Провадження № 1-кп/0203/80/2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, освіта вища, неодруженого, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищезазначений обвинувальний акт.
Прокурор в судовому засідання просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризики, зазначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання останньому такої міри запобіжного заходу, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Представник потерпілого залишила клопотання прокурора на розсуд суду.
Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого звернувся до суду із письмовим клопотання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на більш м`який, а саме на домашній арешт, мотивуючи тим, що прокурор не довів, що існують обставини, які виключають застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не надав жодного доказу суду, що існують ризики, які передбачені ст.177 КПК України. ОСОБА_7 не має мити уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчинені інкримінованих йому злочинів не визнає, таким чином немає підстав вважати, що його підзахисний продовжуватиме злочинну діяльність, так як злочинів він не вчиняв, спотворити будь-які докази ОСОБА_7 також не має фізичної можливості, так як всі зазначені предмети та документи були вилучені в 2014 році. Також зазначив, що його підзахисний не має на меті переховуватися від суду, а навпаки сприятиме суду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, просив врахувати наявність на утриманні неповнолітньої дитини, стан здоров`я ОСОБА_7 , який страждає рядом тяжких захворювань та потребує медичної допомоги, має постійне місто проживання, міцні соціальні зв`язки.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Заслухавши учасників судового провадження, колегія суду приходить до наступного висновку.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 червня 2017 року.
Згідно вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з серпня 2014 року, має на утриманні неповнолітню дитину, страждає рядом тяжких захворювань та потребує медичної допомоги, має постійне місто проживання, міцні соціальні зв`язки.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 з триманням під вартою на домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного браслету.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, тобто до 06 серпня 2017 року, із застосування електронного засобу контролю, звільнивши з під варти негайно в залі суду.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 протягом вказаного строку: прибувати до суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , крім випадків звернення за медичною допомогою, запобігання надзвичайним ситуаціям, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали покласти на відділення поліції за місцем проживання ОСОБА_7 .
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2