490/534/17 15.03.2017
н/п 1-кп/490/451/2017
В И Р О К
Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
01 квітня 2014 року громадянин ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2014р. № 75 сержант ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду санітарного інструктора евакуаційного відділення медичної роти зазначеної військової частини.
24.09.2014 року о 08 год. 00 хв. сержант ОСОБА_3 , діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
22.11.2016 о 09 год. 00 хв. сержант ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у у самовільному залишені військової частини тривалістю понад один місяць за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його дружина була вагітною та знаходилась на лікуванні, син народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , також у вересні 2014 року захворіла старша дитина. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, він добровільно звернувся до військової прокуратури 22.11.2016 року. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військової частини тривалістю понад один місяць військовослужбовцем (крім строкової служби), і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття обвинуваченого, знаходження на його утриманні 3 неповнолітніх дітей, участь в АТО.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1