№ 1-кс/756/1941/16
У Х В А Л А
Іменем України
29 листопада 2016 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене процесуальним керівником у справі прокурором Київської міської прокуратури № 5 ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н ОВ И В :
Слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням із процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , власником якого відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно являється ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0007520 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4 ст. 190 КК України з посиланням на те, що невстановлена досудовим розслідуванням особа у невстановлений досудовим розслідуванням час, день та місце, шляхом підробки документів та зловживанням довірою заволоділа квартирою АДРЕСА_2 , спричинивши гр. ОСОБА_6 майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Зазначену вище квартиру орган досудового розслідування вважає такою, яка набута кримінально протиправним шляхом, а тому з урахуванням положення ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий просить, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, накласти на неї арешт.

Крім того, як додаткову підставу для накладення арешту слідчий звертає увагу на санкцію ч. 4 ст. 190 КК України, яка передбачає конфіскацію майна.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши виступ прокурора, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України є арешт майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. При цьому майно, про арешт якого клопоче слідчий, має бути або предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, або набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Таким чином в ході розгляду клопотання про арешт майна слідчий або прокурор повинні довести, крім іншого, протиправність його походження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Дослідивши копії документів, якими обґрунтовується клопотання, лише у контексті законності вимоги про арешт майна, приходжу до висновку, що вони не свідчать про відповідність майна, про арешт якого клопоче слідчий, а саме квартири АДРЕСА_2 , критеріям визначеним у ст. 98 КПК України. При цьому враховую позицію законодавця, викладену у ч. 3 ст. 170 КПК України, і вважаю, що наявність постанови слідчого про визнання певного майна речовим доказом, не зобов`язує слідчого суддю погодитися із таким висновком слідчого та арештувати це майно без дослідження доказів, наданих слідчим або прокурором.
Зокрема слідчим не доведені: правова підстава для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні №0007520 від 07.07.2016; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні будь-якою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
З урахуванням викладеного приходжу до висновку, що прокурор не довів необхідність арешту квартири АДРЕСА_2 , що, відповідно до ст. 173 Кодексу, є підставою для задоволення клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 170 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене процесуальним керівником у справі прокурором Київської міської прокуратури № 5 ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1