Ухвала іменем україни 22 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2016 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 щодо засудженого ОСОБА_7 .

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року засуджено:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, без громадянства, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК.

Апеляційний суд Кіровоградської області зазначений вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасував, постановив свій вирок від 21 вересня 2016 року, яким засудив останнього: за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він, 26 липня 2015 року, приблизно о 12.00 год., з метою крадіжки прибув до території будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_8 та діючи умисно, шляхом пошкодження прибою навісного замка, проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно на загальну суму 3145,12 грн. Після чого покинув територію домоволодіння та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 26 вересня 2015 року, приблизно о 08.00 год., ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою вчинення крадіжки, прибув на кукурудзяне поле, яке знаходиться на території Ульянівської сільської ради, Олександрійського району Кіровоградської області, де діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи настання наслідків, таємно викрав 30 мішків кукурудзи в качанах, загальною вагою 478,8 кг зерна, вартістю 1436 грн. 40 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Однак, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , останній не довів злочин до кінця, так як його злочинні дії були припинені працівниками фермерського господарства «ЯСА».

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинам та особі засудженого через суворість. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що апеляційний суд не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про особу засудженого й обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим, на його думку, безпідставно зробив висновок про неможливість застосування до призначеного засудженому покарання положень ст. 75 КК. Вважає, що апеляційний суд незаконно визнав неналежним доказом характеристику на ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали доводи касаційної скарги захисника та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги, та просив залишити її без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації його дій захисником у касаційній скарзі не оскаржується.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості злочинам та його особі через суворість колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно зі ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування цим судом кримінального закону, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості через безпідставне застосування до засудженого положень ст. 75 КК.

Обґрунтовуючи рішення щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд, дотримуючись положень статей 50, 65 КК, правильно врахував ступінь тяжкості злочинів та конкретні обставини їх вчинення, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, має шкідливі звички, неодноразово надходили скарги на засудженого з приводу крадіжок і хуліганських дій, й дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого тільки за умови відбування ним покарання у місцях позбавлення волі.
При цьому, за наявності перелічених у вироку обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку, що їх наявність є підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК у розмірі ближчому до мінімального строку покарання, яке визначено санкціями цього закону.
Що стосується звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне застосування до засудженого положень ст. 75 КК та з наведенням належних мотивів правильно визнав вирок у цій частині незаконним.
Апеляційний суд при розгляді поданої прокурором апеляційної скарги дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК. Постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
За таких обставин слід визнати, що призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його суворість, про що у касаційній скарзі зазначає захисник, та подальшого пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до ст. 438 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3