Дата документу Справа № 332/4300/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ №332/4300/16-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. №11-сс/778/34/17 ОСОБА_1
Доповідач в 2 інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 10 січня 2017 року в відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року, якою

відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004913.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

апелянт ОСОБА_7 ,

представник апелянта адвокат ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів провадження слідчий в рамках кримінального провадження № 0004913 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно: бензопилу марки «Мотор Січ-270», бензопилу марки «МZ 5», бензопилу марки «МZ 58».

В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що органами досудового розслідування встановлено, що 16.12.2016 року певні особи здійснювали незаконну вирубку дерев по вул. Цимлянській в м. Запоріжжі на узбіччі проїжджої частини у лісосмузі, де і були вилучені вказані бензопили.

Підставою для арешту вилученого майна слідчий вказував збереження речових доказів, а саме бензопил, які є знаряддям вчинення злочину.

Відмовляючи в задоволенні заявленого клопотання, слідчий суддя послався на відсутність у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру, недоведеність ризику знищення бензопил та, з урахуванням диспозиції ст. 246 КК України і за обставин не встановлення правового статусу місця події, наявність у суду сумніву щодо правової кваліфікації злочину, слідчий суддя вказав на можливість передати дані речові докази на відповідальне зберігання їх власнику.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, зазначає про набуття даним майном статусу тимчасово вилученого та визнання бензопил речовими доказами у даному кримінальному провадженні, недостатність часу для встановлення об`єктивної сторони злочину у вигляді встановлення шкоди та правового статусу місця події, апелянт звертає увагу на вказані слідчим підстави для накладення арешту на майно, а саме з метою збереження речових доказів та висуває вимоги про скасування оскаржуваного судового рішення з постановленням нової ухвали, якою задовольнити заявлене слідчим клопотання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, при цьому висловлюючи думку про доведеність та обгрунтованність клопотання слідчого, позицію апелянта та її представника, які висловили заперечення доводам та вимогам апеляції, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчим у клопотанні підставою для арешту певного майна зазначено збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Разом з тим, зміст відповідного клопотання не містить будь-якого обґрунтування наявності ризиків, встановлених ч.1 ст. 170 КПК України.

При судовому розгляді в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді органом досудового розслідування ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження заявленого майна також не доведені.

Вимоги ч.1 ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Положення ст. 100 КПК України передбачають збереження речового доказу, зокрема, шляхом передачі володільцю.

При цьому, наявність у кримінальному провадженні речового доказу фіксується згідно до положень ч. 2 ст. 100 КПК України, а накладення арешту на певне майно, яке є речовим доказом не є обов`язковим та, за вимогами ст.ст. 170, 171, 173 КПК України, пов`язано із необхідністю доведення ризику його потенційної втрати, що загрожуватиме потребам досудового розслідування, оскільки арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який до того ж застосовується з урахуванням визначених ст. 132 КПК України загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні даних щодо наявності у провадженні акту обстеження зелених насаджень, які підлягають видаленню, повідомлення про видалення зелених насаджень, повідомлення про надання дозволу на проведення санітарної вирубки аварійних сухих дерев та кущів і розчистка від порості лісосмуги по вул. Цимлянській в м. Запоріжжі, що надавалися органом місцевого самоврядування за зверненням, зокрема, ОСОБА_7 та, приймаючи до уваги недоведеність ризиків втрати речових доказів, судова колегія погоджується із висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення відповідного клопотання слідчого.

Потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна.

Доводи апеляції про наявність ризиків знищення речових доказів, за відсутності їх обгрунтованості, судова колегія розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

Колегія суддів, з урахуванням обставин провадження, вважає не розумним та не співрозмірним обмеження права володіння майном шляхом накладення арешту завданням даного кримінального провадження.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею дотримані вимоги ст.173 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора відхилити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на бензопили у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004913, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4