Справа № 460/2093/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, безпартійного, військовозобов`язаного, тимчасово не працюючого, не судимого,
за ст.407 ч.3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
16 січня 2002 року, ОСОБА_4 підписав перший контракт на три роки про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством Оборони України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №13 від 16 січня 2002 року був зарахований до списків особового складу згаданої військової частини та призначений на посаду старшого стрільця.
Відповідно до положено ч.1 п.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України» ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи війсьвослужбовцем Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народу, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, передбачають необхідність забезпечувати у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Вимоги ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.129-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
У 2005 році, ОСОБА_4 продовжив контракт на три роки про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством Оборони України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №52 від 05 березня 2005 року був зарахований до списків особового складу згаданої військової частини та призначений на посаду стрільця.
У 2008 році, ОСОБА_4 продовжив контракт на три роки про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством Оборони України та наказом командира військової частини НОМЕР_2 за №15 від 17 січня 2008 року був зарахований до списків особового складу згаданої військової частини та призначений на посаду командира відділення механізованого взводу.
У 2011 році, ОСОБА_4 продовжив контракт на п`ять років про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством Оборони України та наказом командира військової частини НОМЕР_2 за №28 від 24 листопада 2011 року був зарахований до списків особового складу згаданої військової частини та призначений на посаду заступника командира взводу.
У зв`язку з реорганізацією у 2014 році військової частини НОМЕР_2 на військову частину-польова пошта НОМЕР_3 , наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади № НОМЕР_5 від 19 травня 2014 року, ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_3 та призначений на посаду заступника командира 3 механізованого взводу.
Разом з тим, старший сержант ОСОБА_4 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбача.чи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив місце дислокації військової частини-польова пошта НОМЕР_3 при наступних обставинах.
Так, 07 версня 2015 року, о 08 годині, під час ранкової перевірки особового складу у військовій частині-польова пошта НОМЕР_3 , що в АДРЕСА_2 , було виявлено відсутність старшого сержанта ОСОБА_4 .
У період з 08 години 07 вересня 2015 року до 08 години 12 жовтня 2015 року, тобто до моменту з`явлення до розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_3 . старший сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ст.407 ч.3 КК України та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він змушений був знаходитися вдома, оскільки виникли непередбачені сімейні обставини, пов`язані з важкою хворобою матері. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, повністю визнає свою вину, має на утриманні двох малолітніх дітей, приймав участь у бойових діях в зоні АТО, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи,
-не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1