АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/45/17 Справа № 200/6021/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Царичанка Дніпропетровської області, громадянин України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , в силу ст..89 КК України раніше не судимий,-

засуджений за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна; за ч.3 ст. 289 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна. Частково задоволені цивільні позови, а саме: стягнуто з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 солідарно по 30 000 гривень відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Строк відбування покарання постановлено відраховувати з 08.03.2013 року. Судом також вирішено питання розподілу процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком засуджений також і ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України. Судове рішення щодо ОСОБА_9 ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за наступних обставин.

06.03.2013 року о 22 год. 20 хв. поблизу супермаркету «АТБ» на вулиці Героїв Сталінграду,111 у м. Дніпропетровську, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , маючи намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, вступив у попередню злочинну змову з раніше знайомим ОСОБА_10 , підшукавши для скоєння злочину пневматичний пістолет моделі А-101 із серійним номером « НОМЕР_1 », виробництва російської фірми «Анікс», призначений для стрільби мсферичними кулями «ПС4,4» для пневматичної зброї калібру 4,5 мм, виготовлений заводським способом, що до категорії вогнепальної зброї не відноситься, а також предмет, схожий за зовнішніми ознаками на револьвер, розподіливши між собою ролі у скоєнні злочину. Після чого, реалізовуючи умови злочинної змови, знаходячись біля супермаркету «АТБ», розташованого по вул. Героїв Сталінграду, 111 в м. Дніпропетровську, діючи у групі спільно зі співучасником злочину ОСОБА_10 , підійшли до автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 , під керуванням водія ОСОБА_11 , де сіли до салону зазначеного автомобіля, та діючи з корисливих мотивів, узгоджено в групі зі співучасником ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , діючи повторно, спрямував заздалегідь заготовлений пневматичний пістолет моделі А-101 із серійним номером « НОМЕР_1 » до потилиці потерпілого ОСОБА_11 , а співучасник злочину ОСОБА_10 , відповідно направив заздалегідь заготовлений предмет, який зовнішньо схожий на револьвер, в область правої скроні голови потерпілого

ОСОБА_11 , що останній сприймав як вогнепальну зброю, та погрожуючи

застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наказали потерпілому рухатися у напрямку смт. Царичанки Дніпропетровської області та своїми діями створили впевненість у потерпілого, що у разі не виконання їх вимог насильство буде неодмінно застосоване. Потерпілий ОСОБА_11 , сприймаючи дії ОСОБА_9 та його співучасника ОСОБА_10 як реальну загрозу його життю та здоров`ю, виконуючи умови останніх, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Ланос» д.н. НОМЕР_2 , поїхав вулицями м. Дніпропетровська. Того ж дня 06.03.2013 року близько 23 год. 00 хв., рухаючись на Кайдацькому мосту в м. Дніпропетровську у напрямку вул. Набережна Заводська, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнає нападу, та діючи з корисливих мотивів, узгоджено в групі зі співучасником ОСОБА_10 , ОСОБА_9 продовжував спрямовувати пневматичний пістолет моделі А - 101 із серійним номером « НОМЕР_1 » до потилиці потерпілого ОСОБА_11 , а співучасник злочину ОСОБА_10 відповідно продовжував спрямовувати предмет, який зовнішньо схожий на револьвер, в область правої скроні голови потерпілого ОСОБА_11 , що останній сприймав як вогнепальну зброю, та погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наказав потерпілому негайно передати йому мобільний телефон потерпілого та своїми діями створили впевненість у потерпілого, що у разі не виконання їх вимог, насильство буде неодмінно застосоване. Потерпілий ОСОБА_11 , сприймаючи дії ОСОБА_9 та його співучасника ОСОБА_10 як реальну загрозу його життю та здоров`ю, виконуючи умови останнього, передав ОСОБА_9 свій мобільний телефон марки «Самсунг С 3530», вартістю 748 гривень, в якому знаходилася карта пам`яті об`ємом 1 Гб, вартістю 50 гривень. Співучасник злочину ОСОБА_10 , діючи у групі з ОСОБА_9 , наказав потерпілому ОСОБА_11 передати гроші та золото останнього, а після цього негайно обшукав потерпілого ОСОБА_11 та вилучив чуже майно, яке належить останньому, а саме кошти в сумі 280 гривень. Діючи, таким чином, ОСОБА_9 в групі з ОСОБА_10 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_11 з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я, на загальну суму 1078 гривень та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого узгоджено в групі зі співучасником ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , скоюючи злочин повторно та діючи з корисливих мотивів, в той же день, тобто 06.03.2013 року близько 23:05 год., продовжуючи рухатися на зазначеному автомобілі у напрямку Центру м. Дніпропетровська ОСОБА_9 продовжував спрямовувати заздалегідь заготовлений пневматичний пістолет моделі А-101 із серійним номером « НОМЕР_1 » до потилиці потерпілого ОСОБА_11 , а співучасник злочину ОСОБА_10 відповідно продовжував спрямовувати заздалегідь заготовлений предмет, який зовнішньо схожий на револьвер, в область правої скроні голови потерпілого ОСОБА_11 , який останній сприймав як вогнепальну зброю, та погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого наказав потерпілому ОСОБА_11 зупинити автомобіль і вийти з нього. Потерпілий ОСОБА_11 , сприймаючи дії ОСОБА_9 та його співучасника ОСОБА_10 як реальну загрозу його життю та здоров`ю, виконуючи умови ОСОБА_9 зупинив рух автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» д.н. НОМЕР_2 та вийшов з нього. ОСОБА_9 , виконуючи умови злочинної змови, пересів за водійське кермо зазначеного автомобіля та діючи в групі з ОСОБА_10 незаконно заволоділи його транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ Ланос» д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 51981,53 гривень.

Крім того, 07.03.2013 року близько 00:05 год. в м. Дніпропетровську біля супермаркету «Варус», що на Донецьке шосе, 9-а, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , маючи намір, спрямований незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, вступив у попередню злочинну змову з раніше знайомим ОСОБА_10 , підшукавши для вчинення злочину пневматичний пістолет моделі А-101 із серійним

номером « НОМЕР_1 », виробництва російської фірми «Анікс», призначений для стрільби сферичними кулями «ПС4,4» для пневматичної зброї калібру 4,5 мм, виготовлений заводським способом, який до категорії вогнепальної зброї не відноситься, та предмет схожий за зовнішніми ознаками на револьвер, розподіливши собою ролі у скоєнні злочину. Після цього, реалізовуючи умови злочинної змови, знаходячись біля супермаркету «Варус», що на вул.. Донецьке шосе, 9-а, в м. Дніпропетровську, діючи у групі спільно зі співучасником злочину ОСОБА_10 , підійшли до автомобіля марки «Шевроле-Лачетті» д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , де сіли до салону зазначеного автомобіля, та діючи з корисливих мотивів, узгоджено в групі зі співучасником ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , скоюючи злочин повторно, спрямував заздалегідь заготовлений пневматичний пістолет моделі А-101 із серійним номером « НОМЕР_1 » до потилиці потерпілого ОСОБА_14 , а співучасник злочину ОСОБА_10 відповідно направив заздалегідь заготовлений предмет, який зовнішньо схожий на револьвер, в область тулуба потерпілого ОСОБА_14 , які останній сприймав як вогнепальну зброю, та погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наказали потерпілому рухатися у напрямку смт. Царичанки Дніпропетровської області та своїми діями створили впевненість у потерпілого, що у разі не виконання їх вимог, насильство буде неодмінно застосоване. Потерпілий ОСОБА_14 , сприймаючи дії ОСОБА_9 та його співучасника ОСОБА_10 як реальну загрозу його життю та здоров`ю, виконуючи умови останніх, керуючи автомобілем марки «Шевроле - Лачетті» д.н. НОМЕР_3 , рушив вулицями м. Дніпропетровська у напрямку смт. Царичанки Дніпропетровської області. Того ж дня, 07.03.2013 року близько

00 год 15 хв., реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнає нападу, та діючи з корисливих мотивів, узгоджено в групі зі співучасником ОСОБА_10 , скоюючи злочин повторно, ОСОБА_9 продовжував спрямувати заздалегідь заготовлений пневматичний пістолет моделі А-101 із серійним номером « НОМЕР_1 » до потилиці потерпілого ОСОБА_14 , та став вимагати гроші та мобільний телефон у потерпілого, погрожуючи застосуванням відносно нього вказаного пістолета, який потерпілий сприймав як вогнепальну зброю, а співучасник злочину ОСОБА_10 , відповідно, продовжував спрямовувати предмет, який зовнішньо схожий на револьвер, в область тулуба потерпілого ОСОБА_14 , які останній сприймав як вогнепальну зброю, та погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наказав потерпілому негайно передати йому мобільний телефон потерпілого та гроші, створивши своїми діями впевненість у потерпілого, що у разі не виконання їх вимог, насильство буде неодмінно застосоване. Потерпілий ОСОБА_14 , сприймаючи дії ОСОБА_9 та його співучасника ОСОБА_10 як реальну загрозу його життю та здоров`ю, виконуючи умови останньо, передав ОСОБА_9 свій мобільний телефон марки «Нокіа ХР», вартістю 250 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 10 гривень, та грошові кошти в сумі 100 гривень. Діючи таким чином, ОСОБА_9 в групі з ОСОБА_10 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_14 з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я, на загальну суму 385 гривень та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, узгоджено в групі зі співучасником ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , в той же день, тобто 07.03.2013 року близько 00:55 год. ОСОБА_9 , знаходячись у салоні автомобіля марки «Шевроле Лачетті» д.н. НОМЕР_3 , де діючи в групі з ОСОБА_10 , прибувши на АЗС «ВОГ», розташованій на 43 км. поблизу с. Лобойківки Петриківського району Дніпропетровської області, вийшов із салону зазначеного автомобіля під приводом оплати палива. ОСОБА_10 , діючи згідно умов злочинної змови, продовжував утримувати заздалегідь заготовлений предмет, зовнішньо схожий на револьвер, біля тулуба потерпілого ОСОБА_14 , який останній сприймав як вогнепальну зброю та реальну загрозу його життю і здоров`ю. Потерпілий ОСОБА_14 , скориставшись тим, що він залишився у салоні автомобіля з одним із співучасників злочину, почав чинити опір та намагатися вихватити з рук ОСОБА_10 предмет, зовнішньо схожий на револьвер, однак ОСОБА_10 дав відсіч потерпілому ОСОБА_14 та своїми діями створив впевненість у потерпілого, що насильств, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, буде неодмінно застосоване, після чого потерпілий вибіг з салону автомобіля. ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний намір, пересів за водійське кермо даного автомобіля та діючи в групі з ОСОБА_9 , який в цей час сів до салону даного автомобіля, незаконно заволоділи його автомобілем марки «Шевроле Лачетті» д.н. НОМЕР_3 , спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 86 260 гривень ( т.5 а.п. 65-75).

В апеляції:
- прокурор, який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, (з урахуванням доповнення до апеляційної скарги) просить вирок суду скасувати внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст. 187 КК України - у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч.3 ст. 289 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляцію прокурора, що приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, міркування обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляції сторони обвинувачення та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити частково, а вирок в частині призначеного покарання скасувати, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, за які він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, що зазнала нападу, та за ч.3 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував ступінь громадської небезпеки та тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, судом встановлено вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння. Серед пом`якшуючих обставин на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд зазначив його спроби отримувати доходи із законних джерел, займаючись суспільно корисною працею, утримання ним хворої матері, яка потребує сторонньої допомоги, його участь у вихованні неповнолітньої дитини, те, що він не був замічений дебошах і у порушеннях громадського спокою в інших формах, а також вжиті ним заходи до відшкодування потерпілим шкоди, якими він заслужив їх довіру і пробачення. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 69 КК України, суд дійшов висновку про можливість призначення основного покарання обвинуваченому нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України за кожен злочин окремо, та подальшого остаточного призначення покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

В даному випадку суд першої інстанції зазначених норм чинного законодавства не дотримався, про що обґрунтовано йдеться в апеляції прокурора, де він зазначив про безпідставність застосування судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 ст. 69 КК України.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд не в повній мірі врахував вимоги закону, не навів переконливих доказів та обставин на підтвердження своєї позиції щодо цього, а, отже, помилково прийшов до висновку про можливість призначення такого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу обвинуваченого.

