Справа № 589/4965/15-к
Провадження № 1-кп/589/44/16
УХВАЛА
05.12.2016 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з додатками за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст.121 КК України,
Згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин:
19.08.2015 ОСОБА_6 прийшов до ОСОБА_7 додому, за адресою: АДРЕСА_1 і почав проживати у неї.
20.08.2015р. близько 20 години в гості до ОСОБА_8 , який також мешкав у ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , прийшов їх знайомий ОСОБА_9 , який приніс з собою спиртні напої та які почав вживати разом з ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_6 , який спав під навісом, прокинувся та підійшов до столу, де ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої і нічого не сказавши, безпричинно, діючи умисно, з метою завдання тяжких тілесних ушкоджень, не маючи при цьому наміру на позбавлення ОСОБА_9 життя, проте, усвідомлюючи можливість настання цих суспільно небезпечних наслідків внаслідок свого діяння, вчинив побиття останнього дерев`яною палицею, яка лежала на подвір`ї, нанісши йому один удар палкою по голові та два удари палкою по плечам ОСОБА_9 , внаслідок яких ОСОБА_9 впав з лавки на землю на правий бік. Після цього, ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому, діючи умисно, з метою завдання тяжких тілесних ушкоджень, не маючи при цьому наміру на позбавлення ОСОБА_9 життя, проте, усвідомлюючи можливість настання цих суспільно небезпечних наслідків внаслідок свого діяння, наніс дерев`яною палкою три удари по лівому боці ОСОБА_9 , після чого пішов до навісу та знову ліг спати. Від отриманих тілесних ушкоджень в період часу з вечора 20.08 по ранок 21.08.2015р. ОСОБА_9 помер на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, як зазначено органом досудового розслідування, ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.121 КК України тобто спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.
Слідчий вважає, що, оскільки ОСОБА_6 як в період скоєння суспільно небезпечного діяння так і на даний час страждав та страждає хронічною психічною хворобою та по психічному стану не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, то доцільним є обрання відносно ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру у вигляді поміщення останнього до психіатричної лікарні.
В судовому засіданні прокурор зазначив, що покладається на виважене рішення суду.
ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягав, на тому, що він не скоював вказане суспільно небезпечне діяння, а його обмовили. Так він дійсно прийшов 19.08.2015р. разом з братом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Там вони вживали спиртні напої, він напився і пішов спать. Коли спав то нічого не чув. Дудка він не бачив. Коли проснувся, то ОСОБА_11 був мертвий і вже прийшли працівники поліції. Хто побив ОСОБА_11 він не знає
В судових дебатах останній участі не брав в зв`язку з погіршення психічного захворювання, яке перешкоджає його участі у судовому засіданні (довідка від 5.12.2016 року № 01-06/7/1678)
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважає недоведеним органом досудового розслідування вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння через відсутність достатніх доказів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Згідно до ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання, зокрема: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;
чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою.
Відповідно до вимог п.1 ст.505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння.
Згідно з положеннями ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.
Ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру повинна містити в собі формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом встановленим.

Проте, всупереч вказаним нормам закону, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру та у формулюванні обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, щодо ОСОБА_6 , не встановлено мотивів нанесення ОСОБА_11 ударів, від яких наступила смерть останнього. Крім цього в клопотанні не визначено форму його вини так як зазначено, що ОСОБА_6 усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння тобто смерті ОСОБА_9 і одночасно зазначається по психічному стану ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Викладене, на думку суду, вказує на неконкретне викладення фактичних обставин суспільно-небезпечного діяння, вчиненого на думку слідства ОСОБА_6 , та відповідно до вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» свідчить про порушення права ОСОБА_6 на захист.

За таких обставин, суд вважає, що застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру за неконкретним обвинуваченням позбавило можливості належним чином реалізувати його право на захист.

Крім цього, оцінюючи докази, які заявлені стороною обвинувачення, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в клопотанні належить відмовити, а кримінальна справа підлягає закриттю, з підстав передбачених у ст.513 ч.3 КПК України через не доведення стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечних діянь, які йому інкриміновано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку`із змінами, судам вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім цього, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно дост. 9 КПК України.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 121ч. 2КК України, сторона обвинувачення, посилається на обсяг доказів, які були безпосередньо досліджені судом, а саме:

протоколом огляду місця від 21.08.2015р.;

висновком судово-медичної експертизи № 160 від 25.09.2015,

висновком судово-медичної експертизи № 160А від 08.10.2015,

показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Однак з протоколу огляду місця від 21.08.2015р з фото таблицею ніяк не вбачається, що саме ОСОБА_12 побив ОСОБА_9 (а.с. 149-171 ).

Висновку судово-медичної експертизи № 160 від 25.09.2015 взагалі не існує.

З висновку судово-медичної експертизи № 160 від 21.08.2015р. вбачається, що смерть ОСОБА_9 наступила внаслідок гострої крововтрати внаслідок розриву паренхіми селезінки та крупних сосудів воріт селезінки.

На трупі ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці у кількості 3-х шт. на задньо-зовнішній поверхні грудної клітки зліва, синці у кількості 2-х шт. на задній та зовнішній поверхні лівого плечового суглоба, садно на лівому ліктьовому суглобі, забита рана в потиличній області голови, крововилив під м`яку мозкову оболонку в правій лобно-темяній області на ділянці 4x3 см, перелом ребер зліва 3, 4, 5, 6 по середньо-підмишечній лінії та 7, 8, 9 по задній-підмишечній лінії, розрив селезінки по зовнішній поверхні до воріт, розміром 4x1 см з пошкодженням сосудів воріт, а також 2000 л рідкої крові в черевній порожнині. Дані ушкодження являються тяжкими тілесними ушкодженнями, які є небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_9 .

З висновку судово-медичної експертизи № 160А від 08.10.2015 вбачається, що виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_13 відповідають механізму нанесення їх які були продемонстровані ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.

Такі докази констатують подію, а саме вчинення побиття ОСОБА_11 за зазначеною адресою, проведення відповідних експертиз якими зафіксовані тілесні ушкодження спричинені останньому та причину його смерті і жодним чином не доводять що вказане побиття скоїв саме ОСОБА_6 .

З висновку судово-медичної експертизи № 986 від 8.10.2015р. вбачається, що кров із трупа ОСОБА_13 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО (Висновок експерта № 963 від 04.09.2015 року). Він відноситься до категорії невидільників (ве), що встановлено дослідженням зразка його жовчі.

Кров підозрюваного ОСОБА_6 належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В (Висновок експерта № 973 від 22.09.2015 року). Він є видільником (8е) групового антигену Н, що встановлено дослідженням зразка його слини.

В об`єкті №1 на палиці, вилученій 21.08.2015 року під час огляду, знайдено піт без домішки крові. Реакцією абсорбції-елюції виявлено антигени А, В та Н ізосерологічної системи крові АВО, походження яких можливе від особи (осіб), яким вони притаманні, незалежно від категорії видільництва.

Зважаючи на одержані результати серологічного дослідження слідів поту на речовому доказі, групову характеристику крові та категорію видільництва осіб, які проходять у справі, можна сказати, що в даних слідах можлива домішка поту як потерпілого ОСОБА_13 , так і підозрюваного ОСОБА_6 .

З висновків судово-медичної експертизи № 974 від 8.10.2015р., 977 від 2.10.2015р., № 976 від 2.10.2015р, № 973 від 22.09.2015р. вбачається, що кров із трупа ОСОБА_13 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО.

3.1. Кров підозрюваного ОСОБА_6 належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В.

В об`єкті №1 на марлевому тампоні зі змивом, вилученим під час огляду двору будинку АДРЕСА_1 , знайдено кров людини, виявлено антигени В та Н ізосерологічної системи крові АВО, походження від, особи (осіб), яким вони притаманні.

Зважаючи на одержані результати серологічного дослідження слідів крові на речовому доказі та групову характеристику крові осіб, які проходять у справі, можна сказати, що походження цієї крові можливе від особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном ОСОБА_14 , яким є потерпілий ОСОБА_13 . В цих слідах не виключається домішка крові особи (осіб) з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анта-В, у тому числі і від підозрюваного ОСОБА_6 .

З висновку судово-медичної експертизи № 218 від 23.09.2015р. вбачається, що при судово-цитологічному дослідженні дерев`яної палиці наданої на експертизу крові та епітеліальних ядровмісних клітин людини не виявлено (а.с.95)

З висновку судово-медичної експертизи № 217 від 28.08.2015р. вбачається, що при дослідженні групової належності крові та клітин в піднігтьовому вмісті в об.№№ 1,2 знайдені антигени В та Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає їх похо¬дження від особи (осіб) любої статі, організму якої (яких) дані антигени притаманні, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_11 . Також не виключається домішка крові та клітин ОСОБА_15 в разі наявності у останнього тілесних ушкоджень, що могли привести до зо¬внішнього крововиливу.

Таким чином зазначені вище експертизи лише не виключають можливість домішки крові та клітин ОСОБА_6 в досліджених матеріалах.

Разом з тим в судове засідання не надано жодних доказів на предмет наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, в тому числі і тілесних ушкоджень, що могли привести до зо¬внішнього крововиливу. Зовнішній крововилив у ОСОБА_12 є необхідною умовою потрапляння його крові на надані експерту предмети.

