Справа № 164/538/17
п/с 1-кп/164/51/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2017 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,-
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 05 січня 2017 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив умисний злочин.
Так, ОСОБА_5 , будучи зобов`язаним у відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 11 червня 2015 року (справа №164/622/15-ц) сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 21 травня 2015 року та до досягнення ними повноліття, знаючи про вказаний свій обов`язок і судове рішення, протягом тривалого часу, а саме з 24 листопада 2015 року, від сплати аліментів злісно ухиляється.
Крім цього, ОСОБА_5 будучи зареєстрованим та постійно проживаючи в с. Черськ, Маневицького району Волинської області, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань за станом здоров`я, починаючи з 24 листопада 2015 року, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи настання суспільно-небезпечних наслідків та можливість повторного притягнення до кримінальної відповідальності, на роботу не влаштовувався та на обліку в Маневицький центр зайнятості, як безробітний, не реєструвався. Проживаючи окремо від своїх дітей: неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , будучи їхнім батьком по крові, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та в супереч вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, умисно життям дітей не цікавиться, вихованням їх не займається, з дітьми не спілкується, матеріально не забезпечує. Починаючи з 24 листопада 2015 року ОСОБА_5 умисно, без будь-якої поважної причини, жодного разу умисно не з`явився на виклики до державного виконавця, будь-яких добровільних дій, спрямованих на працевлаштування, зменшення заборгованості по аліментах і виконання судового рішення не вчинив та аліменти, в установленому судом розмірі, добровільно не сплачує, внаслідок чого заборгованість по несплачених аліментах, за період з 24 листопада 2015 року по 20 березня 2017 року, склала 25 369 гривень 59 копійок, що сукупно складає суму виплат більше як за шість місяців відповідних платежів.
Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснив, що знав про рішення суду та про кримінальну відповідальність у випадку його невиконання. Аліменти не сплачував, оскільки ніде офіційно не працевлаштований та не має коштів навіть для особистих потреб.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений життям дітей не цікавиться та не утримує їх матеріально. Крім того, будучи раніше судимим за несплату аліментів, і надалі не допомагає матеріально дітям, хоча у знайомих бере кошти, обіцяючи віддати гроші дочкам та сину. Просила обвинуваченого покарати відповідно до закону.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, що наведені в обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не бажають оспорювати фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.
Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи та у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, оскільки він своїми умисними діями, будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При призначенні покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 164 КК України, суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості, однак не залишається поза увагою суду те, що обвинувачений належних висновків не зробив і на даний час не є працевлаштованим.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить його щире каяття.
Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину повторно.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та особу винного, його посередню характеристику за місцем проживання, суд вважає що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженим, так і іншими особами, можливе лише при призначенні йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, по якій він притягується до кримінальної відповідальності.
Речові докази, судові витрати та цивільний позов у даній справі відсутні, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Початок відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази, судові витрати та цивільний позов у даній справі відсутні, запобіжний захід не обирався.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1