Відповідно до абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування ст. 69 КК, повинні мати певну кількісну і якісну характеристики. По-перше, суд повинен встановити наявність у справі не однієї, а кількох (двох чи більше) таких обставин. По-друге, ці обставини можуть бути або зазначені в ч. 1 ст. 66 КК, або визнані судом такими, що пом`якшують покарання, в силу ч. 2 цієї статті. По-третє, вони повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості перш за все злочину, хоча їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи самого винного. Нарешті, ці обставини повинні знижувати ступінь тяжкості злочину досить істотно.

Дані про особу винного як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом перш за все з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, що сформульовані в ч. 2 ст. 50 КК. Однак у всіх випадках застосування ст. 69 КК суд повинен встановити і вказати у вироку на такі позитивні дані про особу винного, які дають йому можливість дійти обґрунтованого припущення про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявності двох розглянутих підстав застосування ст. 69 КК в їх єдності і сукупності. Якщо судом встановлені тільки обставини, що пом`якшують покарання, хоча і такі, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, але разом з тим у справі відсутні дані, які певним чином (позитивно) характеризують особу винного, застосування ст. 69 КК недопустиме. Не має права застосувати цю норму суд і тоді, коли ним встановлені лише дані, що позитивно характеризують особу винного, а обставини, які пом`якшують покарання, у справі відсутні.

Цих вимог закону суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання, не дотримав. Так, він, визнавши за можливе призначити ОСОБА_10 із застосуванням ст. 69 КК більш м`яке покарання, ніж установлено санкціями ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, виходив тільки з того, що обвинувачений мав спроби отримувати доходи із законних джерел, займаючись суспільно корисною працею, на його утриманні знаходиться хвора мати, яка потребує сторонньої допомоги, бере участь у вихованні неповнолітньої дитини, те, що він не був замічений дебошах і у порушеннях громадського спокою в інших формах, а також вжив заходів щодо відшкодування потерпілим шкоди. Але суд не зазначив у вироку, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів.

Водночас суд, всупереч вимогам ст. 65 КК, не взяв до уваги встановлені ним дані про те, що обвинувачений вину в судовому засіданні визнав лише частково, за місцем мешкання характеризується посередньо, вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння, не працює, не має постійного законного джерела доходу, і хоча в силу ст.. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання ОСОБА_10 виправитися, його кримінальну спрямованість, а також про те, що він становить підвищену суспільну небезпечність. Тому висновок суду про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкціях вищевказаних статей, не є переконливим.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала наведені в апеляції прокурора доводи про безпідставність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.. 69 КК України обґрунтованими, вважаючи, що таке покарання не відповідає його меті виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, а тому є явно несправедливим унаслідок м`якості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції порушив загальні засади призначення покарання, передбачені Кримінальним кодексом України, не дотримався принципу індивідуалізації покарання, не врахував тяжкість вчинених злочинів та дані по особу ОСОБА_10 , та призначив покарання, яке не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Що ж стосується призначення судом обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю, з цим колегія суддів погоджується та вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для уникнення обвинуваченим призначення додаткового покарання на підставі ч.2 ст. 69 КК України.

Як випливає зі змісту статей 407, 418, 420 КПК, законодавчих тлумачень та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі порушення в апеляції питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та про скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших таких осіб з інших підстав апеляційний суд, за наявності до того підстав постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу.
З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_10 є м`яким, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_10 підлягає скасуванню згідно з ч.2 ст. 409, ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року в частині призначення покарання ОСОБА_10 - скасувати.

ОСОБА_10 вважати засудженим та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України - сім років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна; за ч.3 ст. 289 КК України восемь років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_10 призначити покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна.

В інший частині вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 08 березня 2013 року по 14 лютого 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На ухвалене рішення апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4