З пояснень же ОСОБА_8 вбачається, що тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ніхто не наносив. ОСОБА_12 наніс палкою удати ОСОБА_11 після чого пішов спати.

Також слід зазначити, що суду не надано жодних доказів щодо наявності на одязі ОСОБА_6 чи піднігтьовому вмісті біологічних слідів які можуть походити від потерпілого ОСОБА_11 .

Таким чином аналізуючи в сукупності пояснення ОСОБА_8 , та висновки та зазначені експертиз суд приходить до висновку, що вони жодним чином не доводять що в досліджених матеріалах є домішки саме крові та клітин ОСОБА_6 та щодо причетності останнього до побиття ОСОБА_13 .

Крім цього допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 категорично заперечує причетність ОСОБА_16 до побиття її чоловіка, та пояснила, що ОСОБА_17 їй пояснювали, що її чоловіка побив ОСОБА_18 і все звернув на ОСОБА_6 так як останній розумово відсталий і не може себе захистити. Також пояснила, що ОСОБА_19 їй розповідав, що ОСОБА_18 пропонував йому віднести її чоловіка з двору на вулицю до колодязя, щоб ніхто не знав що його побили саме у дворі, але він відмовився а так як він боїться ОСОБА_20 , бо останній його постійно б`є, то не говорив про це працівникам міліції і не бажає говорити про це суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що не бачила хто побив ОСОБА_9 бо була в стані сильного алкогольного сп`яніння і спала. Коли проснулася, то побачила ОСОБА_11 , який лежав на землі. На голові в нього була кров, він хропів. Вона накрила його ковдрою і розбудила ОСОБА_20 , який почав тормосити ОСОБА_11 а останній не відкликався. Так вона зрозуміла, що він мертвий. Також ОСОБА_18 пояснив їй що у дворі билися ОСОБА_12 та його брат ОСОБА_21 . Хто побив ОСОБА_9 вона не знає і їй про це ніхто не говорив.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що 20.08.2015р. близько 2ї години ночі до нього прийшов ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і невідомий чоловік. ОСОБА_8 пояснив йому , що ОСОБА_9 напився і його треба покласти на стіл, а тому просив його допомогти це зробити. Він відмовився йти з ОСОБА_20 а ОСОБА_23 , який жив у нього, пішов. Коли ОСОБА_19 повернувся то сказав йому що ОСОБА_9 побили і він помер. Через декілька днів він з ОСОБА_19 працювали на городі. До них знову прийшов ОСОБА_8 і відізвав Замотаева. За кухнею вони поговорили декілька хвилин, а коли ОСОБА_24 повернувся то повідомив йому, що ОСОБА_8 сказав йому що ОСОБА_11 вбив саме він. Через деякий час ОСОБА_18 знову приходив до нього додому і бив Замотаева, говорив що б`є його за те, що він видав його працівникам поліції.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що в серпні місяці він жив у Лута. 20.08.2015р. близько 2ї години ночі до ОСОБА_25 прийшов ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і невідомий чоловік. ОСОБА_8 пояснив їм, що ОСОБА_9 напився, лежить на землі і його треба покласти на стіл. Лут відмовився йти а він пішов допомогти. Коли вони пришли на подвір`я до ОСОБА_7 то ОСОБА_18 сірниками присвітив і він побачив, що на землі лежить ОСОБА_9 вкритий ковдро. Він був холодний і мертвий. Після цього він пішов додому до ОСОБА_25 . Через два дні до них прийшов ОСОБА_8 і відкликав його за кухню. Там він під час розмови повідомив йому що це він вбив ОСОБА_26 і сказав щоб він нікому не говорив цього. Про те, що ОСОБА_18 йому повідомив що він вбив ОСОБА_11 він сказав ОСОБА_27 і потерпілій. Через декілька днів ОСОБА_18 знову прийшов до ОСОБА_25 додому і почав бити його ( ОСОБА_19 ) звинувачуючи його в тому, що він його здав міліції, тобто визвав міліцію і розповів що це він вбив ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що 19.08.2015р. він разом з братом ОСОБА_16 прийшли до ОСОБА_7 яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Там вони вживали спиртні напої. У вечері його брат напився і пішов спати під навіс. Через деякий час спати пішла ОСОБА_29 . У дворі залишився ОСОБА_18 і він. Тоді він пішов до ОСОБА_29 щоб запитати чи може він залишитися ночувати в неї, але це не сподобалося Лінку, він був дуже агресивним і почав ганятися за ним, щоб побити. Тому він вибіг на город і втік звідти. Його брат залишився спати у ОСОБА_7 . Хто побив ОСОБА_11 він не знає.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він мешкав у ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . 20.08.2015р. З самого ранку він, ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , ОСОБА_28 розпивали спиртні напої. До них тотприходили то уходили інші особи. Ближче до вечора ОСОБА_6 пішов спати під навіс. Близько 20 години до них прийшов їх знайомий ОСОБА_9 , який приніс з собою спиртні напої та які вони почали вживати разом. В цей час ОСОБА_6 , який спав під навісом, прокинувся та підійшов до столу, де він та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої і нічого не сказавши, став бити дерев`яною палицею, яка лежала на подвір`ї ОСОБА_9 . Він наніс йому один удар палкою по голові та два удари палкою по плечам від яких ОСОБА_9 впав з лавки на землю на правий бік. Після цього, ОСОБА_6 , дерев`яною палкою наніс ще три удари по лівому боці ОСОБА_9 , після чого пішов до навісу та знову ліг спати. ОСОБА_6 ніхто тілесних ушкоджень не наносив. Він також не встиг нічого сказати ОСОБА_12 та зупинити його, бо все трапилося дуже швидко. Після побиття ОСОБА_9 залишився лежати на землі а він пішов спати в сарай.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених уст. 513 КПК України.

Разом з тим, суд в порядку ст.22 КПК України змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості не вправі досліджувати інші письмові докази, наявні у матеріалах досудового розслідування, які не визначені ухвалою суду як обсяг доказів, оскільки дослідження інших доказів зазначених у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру сторона обвинувачення вважала за недоцільне, як зазначено у клопотанні прокурора, поданого в порядку визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню (ст.349 КПК України).

Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу доведення факту вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, оскільки самі по собі процесуальні рішення органів досудового розслідування, прокурора, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, про яке зазначено в клопотанні щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Зокрема діяння не підтверджено поясненнями потерпілої особи, яка категорично заперечувала причетність до скоєного злочину ОСОБА_6 та пояснювала, що вказане побиття її чоловіка скоїв ОСОБА_18 . Поясненнями свідка ОСОБА_30 який пояснив, що ОСОБА_8 розповів йому, що саме він скоїв вбивство ОСОБА_9 . Поясненнями свідка ОСОБА_22 який пояснив, що ОСОБА_19 повідомив йому що ОСОБА_18 розповів що вбив ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_18 приходив і в його присутності бив ОСОБА_19 звинувачуючи останнього що він його «здав» міліції. Також не доводиться і поясненнями ОСОБА_7 яка пояснила що не знає хто побив ОСОБА_11 .

Суд ставить під сумнів поясненя ОСОБА_8 який пояснив, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_6 так як його пояснення ніякими доказами не підтверджуються, вони суперечать поясненням інших свідків.

Усунути протиріччя між поясненнями свідків та ОСОБА_8 у судовому засіданні не представилося можливим, так як ОСОБА_8 в судове засідання не зявляеться, за місцем мешкання двері працівникам поліції не відкриває, про що свідчать рапорти працівників поліції, яким неодноразово доручалося здійснити привід ОСОБА_8 у судове засідання.

Таким чином суд використав всі можливі засоби для усестороннього і повного дослідження доказів по вказаній справі та допиту свідків з зазначених обставин.

Органами досудового слідства не надані докази щодо перевірки та спростування пояснень свідків щодо причетності до побиття ОСОБА_11 іншими особами в тому числі і ОСОБА_8 .

Оскільки відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, суд позбавлений можливості самостійно збирати та обирати докази.

В свою ОСОБА_6 у лікаря нарколога не перебуває, у лікаря психіатра знаходиться на диспансерному обліку з 1987року з діагнозом шизофренія параноїдальної форми.

Характиристики особи ОСОБА_6 органами досудового слідста до суду не надано.

На а.с. № 222 знаходиться довідка характеристика в якій зазначено, що ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживає і скарг на нього не надходило.

Суду не надано жодних відомостей щодо місця фактичного мешкання ОСОБА_6 .

У період часу, що цікавить слідство ОСОБА_6 і в теперішній час знаходиться в зазначеному хворобливому стані тобто страждає хронічним психічним захворюванням у виді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний перебіг зі стабільним дефектом, не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. (а.с. 226-228).

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до загальних правил КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 та закриття щодо нього кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що саме він вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ст. 121 ч.2 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю через недоведеність вчинення суспільно-небезпечних діянь обвинуваченим, витрати за проведення експертиз по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.369,370,371,372,513 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У застосуванні примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суровим наглядом відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

Кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001477 від 21.08.2015 відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 121 ч. 2 КК України - закрити.

Судові витрати за проведення експертиз по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом семи діб з моменту її оголошення.

Повний текст виготовлено 08.12.2016р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1