УХВАЛА

24 листопада 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки
України, зареєстрованої та проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, призначивши їй більш мяке покарання, та перерахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21 червня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначене покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року, більш суворим, остаточно призначене покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 25190 грн. та 2000 грн. моральної шкоди.

За доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне повернення потерпілій викраденого майна.
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно вказав у вироку суду, що вона діяла за попередньою змовою групою осіб, оскільки ніякої змови не було, про що вона заявила в суді.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 10 липня 2015 року приблизно в 12 год. 20 хв. спільно з двома невстановленими судом особами (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , зайшли до під`їзду вищевказаного будинку та піднялись на східцевий майданчик другого поверху.
ОСОБА_5 , діючи відповідно відведеної їй ролі, підійшла до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 з метою перевірки наявності в квартирі мешканців, а двоє невстановлених судом осіб знаходились неподалік та спостерігали. Впевнившись у відсутності власників квартири, та в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, дві невстановлені судом особи відчинили вхідні двері квартири та разом з ОСОБА_5 проникли всередину, звідки повторно таємно викрали майно, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 27690 грн.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 та правильно кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої про те, що вона не діяла за попередньою змовою групою осіб, оскільки ніякої змови не було, є безпідставними. В суді першої інстанції ОСОБА_5 надала пояснення, відповідно до яких 10 липня 2015 року вона зустрілась з двома знайомими хлопцями, після чого вони пішли до будинку АДРЕСА_2 . Хлопці піднялись до квартири АДРЕСА_2 вищевказаного будинку, а вона чекала на них у дворі. Вони зателефонували до неї та попросили зайти до квартири. Обвинувачена повідомила суду, що, коли вона зайшла до квартири, то зрозуміла, що відбувається пограбування.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, фактично визнала те, що злочин був вчинений за попередньою змовою. Вона пояснила, що разом з її знайомими хлопцями проникли в квартиру потерпілої. Після вчиненого злочину вона була затримана та у неї були вилучені деякі речі, які їй передав один із хлопців.
Отже, пояснення ОСОБА_5 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 , 10 липня 2015 року вийшла зі своєї квартири та побачила двох чоловіків й раніше незнайому їй обвинувачену ОСОБА_5 , які виходили з квартира АДРЕСА_2 , що розташована на другому поверсі будинку. При цьому один з хлопців тримав в руках пакет білого кольору.
З огляду на викладене, висновок суду про те, що обвинувачена ОСОБА_5 діяла за попередньою змовою з іншими особами є обґрунтований.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово судима, перебуває на обліку у нарколога.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинила тяжкий злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину частково, розповіла за яких обставин нею був вчинений злочин та зобов`язувалася в подальшому такого не вчиняти.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченої, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, як таку, що пом`якшує покарання.
Крім того, призначаючи покарання, суд врахував також те, що обвинувачена ОСОБА_5 після звільнення з місць позбавлення волі в липні 2015 року знову вчинила злочин проти власності, що свідчить про її стійке небажання стати на шлях виправлення.
Безпідставними є доводи апелянта щодо неврахування судом при призначенні покарання її щирого каяття. Як вбачається з вироку суду, ця обставина була предметом обговорення при його ухваленні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставину, що пом`якшує покарання - її активне сприяння розкриттю злочину, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, що підтверджують цю обставину, а тому такі доводи апелянта, на думку колегії суддів, є не переконливими.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд врахував всі вказані вище обставини.
ОСОБА_5 в свої апеляційній скарзі зазначає, що суд, призначаючи покарання не врахував те, що на її утриманні перебувають дід та баба, які є пенсіонерами та потребують догляду. Колегія суддів звертає увагу на те, що жодних доказів, які б підтверджували цей факт обвинуваченою та її захисником не було надано ані суду першої інстанції, ані в апеляційному суді.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово судима за вчинення злочинів проти власності та після звільнення з місць позбавлення волі вчинили знову крадіжку, з чого слідує, що призначене їй покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, не досягло своєї мети, як це передбачено ст. 50 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 не відшкодувала потерпілій ані моральної шкоди, ані матеріальної, що свідчить про не бажання обвинуваченої усунути негативні наслідки, які вона заподіяла злочином.
Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання суворим, оскільки воно призначене відповідно до санкцій ч. 3 ст. 185 КК України та за правилами ст. 70 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
В той же час, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 була затримана 10 липня 2015 року по 12 липня 2015 року, 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому цей строк підлягає зарахуванню в строк покарання відповідно до ст. 72 ч. 2 КК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 червня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 липня 2015 року по 12 липня 2015 року включно та з 20 липня 2015 року по 24 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3