Справа № 461/7694/16-к
Провадження № 1-кс/461/1325/17
УХВАЛА
28.02.2017 року м.Львів
слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, -
У зв`язку із реальною загрозою зміни або знищенням, речей і документів, майна на яке необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільний позов), просить розглянути дане клопотання без участі особи у володінні якої вони знаходяться.
Виконання ухвали про накладення арешту на майно покласти на слідчого або прокурора.
З врахуванням обставин кримінального правопорушення, які здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 можуть бути відчужені, приховані та витрачені, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.
Таким чином, з метою забезпечення збереження відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільний позов), недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, тому просить клопотання задоволити.
Вивчивши матеріали клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчий суддя проходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слід відмовити, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Із змісту ст.170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості користуватись, розпоряджатись або відчужувати певне його майно.
Згідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Всупереч вказаним вимогам закону, в клопотанні слідчого не вказано жодної підстави і мети такого арешту. Оскільки на думку слідчого судді необхідність проведення окремих слідчих дій можливо виконати без позбавлення особи права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Крім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що КПК України передбачено, що арешт накладається на майна, на певну суму коштів, які знаходяться на рахунках та які є предметом складу злочину, а не на видаткову частину банківських рахунки, як просить слідчий.
Разом з тим, накладення арешту на видаткову частину рахунків суперечить вичерпному переліку передбачених ст.170 КПК України предметів арешту, якими можуть бути рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, майнові права та обов`язки. Проте, видаткова частина банківських рахунків та видаткові операції по рахункам не відносяться до майна або майнових прав.
Що ж стосується накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, то слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт може бути накладено на зазначене майно, виключно яке перебуває у володінні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третіх осіб.
Однак, як вбачається із матеріалів клопотання рухомі і нерухому речі, на які слідчий просить накласти арешт перебувають у користуванні ОСОБА_4 , а не у володінні.
Таким чином, слідчий суддя, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим, тому в задоволенні такого слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно - відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в строки, передбачені ст.395 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1