Справа № 363/1220/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 30.09.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.88 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_12 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої за таких обставин.

30 вересня 2015 року, близько 08 години 00 хвилин, керуючи власним технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Вербова в селі Демидів Вишгородського району Київської області в напрямку виїзду до автодороги «м. Київ - м. Овруч», за 232,3 м до вказаної автодороги, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, та, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», маючи можливість виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, на що у нього не було перешкод технічного характеру, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалася вказаною проїзною частиною.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

Згідно висновків експерта № 18Д/№247тр.-2015р. та №247тр.-2015р. від 05.11.2015 року встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: а) синці (по внутрішній поверхні правого стегна в середній третині на висоті 46 см від підошов; по зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 17 см від підошов; по задній поверхні правого плеча в нижній і середній третині); б) крововилив в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в потиличній області більше зліва; в) розрив правої нирки, надрив капсули селезінки; наявність рідкої крові (сліди) в плевральній порожнині; г) повний розрив атланто-потиличного зчленування з пошкодженням шийного відділу спинного мозку (і його твердої мозкової оболонки) на даному рівні, обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи, рідка кров в шлуночках головного мозку; е) ознаки струсу тіла у вигляді наявності крововиливів без чіткої форми і контурів в районі коренів обох легенів з надривами плеври. Всі вищеописані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів, або при ударі об такі, що могло мати місце при автомобільній травмі при зіткненні автомобіля з пішоходом, в термін і за обставин, за вище вказаних обставин. Виходячи з характеру і локалізації тілесних ушкоджень, наявності ознак струсу тіла механізм травми може бути представлений таким чином: в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному або близькому до нього положенні тіла і найбільш ймовірно була звернена правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу, куди мав місце удар виступаючими частинами рухомого транспортного засобу, після чого можливо сталося закидання тіла на капот автомобіля з подальшим падінням на дорожнє покриття. Всі описані тілесні ушкодження, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_13 наступила від закритої травми шиї у вигляді повного розриву атланто-потиличного зчленування і пошкодження шийного відділу спинного мозку на даному рівні, що підтверджується викладеним у вищезазначеному підпункті г) даних висновків.

Грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_13 .

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, проти цивільних позовів заперечив повністю, показав, що 30.09.2015 року близько 08 год. він рухався на власному автомобілі «Деу ланос» по вул. Вербовій в с.Демидів, у автомобілі також їхала пасажир ОСОБА_14 , була світла пора доби, сухе покриття дороги, інших автомобілів не було, видимість дороги була нормальна, приблизно за 150 метрів він побачив людину, яка йшла узбіччям у попутному напрямку, при наближенні до неї він не зменшував швидкість, раптово за 20-25 метрів до неї він побачив, як людина різко впала на його капот, він не встиг зреагувати, оскільки це сталося протягом приблизно 2 секунд, після наїзду він зупинився, побачив, що збив жінку, припускає, що пішохід могла спіткнутись. Запевняв у відсутності умислу на наїзд на пішохода. Він надавав допомогу чоловіку загиблій, іншим потерпілим збитки не відшкодовував. Просив виправдати його і врахувати його сімейний стан та стан здоров`я.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину повністю доведена показами потерпілих, свідків, письмовими та речовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що 30.09.2015 року після 08 год. ранку їй стало відомо про ДТП, вона прибула на місце ДТП, де побачила розташування автомобіля обвинуваченого та загиблу сестру на узбіччі, вона здійснювала фотографування місця події, виключила можливість засліплення водіїв сонцем через особливості місця пригоди, через деякий час на місці пригоди з`явився обвинувачений, автомобіль було доставлено на штраф майданчик, обвинувачений на її звернення висловлювався нецензурною лайкою, у подальшому ніколи не просив вибачення, не відшкодував шкоду, натомість висловлював погрози і образи. Цивільний позов підтримала в повному обсязі. Просила призначити найсуворіше покарання із позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 30.09.2015 року після 08 год. ранку йому стало відомо про ДТП, він прибув на місце ДТП, де побачив розташування автомобіля обвинуваченого та загиблу дочку на узбіччі, обвинувачений ніколи не просив вибачення, не відшкодував шкоду, натомість висловлював погрози і образи. Цивільний позов підтримав в повному обсязі. Просив призначити найсуворіше покарання із позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 30.09.2015 року після 08-40 год. ранку їй стало відомо про ДТП, вона прибула на місце ДТП, де побачила розташування автомобіля обвинуваченого та загиблу дочку на узбіччі, їй відомо про те, що обвинувачений раніше вживав наркотики, лікувався, обвинувачений ніколи не просив вибачення, не відшкодував шкоду, натомість висловлював погрози і образи. Цивільний позов підтримала в повному обсязі. Просила призначити найсуворіше покарання із позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_15 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що в якості пасажира перебувала у салоні автомобіля, яким керував обвинувачений, автомобіль рухався зі швидкість близько 60 км/год, дорога була суха, 30.09.2015 року близько 08 год. відчула удар, сказала обвинуваченому про те, щоб він зупинився, тому що збив когось, після чого обвинувачений зупинив автомобіль, вийшовши, вона побачила жінку, яка лежала на узбіччі, вважає, що обвинуваченого могло засліпити сонце, оскільки обвинувачений не вживав заходів щодо гальмування.

Свідок ОСОБА_16 , будучи батьком обвинуваченого, показав, що син йому розповідав про те, що здійснив наїзд на пішохода через засліплення сонцем.

Свідок ОСОБА_17 показала, що проходячи біля місця ДТП бачила розташування трупу Сапатинської С та автомобіля, біля якого перебував ОСОБА_18 , там же ОСОБА_19 розповіла їй про те, як обвинувачений збив пішохода.

Свідок ОСОБА_20 показала, що її син ОСОБА_15 розповідав, що не був очевидцем виникнення ДТП.

Свідок ОСОБА_21 показала, що як експерт проводила судово-токсикологічну експертизу крові обвинуваченого, спиртів не виявила, зразків не було достатньо для дослідження вмісту наркотичних речовин.

Свідок ОСОБА_22 показала, що будучи лікарем приймала участь у медичному освідуванні обвинуваченого після ДТП, відборі зразків його крові.

Свідок ОСОБА_23 показала, що будучи медичною сестрою приймала участь у медичному освідуванні обвинуваченого після ДТП, відборі зразків його крові.

Свідок ОСОБА_24 показав, що є головним лікарем, підтвердив порядок відбору біологічних зразків для медичного освідування на стан сп`яніннія.

Свідок ОСОБА_25 показав, що будучи слідчим приймав участь складення протоколу огляду місця ДТП, підтвердив достовірність внесених до нього відомостей.

Свідок ОСОБА_26 показала, що проходячи по вулиці біля дороги чула звук удару, коли підійшла ближче побачила належний обвинуваченому автомобіль, його самого поруч, ОСОБА_19 , а також загиблу потерпілу на узбіччі, чула як обвинувачений по телефону повідомляв, що він збив людину, погода була суха і ясна, сонце її на тому місці не сліпило.

Свідок ОСОБА_27 показала, що проходячи по вулиці побачила належний обвинуваченому автомобіль, його самого поруч, ОСОБА_19 , а також загиблу потерпілу на узбіччі, чула як обвинувачений по телефону повідомляв, що він збив людину.

Свідок ОСОБА_28 показав, що будучи понятим приймав участь у складенні протоколу огляду місця події, приймав участь у замірах, описав розташування автомобіля, трупу та місця події, йому відомо, що автомобіль належить обвинуваченому.

Свідок ОСОБА_29 показав, що будучи понятим приймав участь у складенні протоколу огляду місця події, приймав участь у замірах, описав розташування автомобіля, трупу та місця події, що відображено у протоколі.

Свідок ОСОБА_30 показала, що проїжджаючи повз місце пригоди бачила належний обвинуваченому автомобіль, його самого і якусь жінку поруч, а також загиблу потерпілу на узбіччі, обвинувачений розмовляв по телефону.

Свідок ОСОБА_31 показала, що разом із ОСОБА_29 прибула на місце пригоди, бачила належний обвинуваченому автомобіль, його самого поруч, а також загиблу потерпілу на узбіччі, обвинувачений розмовляв по телефону, вів себе неадекватно.

Свідок ОСОБА_32 показала, що прибула на місце пригоди, бачила належний обвинуваченому автомобіль, загиблу потерпілу на узбіччі, надалі на штраф майданчику обвинувачений вів себе неадекватно.

Свідок ОСОБА_33 , будучи працівником поліції, показав, що на місці події виписував направлення на проходження ОСОБА_12 медичного огляду на стан сп`яніння.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.09.2015 року, фототаблицею та схемою до протоколу, де зафіксована проїзна частина, її розміри, розташування автомобіля та трупу потерпілої, інше (т.5 а.с.12-20);

-висновками експерта № 18Д/№247тр.-2015р. та №247тр.-2015р. від 05.11.2015 року, якими підтверджується, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: а) синці (по внутрішній поверхні правого стегна в середній третині на висоті 46 см від підошов; по зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 17 см від підошов; по задній поверхні правого плеча в нижній і середній третині); б) крововилив в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в потиличній області більше зліва; в) розрив правої нирки, надрив капсули селезінки; наявність рідкої крові (сліди) в плевральній порожнині; г) повний розрив атланто-потиличного зчленування з пошкодженням шийного відділу спинного мозку (і його твердої мозкової оболонки) на даному рівні, обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи, рідка кров в шлуночках головного мозку; е) ознаки струсу тіла у вигляді наявності крововиливів без чіткої форми і контурів в районі коренів обох легенів з надривами плеври. Всі вищеописані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів, або при ударі об такі, що могло мати місце при автомобільній травмі при зіткненні автомобіля з пішоходом, в термін і за обставин, за вище вказаних обставин. Виходячи з характеру і локалізації тілесних ушкоджень, наявності ознак струсу тіла механізм травми може бути представлений таким чином: в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному або близькому до нього положенні тіла і найбільш ймовірно була звернена правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу, куди мав місце удар виступаючими частинами рухомого транспортного засобу, після чого можливо сталося закидання тіла на капот автомобіля з подальшим падінням на дорожнє покриття. Всі описані тілесні ушкодження, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_13 наступила від закритої травми шиї у вигляді повного розриву атланто-потиличного зчленування і пошкодження шийного відділу спинного мозку на даному рівні, що підтверджується викладеним у вищезазначеному підпункті г) даних висновків (т.5 а.с.25-27);

-висновком експерта № 5-01/872 від 20.10.2015 року, яким підтверджується, що наїзд на пішохода ОСОБА_13 автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбувся на смузі руху в напрямку до автодороги сполученням «Київ-Овруч», перед початком осипу уламків розсіювача блок-фари та скла (т.5 а.с.56-58);

-висновком експерта № 5-01/913 від 27.10.2015 року, яким підтверджується, що автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час виникнення ДТП перебував у працездатності стані, несправності рульового керування, системи робочого гальма, елементів підвіски були відсутні (т.5 а.с.64-67);

-висновком експерта № 8-02/1260 від 28.01.2016 року, яким підтверджується те, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, за даних дорожніх умов він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода як шляхом застосування екстреного гальмування так і шляхом безпечного об`їзду в заданий момент виникнення небезпеки для руху водію, за даних дорожніх обставин з технічної точки зору в діях цього водія вбачаються невідповідності у виконанні вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, в заданій дорожньо-транспортній ситуації з технічної точки зору невиконання водієм автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.6 а.с.62-65);

-протоколами проведення слідчого експерименту від 24.11.2015 року за участю ОСОБА_34 , ОСОБА_12 , якими підтверджуються обставини виникнення ДТП (т.5 а.с.212-223);

-протоколом огляду місця події від 04.12.2015 року, яким підтверджується вилучення зразків крові обвинуваченого (т.6 а.с.29-31);

-висновками експерта № 284 від 09.10.2015 року, № 46 від 14.12.2015 року, висновком щодо результатів медичного огляду, витягом із журналу реєстрації медичних оглядів, актом медичного огляду, направленням, згідно яких в крові ОСОБА_12 спиртів не виявлено (т.5 а.с.71-72, т.6 а.с.35-38,119-124);

-фототаблицями, схемою, на яких зображено місце ДТП (т.3 а.с.218, т.4 а.с.54-81, т.5 а.с.44, т.6 а.с.81-96);

-листом, звітами, якими підтверджуються належні погодні умови на місці виникнення ДТП (т.5 а.с.46-48);

-довідкою, посвідченням водія, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, протоколом їх огляду, якими підтверджується наявність у обвинуваченого права керування транспортними засобами та належність автомобіля, на якому було скоєно наїзд на пішохода (т.6 а.с.202-204, т.8 а.с.65);

-відтвореним у судовому засіданні відеозаписом, який підтверджує взаємне розташування автомобіля обвинуваченого та тіла загиблої, загальний вигляд місця ДТП.

Суд вважає необгрунтованим висновок № 87/16 судової автотехнічної експертизи від 15.09.2016 року, проведеної на замовлення обвинуваченого ОСОБА_12 під час судового розгляду, оскільки в якості вихідних даних для проведення експертизи надані відомості, які суперечать встановленим судом обставинам дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, висновки експерта суперечать протилежним висновкам іншої проведеної в установленому законом порядку експертизи, оцінюючи форму і зміст висновків експертиз у сукупності із іншими доказами суд надає перевагу іншим висновкам інших експертиз, які покладає в основу вироку і якими підтверджується винуватість обвинуваченого у порушенні ПДР, які призвели до виникненні ДТП та смерті пішохода, оскільки вони найбільше узгоджуються із сукупністю зібраних у справі доказів і є переконливими.

Інші подані суду докази не мають доказового значення для вирішення питання про встановлення фактичних обставин вчинення злочину та винності або невинуватості особи, не можуть покладатись в основу вироку.

Відсутність руху автомобілів у обох напрямках руху, сухе дорожнє покриття, ясна погода, рівна ділянка дороги, ширина дороги та узбіччя, інші фактори, що характеризують дорожню обстановку, на думку суду, вказують на відсутність об`єктивних перешкод для вжиття обвинуваченим заходів, що могли б призвести до уникнення наїзду на пішохода за умови дотримання ОСОБА_12 приписів пунктів 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України.

Крім того, винуватість ОСОБА_12 у вчиненні вказаного злочину узгоджується із його показами під час судового розгляду, оскільки з них вбачається, що він дійсно під час керування транспортним засобом не був уважний, не зреагував на виниклу небезпеку для руху, не вжив ніяких заходів для об`їзду пішохода або екстреного гальмування, допустив наїзд на ОСОБА_13 , внаслідок чого вона загинула на місці події.

В іншій частині протирічливі, непослідовні і взаємонеузгоджені показання обвинуваченого суд вважає неправдивими і розцінює як спосіб захисту та намір пом`якшити кримінальну відповідальність за скоєне діяння.

Так, аналіз свідчень обвинуваченого в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині заперечень наявності обставин виникнення небезпеки для руху, рухів і дій потерпілої, які впливали на виникнення ДТП, неправдивими, оскільки вони не узгоджуються із показаннями свідків та висновками експертиз, а також не узгоджуються із іншими наявними у справі належними і допустимими доказами.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності умислу скоїти наїзд на пішохода узгоджуються із висновками суду про наявність у вчиненому ним діянні необережної форми вини, що є характерним для визначення складу інкримінуємого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Доводи потерпілих та прокурора про перебування обвинуваченого у стані сп`яніння під час вчинення злочину суд вважає такими, що виходять за межі пред`явленого обвинувачення та порушують принцип диспозитивності кримінального судочинства.

Так, ОСОБА_12 не пред`являлось обвинувачення у порушенні п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, де вказано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обставини перебування обвинуваченого в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння не були предметом доказування у цьому кримінальному провадженні після формування остаточного обвинувачення, сторона обвинувачення або потерпілі не надавали суду належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, а сторона захисту не мала можливості реалізувати право обвинуваченого на захист від подібного обвинувачення.

За таких обставин, суд надає правову оцінку діянням обвинуваченого лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При оцінці доказів та доведеності висунутого обвинувачення суд враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вислухавши обвинуваченого, потерпілих, свідків та аналізуючи зібрані по справі письмові і речові докази, суд вважає, що доводи захисту щодо відсутності у обвинуваченого технічної можливості уникнути наїзду не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду, не доведені належними і допустимими доказами, однак спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які зазначені вище і покладені в основу висновків суду про винуватість ОСОБА_12 .

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винність обвинуваченого у вчиненні вказаних вище діянь.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_12 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки керуючи транспортним засобом він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винуватого та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не вбачає. При цьому суд враховує, що поведінка обвинуваченого в суді не свідчить про те, що він виявив щире каяття, а надані суду докази не містять переконливих відомостей про те, що він частково відшкодував заподіяну шкоду будь-кому із чотирьох потерпілих, оскільки навіть розписка потерпілого ОСОБА_15 не містить конкретизованих даних про час, обставини і розмір передачі коштів потерпілому, а вказує лише на відсутність у цього потерпілого грошових вимог до обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, немає. Доводи про необхідність визнання обтяжуючою покарання обставиною перебування обвинуваченого в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння під час скоєння ДТП суд вважає непереконливими і недоведеними, оскільки згідно двох висновків різних експертів (т.5 а.с.71-72, т.6 а.с.35-38) в крові ОСОБА_12 спиртів не виявлено, належних і допустимих доказів на спростування висновку уповноваженого експерта суду не подано, покази потерпілої та окремих свідків відносно порушень встановлених процедур дослідження зразків крові обвинуваченого впливають лише на оцінку наявних у справі доказів у їх сукупності, однак не вказують на наявність протилежних висновків уповноважених фахівців, які б свідчили про перебування обвинуваченого у стані сп`яніння на час скоєння злочину. Будь-яких доказів перебування обвинуваченого під час скоєння злочину у стані наркотичного сп`яніння суду не подано. Твердження потерпілих та їх представників, покази окремих свідків в цій частині фактично є їх власними суб`єктивними висновками за аналізом попередніх випадків із життя і поведінки обвинуваченого, окремих недоліків у оформленні медичної документації, тобто є припущеннями, а відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За таких обставин, достатніх підстав вважати наявною обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, на переконання суду, немає.

Оцінюючи особу обвинуваченого суд приймає до уваги індивідуальні властивості особи, обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема невжиття заходів для надання допомоги потерпілій після скоєння наїзду, не вжиття заходів для виклику швидкої медичної допомоги, відмову у наданні допомоги та ознак турботи про рідних і близьких потерпілої, невжиття будь-яких реальних заходів щодо добровільного відшкодування шкоди, відсутність критичної оцінки скоєного, натомість прояв цинічної поведінки по відношенню до потерпілих, самовільне переміщення речового доказу автомобіля із штрафмайданчику на власне подвір`я без отримання відповідного дозволу слідчого та процесуального оформлення цієї дії до її вчинення.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вважається раніше несудимим, притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, одружений, утримує неповнолітню дитину, не має офіційного місця роботи та джерел доходу, враховуючи стан його здоров`я за наявною у справі медичною документацією, думку потерпілих, які, за виключенням ОСОБА_15 , просили призначити найсуворіше покарання із ізоляцією від суспільства, суд вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Суд також вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України, крім того, він не має не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами, раніше допускав грубе порушення ПДР України, за що притягувався до адміністративної відповідальності, притягувався до кримінальної відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід обвинуваченому слід залишити без змін.

При наданні правової оцінки цивільним позовам, за вимогами яких з ОСОБА_12 пропонується стягнути на користь ОСОБА_7 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 297 648 гривень, на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, суд приймає до уваги наступне.

При вирішенні цивільних позовів суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого всім трьом цивільним позивачам було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою відносно їх близького родича - дочки та сестри ОСОБА_13 , що призвело до її загибелі, порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілих, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода на користь батьків загиблої в розмірі по 250 тис. грн.. кожному та на користь сестри загиблої в розмірі 150 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілими фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами. Так, на підтвердження вимог цивільних позовів в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_7 будь-яких доказів не подавала, тому її позов в цій частині слід визнати недоведеним і необґрунтованим. Поряд з тим, суд вважає доведеними і обґрунтованими аналогічні вимоги інших потерпілих в частині яка підтверджена квитанціями, чеками та іншими письмовими доказами, з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 поніс витрати в зв`язку із вчиненням злочину на поховання та ритуальні потреби в загальному розмірі 2 614 гривень 89 копійок, а потерпіла ОСОБА_5 на суму 6 493 гривні 62 копійки, тому саме на такі суми слід задовольнити їх позовні вимоги, оскільки в іншій частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди нічим не доведені.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру шкоди, який передбачений цивільними позовами потерпілих, а також такого матеріального стану обвинуваченого, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги всіх цивільних позивачів у заявлених ним розмірах грошового стягнення. Відтак, заначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, - з іншого.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах доведених вимог.

Враховуючи задоволення частини позовних вимог, стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих значних сум коштів суд вважає недоцільним скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту автомобіля.

Судові витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого в повному обсязі.

Згідно ст.100 КПК України речові докази автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається у обвинуваченого згідно розписки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс страхування, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, слід повернути ОСОБА_12 як законному володільцеві, інші речові докази - диски із відеозаписами, посвідчення водія, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_12 залишити тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі, продовживши строк тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж до 22 липня 2017 року.

Час відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 20 липня 2016 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 24 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 614 гривень 89 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень, а всього 252 614 гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6 493 гривні 62 копійки, відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень, а всього 256 493 гривні 62 копійки.

В задоволенні іншої частини цивільних позовів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 1 595 гривень 88 копійок.

Речові докази автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс страхування повернути ОСОБА_12 як законному володільцеві, диски із відеозаписами, посвідчення водія, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1