Справа № 357/3658/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/332/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 23 05.04.2017

УХВАЛА
іменем України
05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0004438 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,
визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 358 КК України та призначено покарання за: ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права займати посади листоноші; за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., без позбавлення права займати посади листоноші.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_8 , займаючи посаду листоноші відповідно до наказу начальника Білоцерківського Центру поштового зв`язку № 1 Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 10 серпня 2009 року та виконуючи свої посадові обов`язки листоноші в межах території обслуговування Центру поштового зв`язку № 1, в тому числі щодо доставки пенсії адресатам, 18 серпня 2015 року виконала підпис у відомості про отримання пенсії за серпень місяць 2015 року № 238/3248 Білоцерківського ЦПЗ № 1 від імені ОСОБА_9 , який підтверджував факт отримання ним пенсійної виплати в сумі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 04 коп. з метою подальшого використання вказаної відомості для заволодіння пенсійної виплати ОСОБА_9 на вказану суму.
Крім цього, в цей же день обвинувачена ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна здійснила привласнення ввірених їй грошових коштів, а саме пенсійну виплату за серпень 2015 року, яка належала потерпілому
ОСОБА_9 у сумі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 04 коп., про що поставила підпис за потерпілого у відомості за серпень місяць 2015 року № 238/3248.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог апелянт вказує про те, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченої, змісту самих показань ОСОБА_8 та їх суть в мотивувальній частині вироку не виклав, зазначивши лише про те, що обвинувачена визнала вину повністю та просить суворо її не карати. Крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваний вирок взагалі не містить обґрунтування не призначення обвинуваченій додаткового покарання, що на його думку суперечить роз`ясненням, викладеним в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7. Також, в апеляційній скарзі прокурор вказує на порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 358 КК України, яке полягає в тому, що даючи кримінально-правову кваліфікацію діям ОСОБА_8 , суд зазначив про те, що обвинувачена вчинила підробку офіційного документу, тоді як згідно диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України кримінальна відповідальність наступає за підроблення такого документа.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, в ході судового розгляду справи за згодою всіх учасників судового провадження, в тому числі і прокурора, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються було визнано недоцільним, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, суд з`ясував чи правильно розуміють учасники провадження зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Згідно ч. 4 ст. 349 КПК України, під час судового розгляду була допитана обвинувачена ОСОБА_8 , яка свою вину в скоєнні злочинів визнала повністю. Зазначені обставини підтверджуються журналом судового засідання (а.с. 43 - 46).

Частина третя статті 374 КПК України не містить прямої вказівки на необхідність зазначати в мотивувальній частині вироку показання особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України і учасники судового провадження фактичних обставин не оспорювали, а тому наводити в мотивувальній частині вироку показання обвинуваченої на підтвердження цих обставин, на думку колегії суддів, є недоцільним. Тим більше, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказав на повне визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст.358 КК України, та її думку про можливість визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким, в тому числі і нею, не оспорюються (а.с. 48).

Таким чином, доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, про незаконність вироку через відсутність в мотивувальній частині оскаржуваного вироку показань обвинуваченої ОСОБА_8 не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 191 КК України - у привласненні чужого майна, яке було ввірено їй, та за ч. 1 ст. 358 КК України - у підробленні офіційного документа, який видається підприємством, який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора, зазначеними в апеляційній скарзі, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме в частині зазначення у вироку судом першої інстанції терміну «підробка» при кримінально-правовій кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358 КК України, замість терміну «підроблення», і вважає це технічною опискою, яка може бути виправлена судом першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, яка є одинокою пенсіонеркою, раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини: визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та прийшов до висновку, що для її виправлення необхідно і достатньо призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, у виді штрафу без застосування додаткового покарання, та призначив ОСОБА_8 покарання: за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,що становить 850 грн., без позбавлення права займати посади листоноші; за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції визначено у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., без позбавлення права займати посади листоноші.
На думку колегії суддів, враховуючи, що ОСОБА_8 є пенсіонеркою, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про не застосування щодо неї поряд з основним покаранням додаткового.
Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора щодо відсутності в мотивувальній частині вироку обґрунтування з приводу непризначення ОСОБА_8 додаткового покарання, колегія суддів вважає слушними, але зазначене порушення не є істотним, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тим більше, що сам апелянт у своїй скарзі не порушує питання щодо незаконності непризначення обвинуваченій додаткового покарання та ухвалення у зв`язку з цим апеляційним судом свого вироку на підставі ст. 420 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку, підстав для скасування або зміни його не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Головуючий:

Судді: