Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/790/17
У Х В А Л А
11.04.2017 року м.Виноградів
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця в АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, непрацюючого, не одруженого, раніше не судимого, запобіжні заходи не застосовуються,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
Від прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури до суду поступив обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.
Прокурор висловився про призначення справи до судового розгляду, зазначив, що обвинувальний акт складений із дотриманням передбачених законом вимог, підстав для закриття справи, зупинення провадження, внесення подання про визначення підсудності немає. Вважає, що справу слід призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників судового провадження, потерпіла підтримала думку прокурора.
Захисник, якого підтримав і обвинувачений та його законний представник, просив суд повернути обвинувальний акт прокурору з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.314 КПК України оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.ст.3,42,91,291 КПК України, а саме:
прізвище особи, якій пред`явлено обвинувачення в описовій та мотивувальній частині обвинувального акта не збігаються, відтак відомості, зазначені в ньому є суперечливими, не відповідають особі, якій пред`явлено обвинувачення, всупереч вимозі п.2 ст.485 КПК України в обвинувальному акті не зазначено ставлення неповнолітнього ОСОБА_4 до вчиненого ним діяння, помилково зазначено прізвище законного представника неповнолітнього підозрюваного матері ОСОБА_4 , якою зазначено « ОСОБА_9 », шо не відповідає дійсності, місце проживання потерпілої ОСОБА_7 , зазначеної в реї матеріалів досудового розслідування як ОСОБА_7 не збігаються, оскільки в обвинувальному акті зазначено АДРЕСА_2 , а в реєстрі матеріалів досудового розслідування АДРЕСА_2 ; в процесі досудового розслідування порушено право неповнолітнього ОСОБА_4 на захист передбачене ст.52 КПК України.
Прокурор заперечував проти задоволення даного клопотання, вважає вказані захисником недоліки обвинувального акту механічними помилками, які можна усунути під час судового слухання справи, а відтак заслухавши учасників судового провадження, перевіривши зміст обвинувального акта, додатки до нього, суд прийшов до таких висновків.
Так, відповідно до вимог ст.314 ч.3 п.3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України (ч.ч.1,3 ст.370 КПК). Згідно ч. 4 ст.370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише В межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення , висунути додаткове обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З обвинувального акту та оголошеної підозри вбачається, що неповнолітньому ОСОБА_4 інкримінується скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
За ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.
Так, згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Як вбачається з змісту обвинувального акту, що міститься в матеріалах провадження, він складений з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, не вірно зазначенні прізвище обвинуваченого, його законного представника та потерпілого.
Так, обвинувачення- твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом (п.13 ч.1 ст.3 КПК України).
Це твердження має містити характеристику (опис) кримінального правопорушення, його юридичну кваліфікацію. Тобто, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які слідчий вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які становили предмет та межі доказування, не тотожні поняттю - формулювання обвинувачення.
Відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист особи, і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для повернення даного акту прокурору, оскільки на підставі такого обвинувального акту не можливо провести судовий розгляд справи.
Зокрема, у рішенні від 09.10.2008р., прийнятому Європейським судом з прав людини Абрамян проти Росії, вказано: Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. У цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.а п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Одночасно, суд звертає увагу на вимоги ч.1 ст.337 КПК України відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.
Отже, розгляд провадження без формулювання обвинувачення та без оголошення його у судовому засіданні є неможливим, а майбутнє винесене рішення буде вважатися незаконним.
З матеріалів справи вбачається, що прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону України не висунуто ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки формулювання обвинувачення в даній справі лише повністю відтворює текст раніше повідомленої йому підозри.
Окрім того, згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Зокрема, обвинувальний акт (п.2 ч.2 ст.291 КПК України) має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім"я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 також не відповідає наведеній вище вимозі закону, оскільки у ньому не правильно зазначено його анкетні дані ОСОБА_10 в частині обставин, які помякшують відповідно до ст.66 КК України покарання та обставини, які обтяжують відповідно до ст.67 КК України покарання підозрюваного, де його зазначено як « ОСОБА_11 », що не відповідає дійсним даним особи -її прізвища, імені та імені по-батькові, зазначеним в обвинувальному акті.
Крім того в обвинувальному акті невірно зазначені анкетні дані законного представника неповнолітнього підозрюваного в частині прізвища-« ОСОБА_12 » ОСОБА_13 , замість правильного ОСОБА_5 .
Також в обвинувальному акті вказані помилково прізвище неповнолітнього підозрюваного про отримання його захисником копії обвинувального акту, де підозрюваний зазначений як « ОСОБА_14 », замість правильного ОСОБА_4 .
Місце проживання потерпілої ОСОБА_7 , зазначеної в реєстрі матеріалів досудового розслідування як «Гурєва» ОСОБА_15 не збігаються, оскільки в обвинувальному акті зазначено смт.Королево, вул.Черняховського,32, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування смт.Королево, вул.Червоноармійська- 32
Окрім того, з Реєстру вбачається (п.9), що 25.02.2017р. о 12.00 годині ОСОБА_10 оголошено про підозру, проте в Реєстрі відсутні будь-які дані щодо внесення до ЄРДР відомостей про скоєння кримінального правопорушення конкретною особою.
Між тим, відповідно до ч.4 ст.278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність невідкладно вноситься слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.З КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження,яка починається з мом повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення .
Пунктом 2 ч. 2 ст. 109 КПК України зазначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Як вбачається з даних обвинувального акту щодо неповнолітнього обвинуваченого та Реєстру матеріалів досудового розслідування, в процесі досудового розслідування було порушено фундаментальне право неповнолітнього ОСОБА_4 і на захист, передбачене ст.52 КПК України, яке прокурором залишено поза увагою під час затвердження даного обвинувального акту..
Так, згідно вимоги п.1 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років,- з моменту встановлення факту неповноліття.
Згідно ч.2 ст.20 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Пунктами 4,5 розділу П прийняті під час досудового розслідування процесу рішення підтверджено, що постанови про доручення призначити адвоката та залучення захисника неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_10 були винесені слідчим не 25.02.2017р., а лише через два дні - 27.02.2017р., а відтак суд констатує, що внаслідок таких процесуальних порушень було грубо порушено право неповнолітнього на захист.
Так, неповнолітньому підозрюваному (обвинуваченому) має бути реально забезпечено його право на захист, у тому числі шляхом забезпечення обов`язкової участі захисника, як із моменту встановлення факту неповноліття, так і з часу виникнення будь-яких сумніві у тому, що особа є повнолітньою (п.п.1-2 ч.2 ст.52 КПК України).
Право обвинуваченого на захист також гарантується і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На підставі наведеного суд вважає, що встановлені та наведені в даній ухвалі суду, порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів неповнолітнього обвинуваченого, які перешкоджають суду повно і всебічно розглянути провадження, негативно вплине на постановлення законного й обґрунтованого вироку.
Між тим, відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Отже, на підставі наведеного, оскільки в даному підготовчому судовому засіданні встановлена відсутність висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, а також наявність інших процесуальних порушень, суд не може призначити даний обвинувальний акт до розгляду в судовому засіданні та приходить до переконання про необхідність повернути даний обвинувальний акт, оскільки такий, як встановлено у підготовчому судовому засіданні, не відповідає вимогам цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення через Виноградівський районний суд.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Головуючий ОСОБА_1