Справа № 522/6431/17
№ 1-кс/522/5897/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000822,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправну бездіяльність старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 щодо не ознайомлення її з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про залучення її до кримінального провадження як потерпілої; скасувати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 від 23.03.2017 року в кримінальному провадженні № 000822 про відмову у визнанні потерпілою її як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства України; винести ухвалу, якою визнати її по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000822 від 07.10.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України потерпілою та зобов`язати старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процессуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 надати їй пам`ятку з процесуальними правами та обов`язками потерпілого.

В обґрунтування скарги, заявник посилається на те, що в провадженні першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000822 від 07.10.2016 року за заявами громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про вчинення відносно них кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом неправомірних дій співробітників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, які виразились у незаконному затриманні, застосування психологічного тиску та спричиненні 28.09.2016 р. тілесних ушкоджень, під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007556 від 26.09.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні є особа, якій заподіяно моральну, фізичну або матеріальну шкоду кримінальним правопорушенням.

Потерпілим також може бути юридична особа, якщо їй злочином заподіяна матеріальна шкода.

Відповідно до частин 2, 3 статті 55 КПК України, в особи виникають права та обов`язки потерпілого з моменту подання заяви про злочин або заяви про визнання потерпілим.

При цьому, особа може бути невизнана потерпілим лише за наявності очевидних і достатніх підстав вважати, що їй не була заподіяна шкода. Про невизнання особи потерпілою слідчий виносить мотивовану постанову.

Слідчий або інша особа, яка прийняла заяву про злочин або визнання потерпілим, зобов`язані, відповідно до частини 2 статті 55 КПК України, вручити потерпілому пам`ятку з процесуальними правами та обов`язками.

Права потерпілого закріплені у статті 56 КПК України. Вказана стаття поділяє права потерпілого на права, які здійснюються протягом всього провадження, протягом досудового розслідування та в ході судового розгляду справа.

Порядок реалізації потерпілим своїх прав регулюються відповідними положеннями КПК України, які регулюють порядок прийняття певних рішень чи здійснення процесуальних дій.

Так, під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 28.09.2016 за клопотанням слідчого СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , слідчим суддею Приморського районного суду в м. Одеси ОСОБА_9 винесена ухвала про надання дозволу на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 .

В цей же день, співробітниками Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ухвала суду реалізована шляхом проведення обшуку за вказаною адресою. Під час обшуку з квартири вилучено ряд речей, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на які в подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було накладено арешт.

Після проведення обшуку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 співробітники ВКП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області затримали, одягли наручники та примусово доставили до приміщення Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області де незаконно з порушенням прав, передбачених нормами чинного законодавства України, утримували на протязі трьох діб, застосовуючи при цьому методи фізичного та психологічного впливу, а також у вечірній час того ж дня було затримано її, яку також доставлено до вказаного відділу поліції де незаконно утримували впродовж доби, та до якої також застосовували методи фізичного та психологічного впливу.

Станом на 20.03.2017 р. органом досудового розслідування не встановлено процесуальний статус її, як потерпілої.

У зв`язку з чим, 20.03.2017 р. у приймальній громадян прокуратури Одеської області на особистому прийомі, нею було подано заяву про визнання потерпілою у кримінальному провадженні № 000822 від 07.10.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, яка зареєстрована за № 1497 від 20.03.2017 р.

31.03.2017 р. поштою отримала постанову за підписом старшого слідчого першого слідчого відділу управлінню з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 датованою ще 23.03.2017 р., згідно якої їй відмовлено у визнанні потерпілої у кримінальному провадженні № 000822 від 07.10.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В своїй постанові від 23.03.2017 р. про відмову у визнанні потерпілою, старший слідчий першого слідчого відділу управлінню з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , зазначає, що відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 3030 та 3034 у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відсутні тілесні ушкодження, та в частині завдання моральної шкоди, виниклої через незаконні дії співробітників Приморського ВП, як підстава для визнання потерпілими, то такі дані наразі слідством не підтверджені, через що визнання потерпілими з цих питань є передчасним.

Вважає постанову слідчого не вмотивованою, тому як не містить жодної підстави вважати її особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України.

Також, постанова складена всупереч вимог 110 КПК, а саме ч. 5 п. 2, згідно якої Постанова слідчого, прокурора складається з ... мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Враховуючи те, що вона є заявником у даному кримінальному провадженні, та подавала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, відомості щодо якого внесено до ЄРДР, що свідчать про вчинення злочину, її права і обов`язки як потерпілої виникають як з моменту подання заяви про вчинення злочину так і з моменту подання заяви про залучення до провадження як потерпілої.

Таким чином, вважає постанову про відмову у визнанні її потерпілою незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки згідно зі згаданою в постанові нормою слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Таких очевидних і достатніх підстав у мотивувальній частині постанови не наведено.

Також, своєю бездіяльністю старший слідчий першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 порушує основоположні принципи кримінального провадження, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, не дотримується норм як кримінального процесуального законодавства, так і п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, та рішення ЄСПЛ, чим порушує законні права та інтереси мене як потерпілого.

Відповідно до ст. 1 Конвенції: «Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції»;

З офіційного тлумачення ЄСПЛ ст. 1 Конвенції: «Відповідно до принципу міжнародної відповідальності держава не може посилатися на своє внутрішнє право з тим, щоб уникнути відповідальності за міжнародним правом. У міжнародних відносинах, держава виступає як єдиний суб`єкт і несе відповідальність за діяльність всіх своїх органів».

«Суд повторює, що Конвенція є інструментом для захисту прав людини і що надзвичайно важливо, щоб вона тлумачилася і застосовувалася у спосіб, що робить ці права практичними та дієвими, а не теоретичними та ілюзорними. Це стосується не лише тлумачення матеріальних положень Конвенції, але й процесуальних і це має вплив на обов`язки, які покладаються на держави-відповідачі»; «Було б нерозумним очікувати, що заявник подасть свої скарги до Суду до повного з`ясування свого статусу у зв`язку з цією справою на національному рівні згідно з принципом субсидіарності, відповідно до якого факти у справі повинні розслідувалися, а скарги вирішувалися наскільки це можливо на національному рівні. Це відповідає інтересам заявника та ефективності конвенційної системи, щоб саме національні органи влади, які мають найкращі для цього можливості, виправляли будь-які стверджувані порушення Конвенції»;

Відповідно до ст. 13 Конвенції: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження»;

З офіційного тлумачення ЄСПЛ ст. 13 Конвенції: «Поняття "ефективний засіб правового захисту" включає в себе також детальне та ефективне розслідування, яке повинне відтворити справжній стан речей, а також покарати осіб, які несуть за це відповідальність; засіб включає в себе також ефективну можливість оскарження процедури провадження розслідування»; «Органом влади відповідно до статті 13 може не бути судовий орган влади, але, якщо це не судовий орган, повноваження та гарантії його мають бути відповідно переконливими, щоб бути визнаними ефективними»;

«В державі може не існувати єдиного засобу захисту, який повністю відповідає вимогам статті 13, але це може зробити сукупність засобів захисту, передбачених національним правом»;

«Необхідно також зазначити, що ефективність будь-якого внутрішнього засобу правового захисту не залежить від вірогідності позитивного вирішення справи, але засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як у практичному, так і в юридичному сенсі, що зокрема означає, що його застосуванню не повинні невиправдано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача»; «Крім того, особлива увага має приділятися забезпеченню оперативності вирішення питань, порушених при зверненні до засобу юридичного захисту, оскільки не виключено те, що надмірна тривалість такої процедури може позначитися на адекватності такого засобу»;

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Конституції: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначені частиною 1 ст. 303 КПК України.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового провадження можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у відмові у визнанні потерпілим - особою якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Частиною 1 ст. 304 КПК встановлено десятиденний строк, упродовж якого особа має право звернутися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Цей строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії. При оскарженні бездіяльності обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.

Згідно ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення заявника, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Керуючись ст.ст. 55, 303-307, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000822 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000822 від 07.10.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України потерпілою.

Зобов`язати уповноважених осіб прокуратури Одеської області надати ОСОБА_3 пам`ятку з процесуальними правами та обов`язками потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

26.04.2017