Справа №635/2917/16-к
Провадження №1-кп/635/231/2017
У Х В А Л А
18 липня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
секретар судових засідань ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04 квітня 2016 року. Харківським районним судом Харківської області неодноразово продовжувався строк тримання обвинуваченим під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 закінчується 22 липня 2017 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою посилався на те, що обвинувачені офіційно ніде не працюють та не навчаються, не мають постійних джерел заробітку, мають спеціальну військову підготовку, а тому знаходячись на волі, обвинувачені можуть переховуватись від суду та вчинити інші злочини.
Потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні наполягали на продовженні обвинуваченим строку тримання під вартою.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою з підстав відсутності ризиків, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, вважали можливим застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та подав клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який. В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який захисник ОСОБА_5 , посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, зазначив про відсутність жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України та просив взяти до уваги наступні обставини: судове провадження фактично закінчено, судом досліджені всі надані сторонами докази, обвинувачений позитивно характеризується, не судимий, порушень дисципліни в слідчому ізоляторі не допускав, має постійне місце проживання в Одеській області, має диплом кваліфікованого робітника та міг би працювати та приносити користь державі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Як вбачається з наданих захисником довідок, ОСОБА_8 дійсно зареєстрований в с. Корсунці Лиманського району Одеської області, але даних щодо фактичного місця проживання обвинуваченого на момент затримання суду не надано.
Обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що він проживає разом з матір`ю, яка потребує його допомоги, але в матеріалах справи містяться довідки, які мають суперечливі дані щодо місця фактичного проживання матері обвинуваченого.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , то з наданих його захисником документів вбачається факт проживання обвинуваченого за місцем реєстрації лише до його призову на військову службу, дані щодо його фактичного проживання за місцем реєстрації на момент затримання відсутні.
Таким чином, тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, та наведені вище обставини щодо відсутності даних щодо фактичного місця проживання обвинувачених, у сукупності дають підстави вважати про можливість обвинувачених переховуватись від суду.
Разом з тим, наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор, останнім у судовому засіданні належним чином не доведено, відсутність постійного місця роботи не може свідчити про наявність ризику вчинення нових злочинів обвинуваченими.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, дані про осіб обвинувачених, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на шістдесят днів.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у сукупності з іншими даними про особу останніх спростовують доводи захисників про відсутність ризиків у кримінальному провадженні. Позитивні характеристики обвинувачених з місця проживання та навчання містять відомості за час, який передував вчиненню злочинів, та самі по собі не можуть бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинувачених. Дані щодо відсутності порушень дисципліни обвинуваченим ОСОБА_8 під час перебування його в слідчому ізоляторі не зменшують ризик можливості переховування обвинуваченого від суду. Наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків та позитивних характеристик, на які посилалися захисники, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 16 вересня 2017 року.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 16 вересня 2017 року.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 16 вересня 2017 року.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який відмовити.
Встановити строк дії ухвали до 16 вересня 2017 року.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1