Справа № 183/7166/14
№ 1-кп/183/373/17

У Х В А Л А
20 лютого 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Октемберян Октемберянського району Республіки Вірменія, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.121 КК України, -
В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 висловився про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки новий судовой розгляд кримінального провадження лише розпочато, на теперішній час існує ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти продовження строку тримання під вартою та просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт. Свою позицію обгрунтувала тим, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений та має малолітню дитину, на обліку у лікарів не перебуває. Також захисник звернула увагу суду на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою з вересня 2014 року та на погіршення стану його здоров`я. Щодо доводів прокурора про наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, захисник зазначила, що наявність вказаного ризику прокурором не підтверджено жодним доказом. З цих підстав вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків і не потребує застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_5 погодився з позицією свого захисника та пояснив, що має постійне місце проживання, де проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною. Не збирається ухилятися від явки до суду та впливати на свідків, а тому просив обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також пояснив, що останнім часом значно погіршився стан його здоров`я.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1,4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на те, що відносно ОСОБА_5 складено обвинувальний акт, який розглядається судом, це свідчить про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення. Суд також вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу обвинуваченого на свідків, є наявним, оскільки останні ще не допитані судом. Тобто існують обставини, визначені п. 1,2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
В той же час, суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному вище ризику. Так, на питання суду щодо можливості застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, прокурор залишив питання щодо запобіжного заходу на вирішення суду.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому суд також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України. Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні малолітню дитину. Вказане свідчить в свою чергу про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем свого проживання. В той же час, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості. Однак сама по собі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може бути самостійною і достатньою підставою для застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу. Суд також приймає до уваги тривалий час перебування обвинуваченого під вартою з 04.09.2014 року по теперішній час, тобто більше 2 років 5 місяців. До того ж заслуговує на увагу стан здоров`я обвинуваченого, який згідно наданої довідки з медичної частини Дніпропетровської УВП №4 страждає хронічним пієлонефритом.
За таких обставин та з огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, судом не досліджені всі докази, не допитані свідки та потерпілий, суд приходить до переконання про недоцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою та можливість зміни останньому запобіжного заходу на домашній арешт.
Приймаючи таке рішення суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику і правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 75-85 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року, рішенні у справі «Гавула проти України» від 16.05.2013 року, рішенні у справі «Коберник проти України» від 25.07.2013 року, рішенні у справі «Таран проти України» від 17.10.2013 року, рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року, рішенні у справі «Адам`як проти Польщі» щодо необгрунтованого і тривалого тримання обвинуваченого під вартою, необхідності розгляду судом питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого, а також щодо того, що тяжкість вчиненого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів по 20 квітня 2017 року включно.
Заборонити ОСОБА_5 залишати в період з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати своєчасно до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за першою вимогою строком по 20 квітня 2017 року включно.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно із зали суду.
Ухвалу направити для виконання до Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1