Справа № 362/2454/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/947/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 41 21.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 серпня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000020 по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саливінки Васильківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, повернуто Прокуратурі Київської області для виконання вимог КПК України.
Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті містяться суперечності між викладеними фактичними обставинами кримінальних правопорушень та правовою кваліфікацією вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.

Так, незаконне зберігання 0,198 г екстракту канабісу (невеликий розмір) не передбачає кримінальної відповідальності (від 0,3 до 5,0 г); незаконне зберігання 1035,47 г канабісу (великий розмір) не відповідає правовій кваліфікації дій обвинуваченого.

Виявлення працівниками міліції 29.01.2015 року незаконного зберігання 10,968 г канабісу, 1,774 г канабісу, 0,198 г екстракту канабісу незрозуміло чого кваліфіковане за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів - канабісу та екстракту канабісу з метою збуту.

Найменування кримінального провадження свідчить про те, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, в той час, як із викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення вбачається, що він обвинувачується за ч.2 ст.307 КК України - у збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно, за ч.2 ст.307 КК України - незаконному зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів - канабісу та екстракту канабісу з метою збуту; за ч.1 ст.263 КК України - у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, обвинувальний акт складений і затверджений однією і тією ж особою - прокурором ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 складено у відповідності до вимог КПК України: у ньому зазначено всі необхідні відомості та реквізити, передбачені ч.2 ст.291 КПК України; згідно ч.3 ст.291 КПК України його підписано прокурором другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_6 . За ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку підозрюваного та його захисника про отримання копій обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування. Також, обвинувальний акт містить фактичні обставини, правову кваліфікацію злочинних діянь, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , котрі, на думку прокурора, є доведеними в ході досудового розслідування, достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого йому обвинувачення та необхідними для підготовки адекватного захисту.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції вдався до аналізу обставин кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання, що є некоректним та суперечить нормам кримінального процесуального законодавства, оскільки ці обставини підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті.

При цьому, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 протягом 2015-2016 років розглядався по суті суддею Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_9 , після відставки якої, головуючим суддею у даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 його було 24.11.2016 року повернуто прокурору для усунення недоліків, після усунення яких, повторно скеровано до Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали рішення суду правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було. Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину, а за своїм змістом, сформульоване обвинувачення не є конкретним.

Із обвинувального акту вбачається, що 23.01.2015 року за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 за 18000 грн. ОСОБА_8 збув ОСОБА_10 100,40 г (в перерахунку на суху речовину) каннабісу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 29.01.2015 року ОСОБА_8 за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 за 90000 грн. збув ОСОБА_10 каннабіс масою 1035,47 г (в перерахунку на суху речовину).

За наведених обставин ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується за ч.2 ст.307 КК України, тобто у збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно.

29.01.2015 року в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 був затриманий, у процесі обшуку у будинку та в гаражі виявлено НОМЕР_1 г канабісу, НОМЕР_2 г канабісу, 0,198 г екстракту канабісу в картонних коробках, поліетиленовому пакеті, згортку фольги, пластиковій пляшці, у зв`язку з чим ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів - канабісу та екстракту канабісу з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Під час обшуку 29.01.2015 року в будинку за місцем проживання ОСОБА_8 виявлено та вилучено 6 патронів, які є боєприпасами до вогнепальної зброї, призначені для короткоствольної зброї калібру 9 мм, у зв`язку з чим ОСОБА_8 обвинувачується у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто за ч.1 ст.263 КК України.

Враховуючи пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті містяться суперечності між викладеними фактичними обставинами кримінальних правопорушень та правовою кваліфікацією вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.
Найменування кримінального провадження свідчить про те, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, в той час, як із викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення вбачається, що він обвинувачується за ч.2 ст.307 КК України у збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно; за ч.2 ст.307 КК України у незаконному зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів - каннабісу та екстракту каннабісу з метою збуту; за ч.1 ст.263 КК України у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, формулювання фактичних обставин кримінальних правопорушень та виклад обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України (незаконне зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів: каннабісу та екстракту каннабісу з метою збуту) та ч.1 ст.263 КК України (зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу) не містять обов`язкових ознак об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_8 злочинів: взагалі не зазначено терміну «зберігав», не вказано кому належали вилучені в ході обшуку предмети, із якого по який період вони зберігалися, із якою метою, у чому саме полягала незаконність подібних дій.
Аналіз змісту обвинувального акта указує на те, що при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України не враховано розміру особливо небезпечного наркотичного засобу каннабісу та екстракту каннабісу. Так, незаконне зберігання 1,774 г каннабісу, 0,198 г, екстракту каннабісу (невеликий розмір) не передбачає кримінальної відповідальності (від 0,3 до 5,0 г); незаконне зберігання 10,968 г каннабісу, збут 100,40 г, 1035,47 г каннабісу (великий розмір) не відповідає правовій кваліфікації дій обвинуваченого.
Також, стороною обвинувачення не коректно вказано кількість та обсяг особливо небезпечного наркотичного засобу каннабісу та екстракту каннабісу.
Оскільки зазначення розміру наркотичної речовини є визначальним для вирішення питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то предмет злочину має бути чітко зазначений в обвинувальному акті.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги прокурора про відповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

У відповідності до ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Водночас, доводи суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не може складатись та затверджуватися однією особою є необґрунтованими, адже норми чинного КПК України не забороняють цього.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін із врахуванням доводів апеляційної інстанції, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000020 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, повернуто Прокуратурі Київської області для виконання вимог КПК України без змін, із врахуванням доводів апеляційної інстанції, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Головуючий:
Судді :