, а також засобами для розкриття злочину відповідають критеріям згідно ст.98 КПК.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчий суддя правильно вирішив клопотання слідчого щодо накладення арешту на вказане вище майно з метою повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування вказаного кримінального провадження.
Колегія суддів визнає, що наведене в оскарженій ухвалі слідчого судді майно законно арештоване; дана процесуальна дія має значення для кримінального провадження.

З цих підстав ухвала слідчого судді від 18.07.2016 є законною та не підлягає скасуванню.
Доводи ОСОБА_5 про наявність обставин порушення як слідчим, так і слідчим суддею вимог закону не приймаються до уваги, як такі, що не підтверджуються фактичними обставинами кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 117,172,404,405,407,418,419,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2016 про арешт майна задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2016 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: