№ 522/4459/17
№ 1-«кс»/522/4775/17

УХВАЛА
Іменем України
20 березня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням погодженим з прокурором, в якому просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме ? частку квартири АДРЕСА_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що у липні 2013 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 вступив у попередню змову із заступником директора державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» (далі ДП МОУ «ОЗБМ») ОСОБА_6 та заступником директора з комерційних питань ДП МОУ «ОЗБМ» ОСОБА_5 , надавши їм згоду на пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, тобто, сприяти вчиненню злочину іншими співучасниками шляхом усунення перешкод та іншим чином сприяти приховуванню злочину.
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , будучи посадовими особами ДП МОУ «ОЗБМ», які виконують організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарчі функції, маючи вищу освіту, усвідомлювали, що відповідно до положень ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Як працівники ДП МОУ «ОЗБМ» вони знали, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 131 КЗпП України зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства і вживати заходів до запобігання шкоді, а також що відповідно до п. 6.1 статуту підприємства функції щодо управління його майном, яке є державною власністю, здійснює виключно Міністерство оборони України (Орган управління майном).
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , будучи заступниками директора ДП МОУ «ОЗБМ», повинні були вживати заходи щодо належної організації роботи підприємства та підпорядкованих осіб, збереження та використання майна підприємства за його призначенням та на користь підприємства. Однак, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його всупереч інтересам підприємства, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що нежитлове приміщення загальною площею 333 кв.м., розташоване на першому поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , належить державі в особі Міністерства оборони України та перебуває у господарському віданні ДП МОУ «ОЗБМ», дізнавшись завдяки своєму службовому становищу, що право власності на вказане приміщення не оформлено за ДП МОУ «ОЗБМ» у встановленому законом порядку, вирішили незаконно заволодіти ним шляхом оформлення права власності на вказане приміщення на підконтрольну їм особу та у подальшому перепродати.
З цією метою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підшукали ОСОБА_7 , який погодився незаконно оформити на своє ім`я право власності на нежитлове приміщення загальною площею 333 кв.м., розташоване на першому поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та у подальшому з метою приховуванню злочину перепродати його, а також фізичну особу підприємця ОСОБА_8 , який має право проводити технічну інвентаризацію об`єктів нерухомості, та який не знав про протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
25 липня 2013 року ОСОБА_7 з метою усунення перешкоди у вчиненні злочину звернувся до ОСОБА_8 в офіс АДРЕСА_3 з метою виготовлення технічного паспорту на нежитлове приміщення площею 333 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , без отримання якого неможливо здійснити подальші дії по оформленню права власності на вказане приміщення, та надав свій паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, а також завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам держаних стандартів, будівельних норм і правил від 14.01.2010 на вказане приміщення, нібито виданий інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, завіривши при цьому ОСОБА_8 , що він має майнові права на цей об`єкт, однак інші необхідні документи втрачено.
Отримавши від ОСОБА_8 виготовлений технічний паспорт на приміщення, ОСОБА_7 31 липня 2013 року з метою усунення перешкод у вчиненні злочину подав до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, 10/А, заяву про державну реєстрацію права власності на вказане приміщення, оскільки співучасники розуміли, що без державної реєстрації на ОСОБА_7 права власності на приміщення вони не зможуть ним заволодіти та розпорядитись на власний розсуд. До заяви ОСОБА_7 долучив документи, у тому числі завідомо підроблене свідоцтво відповідності збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил №15001744 від 14.01.2010 на це приміщення, нібито видане інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, у якому ОСОБА_7 вказаний як замовник будівництва вказаного приміщення.
13.08.2013 о 17 годині 23 хвилини державним реєстратором ОСОБА_9 було прийняте рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на приміщення №101, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , про що був сформований відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер витягу 7916036), який був виданий ОСОБА_7 разом із свідоцтвом на ім`я ОСОБА_7 про право власності від 13.08.2013 (індексний номер 7915831).
За результатом протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, за пособництвом ОСОБА_7 незаконно заволоділи державним нерухомим майном у вигляді нежилого приміщення площею 333 кв.м, розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить державі в особі Міністерства оборони України та перебуває у господарському віданні ДП МОУ «ОЗБМ», ринкова вартість якого станом на день відчуження 13.08.2013, згідно висновку судово будівельної експертизи складала 1 080 000 гривень, тим самим спричинивши Міністерству оборони України матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.
Окрім того, у липні 2013 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які діяли за попередньою змовою, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи в особливо великому розмірі шляхом обману, а саме реалізації об`єкту нерухомості - нежилого приміщення площею 333 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , по підробленим документам за відсутності майнових прав на нього.
З цією метою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підшукали особу ОСОБА_10 , якого завірили, що вони є власниками нежилого приміщення АДРЕСА_4 , хоча достовірно знали, що вказане приміщення належить ДП МОУ «ОЗБМ», показали приміщення та підроблені документи на нього, запропонувавши придбати його за 80 000 доларів США.
Повіривши ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_10 виявив бажання придбати це приміщення. Покупцем повинна була виступити сестра ОСОБА_10 ОСОБА_11 , оскільки купівля приміщення планувалася за її особисті кошти.
22.08.2013 у супроводі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_5 , прибув ОСОБА_7 та надав для оформлення угоди завідомо підроблені витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2013 (індексний номер 8294587) та свідоцтво про право власності від 21.08.2013, у яких було вказано, що ОСОБА_7 є власником нежилого приміщення № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
У той же день приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_12 було нотаріально засвідчено договір купівлі - продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
Після підписання угоди у приміщенні для розрахунків нотаріальної контори, ОСОБА_10 у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за попередньою домовленістю передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 80 000 доларів США, про що останній власноручно написав відповідну розписку. Після цього ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розділили між собою отримані кошти та використали їх на власний розсуд.
Реалізувавши розроблений план, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що реалізований об`єкт нерухомості їм не належить та майнові права на нього ними здобуті незаконно, шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_11 у сумі 80 000 доларів США, що згідно до відомостей НБУ, станом на 22.08.2013 складало 639 200 гривень, заподіявши їй майнову шкоду в особливо великому розмірі.
Окрім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , розуміючи, що майно - нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , одержано ними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України, здійснивши 22.08.2013 продаж цього приміщення ОСОБА_11 , вчинили правочин з цим майном з метою легалізації (відмивання) доходів.
Сума встановлених матеріальних збитків, завданих державі у особі Міністерства оборони України складає 1 080 000 гривень, яка станом на 16 березня 2017 року погашена шляхом передачі судом незаконно відчуженого об`єкту нерухомого майна на користь держави.
Відповідно до цивільного позову від 13 березня 2016 року, заявленого представником потерпілої ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_13 до підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій кримінальними правопорушеннями, складає 80 000 доларів США в гривневому еквіваленті згідно до курсу НБУ на день постановлення вироку, заявлена сума моральної (немайнової) шкоди складає 25 000 гривень.
Згідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту, у власності підозрюваного ОСОБА_5 перебуває ? частка квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване 24.04.2008 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 04.05.2001 УЖКГ виконкому Одеської міськради, свідоцтва про право на спадщину №5 1347 від 19.12.2007, виданого Третьою державною нотаріальною конторою.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладене в ньому, просив задовольнити.
Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя надходить до наступних висновків.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до цивільного позову від 13 березня 2016 року, заявленого представником потерпілої ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_13 до підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій кримінальними правопорушеннями, складає 80 000 доларів США в гривневому еквіваленті згідно до курсу НБУ на день постановлення вироку, заявлена сума моральної (немайнової) шкоди складає 25 000 гривень.
Таким чином, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає наявними підстави для накладення арешту на майно підозрюваного, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики відчудження цього майна.
Також слідчий суддя вважає, що в даному випадку таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме ? частку квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаного майна.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя