АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1983/16 Справа № 203/46/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 02.12.2013 року за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2014 року скасовано призначене покарання з випробуванням та засудженого направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився в с. Миколаївка Харківської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
До Апеляційного суду Дніпропетровської області звернувся обвинувачений ОСОБА_6 з апеляційною скаргою та доповненнями до неї на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року.
Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України і засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вирком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 12 грудня 2015 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2015 року по 16 березня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Вирішено питання речових доказів.
Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками кримінального провадження не оскаржується.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, вважаючи його незаконним.
В обґрунтування свої вимог посилається на неповноту судового розгляду, зазначаючи, що судом не були допитані всі свідки, в тому числі і свідки захисту, органом досудового розслідування не вилучена з місця злочину та не переглянута інформація, яка містилася на файлах камер відео спостереження, які була встановлені в районі вчинення кримінального правопорушення, не розглянуто його клопотання про звільнення від призначеного покарання за попереднім вироком, не досліджений його психічний стан, з врахуванням того, що він хворіє на епілепсію. Зазначає, як на його думку, що судом були порушені вимоги кримінального процесуального закону, що перешкодило суду прийняти законне і обґрунтоване рішення.
В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує на те, що суд при призначенні покарання безпідставно зазначив як обтяжуючу його покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, при цьому посилається на висновок щодо результатів його медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував те, що у нього пристарілі батьки, його стан здоров`я і ці обставини, як на його думку, є пом`якшуючими його покарання.
Як визнав встановленим суд, ОСОБА_6 , 12 грудня 2015 року близько 02.30 годин, знаходячись на площі Петровського біля будинку №5 в м. Дніпропетровську зі своїм знайомим ОСОБА_7 , перебуваючи обоє у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілого, незаконно викрали майно належне раніше їм не знайомому потерпілому ОСОБА_10 який рухався неподалік будинку №5 по пл. Петровського в м. Дніпропетровську, а саме, мобільним телефоном «Нокіа 7210», мобільним телефоном «Нокіа 7210» вартістю 224 грн. 50 коп., сумкою сірого кольору, в якій знаходились особисті речі потерпілого на загальну суму 1059 грн, спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, « кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.
У відповідності до абзацу 3 п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку, в тому числі, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
За процедурою судового розгляду, у відповідності до ч.1 ст.349 КПК головуючий, після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
У випадку, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд, додержуючись вимог ч.3 ст.349 КПК України має право визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Як вбачається із журналу судового засідання та технічного носія інформації судового засідання від 27 січня 2016 року, суд, вислухавши думку прокурора і захисника про порядок дослідження доказів по справі, ухвалив допитати обвинуваченого, потерпілого, дослідити докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, допитати потерпілого, а потім допитати свідків.
В судовому засіданні 5 лютого 2016 року, суд, в зв`язку з неявкою, ухвалив застосувати привід свідків в судове засідання на 22 люте 2016 року. В цей день розгляд даного кримінального провадження було знято з розгляду в зв`язку з хворобою судді.
В наступному судовому засіданні, яке відбулося 16 березня 2016 року, суд, не з`ясувавши причину не виконання ухвали суду від 22 лютого 2016 року, заслухавши думку прокурора, інших учасників судового провадження перейшов до судових дебатів, при цьому, фактично, прийнявши рішення не досліджувати докази по справі, але вимоги ч.3 ст. 349 КПК України не виконав.
При цьому суд не звернув уваги, що в клопотаннях, які подані обвинуваченим ОСОБА_6 в період 16.02.2016 р.; 18.02.2016 р., останній заперечував наявність доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, а тому його раніше надані покази, в яких він визнавав свою вину, підлягали перевірці шляхом дослідження доказів, наданих прокурором.
Разом з тим, суд обмежився оголошенням ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року, якою задоволено подання начальника кримінально-виконавчої інспекції Центрально-міського відділу УДДУСВП Дніпропетровської області, скасовано звільнення від покарання з іспитовим строком, призначеного ОСОБА_12 вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2013 року і він направлений для відбування покарання у виді чотирьох років позбавлення волі в місця позбавлення волі, після чого, не з`ясувавши в учасників судового провадження чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, не постановив ухвали про з`ясування обставин та перевірки їх доказами, перейшов до судових дебатів.
Приймаючи до уваги викладене, не зрозуміло на підставі яких письмових матеріалів кримінального провадження, про що зазначено в мотивувальній частині вироку, суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених.
Обмеживши права обвинуваченого на дослідження доказів по справі, судом було порушено одну із основних засад кримінального провадження, передбачених ч.1 ст.7 КПК, а саме законність. Крім того, не дотримання судом процедури судового розгляду привело до порушення такої засади кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Таким чином, при ухваленні вироку, суд першої інстанції допустив такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які в своїй сукупності перешкодили ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення по справі, у зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне, керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Виходячи з положень ч.2 ст.404 КПК, колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення і про скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 .
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду про скасування призначеного йому покарання за попереднім вироком з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі для відбування покарання, про оголошення його в розшук, виходять за межі обвинувачення по даному провадженню, а тому не підлягають розгляду.
У зв`язку зі скасуванням вироку з вказаних підстав, колегія судів, керуючись ч.2 ст.415 КПК не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.
При новому розгляді справи суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції, що вирок суду, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його ухвалення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог закону, забезпечивши учасникам судового провадження можливість належним чином ознайомитись зі змістом вироку.
Про те, як вбачається з вироку, його текст виготовлений значно меншим шрифтом, в порушення вимог, які висуваються до оформлення документів національним стандартом України, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7.04.2003 року, чинного з 1.09.2003 року, яким встановлений для службових документів розмір шрифту 12 - 14 друкарських пунктів.
Виготовлення тексту вироку шрифтом, розмір якого значно менший 12-14 друкарських пунктів створює перешкоди для належного доступу учасників судового засідання до тексту вироку, чим порушуються їх права.
Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів, приймаючи до уваги дані щодо особи обвинуваченого, який на даний час не відбув покарання, призначене йому за попереднім вироком, та тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, зважаючи на такі ризики, як продовження обвинуваченим злочинної діяльності, запобіжний захід, обраний обвинуваченому судом першої інстанції у виді тримання під вартою слід продовжити до 4 лютого 2017 року.
Керуючись ст.ст. 405,407, 409 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.. Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 в виді тримання під вартою продовжити до 4 лютого 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає. Судді: