490/5058/16-к
н/п 1-кп/490/471/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаїв кримінальну справу відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Урожайне Новобузького району Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, має на утриманні 4-ьох дітей, служить водієм В/ч п/п НОМЕР_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України, проживає: АДРЕСА_1 ,

при скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України
в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 наказом №219 від 24.08.2015р. командира військової частини п/п НОМЕР_1 призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення аеромобільо-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

ОСОБА_7 як військовослужбовець відповідно до вимог ст.9,11,14,16,37,40,127,128,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1,3,п.8ст.6,п.2ст.23,п.3ст.24 Закону України"Про військовий обов`язок і військову службу" зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів(начальників); виявляти повагу до командирів(начальників) і старших за військовим званням; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; неухильно виконати виданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові;сумлінно вивчати військову справу,зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири(начальники),та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України,честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.1 Закону України«Про оборону України» особливий період це період функціональної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який нестає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової» або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи(занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлення туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_7 було відомо і до часу не з`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

ОСОБА_7 являючись військовослужбовцем Збройних сил України 28.03.2015р. о 08год 00хв., маючи умисел тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду, без поважних причин, діючи з прямим умислом, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та незаконно без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 27.01.2016р. за місцем свого проживання АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, і по суті пояснив суду, що в серпні 2015р. він пішов служити добровольцем.Служив у в/ч п/п НОМЕР_1 .Потім був направлений для проходження подальшої служби в зону антитерористичної операції. Повернувся він із зони анти терористичної операції в кінці лютого 2016р. деморалізований, оскільки вдома у нього були проблеми, у нього хворів син.Він просив надати йому відпустку, але з того командування в/частини по місцю дислокації останньої це питання ніхто вирішити не міг, тому він вирішив поїхати додому до своєї сім?ї самостійно, без дозволу командування в/частини. Син його хворів, з дружиною були конфлікти, тому він вимушений був поїхати додому. Він поїхав додому, по місцю свого проживання, і займався лікуванням сина. Проте, сина врятувати не вдалось, його не стало.Після того як він відійшов від втрати, він поїхав по місцю розташування своєї в/частини, і самостійно з?явився до командування частиною, та в прокуратуру. в скоєному розкаюється, просив суд його суворо не наказувати.
Судом досліджено наказ №363 від 23.02.2016р. згідно якого ОСОБА_7 в період з 28.03.2015р. по 27.01.2016р. був відсутній на військовій службі без відповідних виправдовуючих документів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України підтверджується і іншими доказами, зібраними по справі, які в судовому засіданні не досліджувалися, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду справи. Фактичні обставини справи ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у справі.
Оцінюючи в сукупності добуті в процесі судового слідства докази суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані правильно за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує пом`якшуючі обставини - визнання своєї вини, каяття, явку з повинною, обтяжуючих вину ОСОБА_7 обставин - суд не вбачає. Разом з тим суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується добре, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, проходив службу в зоні АТО, нагороджений орденом "За мужність-3 ступеня", розкаявся, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе відносно ОСОБА_7 обрати покарання із застосуванням ст.75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323 -324 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1(один) рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя