Справа № 367/9218/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/22/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 11.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2016 року, якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0, 1500 га, кадастровий номер :01:046:0176, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 0054 га, кадастровий номер :01:046:0177, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_2 ; та нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_3 , власником яких є ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження,-

ВСТАНОВИЛА:
Досудовим розслідуванням встановлено, що у жовтні 2016 року невідома особа, шляхом обману та використовуючи підроблений документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , здійснила продаж її домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому допитано як потерпілого ОСОБА_8 та як свідка ОСОБА_9 , які пояснили, що до вчинення незаконного заволодіння та відчуження земельної ділянки та будинку причетна дочка ОСОБА_8 ОСОБА_9 , яка шляхом переклеювання фотографії в паспорті потерпілої залучила до вказаних дій іншу не встановлену на даний час особу, яка видаючи себе як ОСОБА_8 продала земельну ділянку та будинок за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 . Грошові кошти за вказані об`єкти нерухомості ОСОБА_9 отримала сама, а за послуги невідомої жінки, яка видавала себе за ОСОБА_8 заплатила 500 доларів США.

Слідчий Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням у якому просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0, 1500 га, кадастровий номер :01:046:0176, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 0054 га, кадастровий номер :01:046:0177, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_2 ; та нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_3 , власником яких є ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2016 року клопотання ст. слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області задоволено на накладено арешт на вищевказане майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна. Крім того, апелянт вказав, що якщо суд вважає, що строки звернення до суду є пропущеними, поновити цей строк.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що кримінальне провадження відкрито за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Обов`язковою ознакою шахрайства є те, що заволодіння чужим майном або придбання права на майно здійснюється шляхом обману чи зловживання довірою. Враховуючи положення цієї статті та конкретні обставини вчиненого злочину, об`єктом кримінально-протиправних дій мають бути грошові кошти ОСОБА_10 , оскільки саме вона була введена в оману під час укладання договорів купівлі-продажу. На підставі викладеного, апелянт вважає, що накладення арешту на об`єкти нерухомого майна жодного впливу для збереження їх доказових властивостей мати не може, оскільки їх фізичне переміщення є неможливим, факт переоформлення права власності вже відбувся і відомості про це внесені до відповідних реєстрів.

Крім того, апелянт вказав, що слідчий вказував на те, що метою накладення арешту на нерухоме майно є «запобігання його подальшого відчуження на користь третіх осіб», однак доказів існування таких обставин не наведено, навпаки, зі стороною продавця у ОСОБА_7 існувала домовленість про те, що протягом одного року вони викуплять вказану нерухомість назад.

Більше того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для задоволення клопотання слідчого, суддею наведено необхідність «припинення незаконної діяльності та відшкодування заподіяних кримінальним правопорушенням збитків», хоча клопотання слідчого було подано не на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, а на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, апелянт вказав, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше 2 днів з дня його надходження до суду. З порталу «Судова влада України» вбачається, що клопотання слідчого було зареєстровано в суді 19 грудня 2016 року, отже воно мало бути розглянуте на пізніше 21 грудня 2016 року. Натомість, з відомостей про справу вбачається, що судове засідання у справі фактично відбулося не 20 грудня 2016 року, як зазначено в ухвалі, а 22 грудня 2016 року, тобто з порушенням граничних строків.

Що ж стосується пропуску строку на апеляційне оскарження, то апелянт вказав, що ухвала слідчого судді була постановлена без виклику скаржника, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії судового рішення. Копію оскаржуваного рішення ОСОБА_7 отримала 28 грудня 2016 року, а тому дана скарга подається з дотриманням встановленого законом п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , котрий подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задоволити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів клопотання встановлено, що Ірпінським ВП ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004110 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Майно, на яке слідчий просив накласти арешт відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, з метою забезпечення припинення незаконної діяльності та відшкодування заподіяних кримінальним правопорушенням збитків необхідно накласти арешт на дане майно.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги апелянта про те, що судове засідання у справі відбулося не 20 грудня 2016 року, як зазначено в ухвалі, а 22 грудня 2016 року, тобто з порушенням граничних строків, то вони є безпідставними, оскільки як вбачається з пояснень голови Ірпінського міського суду Київської області, після розгляду даного клопотання, при підготовці здачі справи до канцелярії суду, секретарем судових засідань було допущено помилку в обліко-статистичній картці, а саме, в графі дата розгляду заяви (клопотання, скарги) замість 20.12.2016 року було заповнено дата розгляду справи 22.12.2016 року. Дана помилка, не вплинула на порушення граничних строків про які зазначив апелянт, оскільки судове засіданні відбулося 20 грудня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2016 року законною та обґрунтованою та підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2016 року, якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0, 1500 га, кадастровий номер :01:046:0176, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 0054 га, кадастровий номер :01:046:0177, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_2 ; та нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_3 , власником яких є ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження залишити без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ: