У Х В А Л А Справа 274/4283/16-к Провадження: 1-кп/0274/376/16

13.12.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торчин, Володарськ-Волинського району, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, проживаючого у фактичних шлюбних відносинах, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 407 ч. 3 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
20 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
20 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 60 старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини та на всі види забезпечення. Того ж дня наказом №2 командира військової частини старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого майстра майстерні регламенту та ремонту ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти.
Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно ї чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, старший солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби за мобілізацією на особливий період у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.
Реалізуючи задумане, 29 березня 2014 року, більш точний час слідством не встановлено, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) старший солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 14 червня 2016 року.
14 червня 2016 року старший солдат ОСОБА_3 доставлений військовою службою правопорядку до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.
Своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 407 ч. 3 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що у 1999 році він проходив строкову військову службу. У 2014 році військовим комісаріатом за місцем проживання його було призвано по мобілізації. Службу проходив у військовій частині АДРЕСА_2 . У військовій частині йому видали форму та забезпечили харчуванням. За розпорядженням старшини він займався ремонтом військової техніки. Через 10 днів він поїхав додому, де постійно проживав і нікуди не виїжджав. Працював на пилорамі в селі. Приблизно через місяць його викликали до військового комісаріату і сказали, щоб він повертався у військову частину. Однак, він не повернувся до військової частини. Влітку 2016 року він повернувся до військової частини та продовжив виконувати свої обовязки. В подальшому був звільнений з військової служби у запас. У вчиненому щиро розкаявся.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 60 від 20.03.2014 року, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_3 з 20.03.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини в АДРЕСА_3 (т. 1 а. п. 26);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 2 від 20.03.2014 року, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_3 призначено старшим майстром майстерні регламенту та ремонту ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти ВОС 716774А (т. 1 а. п. 27);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 68 від 01.04.2014 року, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_3 вважати таким, що самовільно залишив частину, знятий з котлового забезпечення з 02.04.2014 року, призупинено виплату грошового забезпечення (т. 1 а. п. 28);
витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 за № 137 від 15.06.2016 року, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_3 вважати таким, що повернувся після самовільного залишення частини 14.06.2016 року та поновлено виплату грошового забезпечення з 14.06.2016 року (т. 1 а. п. 149);
В ході судового розгляду обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у звязку із зміною обстановки. Своє клопотання мотивує тим, що вперше вчинив злочин середньої тяжкості, після вчиненого щиро розкаявся та повернувся до військової частини та продовжив проходити військову службу. На даний час звільнений у запас.
Прокурор щодо клопотання обвинуваченого не заперечив.
Відповідно до ст.48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вперше вчинив злочин середньої тяжкості, після вчиненого повернувся до військової частини та продовжив проходити військову службу, у вчиненому щиро розкаявся, має сімю та працює, суд приходить до висновку, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки ОСОБА_3 перестав бути суспільно небезпечною особою, тому може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 407 ч.3 КК України внаслідок зміни обстановки.
Відповідно до ст. 284 ч.2 п.1 КПК України кримінальне провадження закривається судом у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Керуючись ст. 48 КК України, ст.ст. 284, 369- 371, 372- 374 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити;
звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 407 ч.3 КК України, у звязку із зміною обстановки;
кримінальне провадження закрити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Головуючий ОСОБА_1