АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, освіта середня, неодруженого, дітей немає, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 02.06.2004 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
2) 26.11.2004 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185, сг.71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;
3) 06.11.2008 вироком Оболонського районного суду міста Києва за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185, ст.71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;
4) 30.03.2011 вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч.1 ст.391, 71 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі;
5) 17.12.2012 вироком Оболонського районного суду міста Києва за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
6) 04.06.2013 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч.3 ст.185. ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 3 років та 7 місяців позбавлення волі.
19.01.2016 звільнений з Білоцерківської ВК №35 по відбуттю строку покарання, картку платника податків не отримував,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України уродженки м. Києва, освіта середньо-спеціальна, заміжньої, дітей немає, офіційно не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
1) 18.12.2007 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання з випробуванням таз іспитовим строком 2 роки;
2) 24.09.2008 вироком Голосіївського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
3) 23.01.2009 вироком Оболонського районного суду міста Києва за ч.2 ст.15, ч.3. ст.185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненої 10.02.2011 умовно-достроково на невідбуту частину 1 рік 2 дні;
4) 21.11.2012 вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
5) 17.01.2013 вироком Солом`янського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненої 01.07.2014 на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;
6) 18.03.2015 вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч.2 ст.185, КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_9
Від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2016, ухвалений відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачений просить суд апеляційної інстанції переглянути вирок Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2016, застосувати до нього ст.69 КК України і пом`якшити міру покарання.
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2016 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної залишено без змін тримання під вартою.Строк покарання ОСОБА_11 рахується з моменту затримання по цьому кримінальному провадженню, а саме з 11.02.2016.
Щодо обвинуваченої ОСОБА_10 апеляційних скарг не надходило.
Не поргоджуючись з прийнятим рішенням суду, в обґрунтування поданої апеляційної обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що при постановлені вироку судом не було враховано наступні пом`якшуючі відповідальність обставини: інвалідність матері ОСОБА_5 , яка перебуває на утриманні обвинуваченого; те, що він, ОСОБА_5 , щиро розкаюється та щиросердно зізнався у вчиненому, а також відмова потерпілих від моральних та матеріальних вимог.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як визнано доведеним судом першої інстанції, 03 лютого 2016 року о 10:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , будучи раніше судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, вступили між собою в попередню злочинну змову направлену на повторне, таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у житло. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою, 03 лютого 2016 року, приблизно о 13:20 год., ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 , прибули до будинку АДРЕСА_3 , де піднялись на 6 поверх вище вказаного будинку, де помітили двері квартири АДРЕСА_4 із замками які б могли відчинити та вирішили реалізувати свій злочинний умисел. Після чого впевнившись, що за їх діями ніхто сторонній не спостерігає за допомогою інструментів, які заздалегідь принесли із собою, зламали два замки вхідних дверей та проникли до приміщення квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_12 , звідки, повторно таємно; викрали: пару золотих сережок вагою 3,73 гр., 585 проби, вартістю 1 865.00 грн., золотий ланцюжок вагою 3,08 гр., 585 проби, вартістю 2 063,60 грн., золотий кулон вагою 4,14 гр., 585 проби, вартістю 2 773,80 грн., флакон з туалетною водою «LANVIN ECLAT DARPEGE» ємкістю 100 мл. вартістю 905,00 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 7 607,80 грн. Після чого, ОСОБА_13 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили суд скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та призначити більш м`яке із застосуванням ст. 69 КК України, думку прокурора, який заперечив проти наявної апеляції обвинуваченого та вважав, що вирок Подільського районного суду міста Києва є законним, а тому просив залишити його без змін, заслухавши учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинувачуваного, виходячи з наступного.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2016, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло. Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч.3 ст. 349, 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався положень ст.65 КК України і обираючи обвинуваченому вид та міру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, натомість перебуває на обліку у лікаря нарколога, офіційно не працює. Крім того, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 ? визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому. Разом з тим, обставиною, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ч.1 ст.67 КК України суд визнав рецидив злочинів.
При цьому судом першої інстанції взято до уваги особу обвинуваченого, який вчинив злочин майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі, обставини вчинення злочину, відсутність постійної роботи та стійких соціальних зв`язків, які можуть позитивно впливати на обвинуваченого та спонукати його не вчиняти нові правопорушення, та обрано ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці, яке є ближчим до мінімальної межі розміру санкції вищезазначеної норми кримінального закону України.

В той же час, доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання інвалідності його матері, яка зі слів обвинуваченого перебуває на його обвинуваченого, а також його щирого каяття та щиросердного зізнання у вчиненому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з того, що, по-перше, ОСОБА_5 не надав жодного документального підтвердження щодо інвалідністі його матері та офіційних відомостей про перебування її на утриманні обвинуваченого; по-друге, при призначенні судом покарання враховано як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , щире каяття обвинуваченого у вчиненому.
Що стосується посилань апелянта на відмову потерпілих від моральних та матеріальних компенсацій, як на обставину, яку пом`якшує покарання, то суд не вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на те, що вимагати відшкодування моральної чи майнової шкоди є правом потерпілих, а тому така обставина не впливає на визначення виду і міри покарання.
Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо пом`якшення йому покарання у зв`язку з перебуванням на його утриманні матері, яка є інвалідом, щирим каяттям та відмовою потерпілих від відшкодування моральної та майнової шкоди ? не знаходять свого підтвердження.

Інших самостійних доводів обвинувачений ані в апеляційній скарзі, ані в судовому засіданні не навів.
Отже, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, визначеного ст.65 КК України, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, неможливе без його ізоляції від суспільства та обґрунтовано обрав ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі, визначивши його ближчим до мінімального строку згідно із санкцією зазначеної норми кримінального закону, і таке покарання, на думку колегії суддів, не є занадто суворим або не справедливим для обвинуваченого.
За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання на меті має не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання на підставі ст.69 КК Україниз мотивів, вказаних в апеляції обвинуваченого, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2016, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1539/2016
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_14
Суддя-дповідач ОСОБА_1