Справа № 755/4757/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Заявники звернулися до слідчого судді із вказаним клопотання виходячи з того, що у рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді даного місцевого суду ОСОБА_7 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ,жилою площею 65, 60 кв.м., загальною площею 118, 30 кв.м., зареєстровану на праві власності за ОСОБА_6 при відсутності на передумов регламентованих ст. 170 КПК України, а тому, на думку заявників, такий арешт має бути скасований у порядку ст. 174 вказаного Кодексу.
У судовому засіданні заявники вказане клопотання підтримали, просили задовольнити, з вказаних в ньому підстав.
У судовому засіданні прокурор вважав за необхідне клопотання задовольнити, оскільки підстави регламентовані ч. 2 ст. 170 КПК України, як передумова арешту, у провадженні відсутні.
Тож, слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними матеріали, приходить до наступного.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У цьому випадку, в судовому засіданні судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2017 у справі № 755/4757/17, залишеною без змін увахлою апеляційного суду м. Києва від 25.05.2017, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ,жилою площею 65, 60 кв.м., загальною площею 118, 30 кв.м., зареєстровану на праві власності за ОСОБА_6 .
Передумовою арешту слугувала мета визначена п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, з огляду на наявність у справі цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди.
Однак, згідно, ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як наслідок, з підстав визначених п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, на думку слідчого судді, арешт є недоцільним.
Адже, ОСОБА_6 , з часу подання вказаного позову, у контексті норм ч. 2 ст. 62 КПК України, знаходиться у статусі цивільного відповідача, але у силу норм ч. 6 ст. 170 при наявності мети визначено п. 4 ч. 2 ст.170 того ж Кодексу арешт на майно цивільного відповідача не накладається.
Так, як поняття цивільний відповідач та підозрюваний, обвинувачений, засуджений, фізична чи юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридична особа, щодо якої здійснюється провадження, не є тотожними.
Тим паче, що при розгляді питання про арешт майна не було враховано співвідношення між розміром позову та вартістю майна, яке арештовано, що не кореспондується з положеннями ч. 8 ст. 170 КПК України, яка вказує, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.
Щодо такої передумови арешту вказаного майна, як запобігання в подальшому незаконного відчуження вказаної квартири, яка була вказана в ухвалі від 06.04.2017, або ж з метою всебічного,повного й неупередженого розслідування, встановлення усіх обставин, що мають значення для справи, визначених в ухвалі від 25.05.2017, то, що перша, що друга мета ч. 2 ст. 170 КПК України не передбачена, адже вказана стаття чіткого регламентує, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Щодо мети арешту, вказаної в ухвалі від 25.05.2017, а саме п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, то слідчий суддя враховує те, що, в силу частини 3 вказаної статі Кодексу, у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
А, як пояснила прокурор у судовому засідання майно на яке накладено арешт речовим доказом у рамках вказаного кримінального провадження не визнавалося, як наслідок підстави для арешту з такою метою,на думку слідчого судді, відсутні.
При цьому факт того, що таке, на думку того чи іншого об`єктивного спостерігача, майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, при відсутності постанови про його визнання речовим доказом, не дивлячись на дані відображені в ухвалі від 25.05.2017 з цього питання, не можу бути арештоване в силу норм ст. 170 КПК України.
Як наслідок, слідчий суддя, враховуючи пояснення прокурора про не визнання вказаної квартири речовим доказом, вважає арешт з цих передумов необґрунтованим.
Також слідчий суддя враховує те, що з судових рішень від 06.04.2017 та від 25.05.2017 не слідує, що арешт накладався з будь-яких інших підстав.
За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, адже лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, а арешт скасуванню, оскільки, на цей час, власник даного майна при відсутності обставин визначених ч. 2 ст. 170 КПК України фактично позбавлений права користування приватною власністю, що є не припустимим.
Керуючись Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. ст. 170, 174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2017 у справі № 755/4757/17 на квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 65, 60 кв.м., загальною площею 118, 30 кв.м., зареєстровану на праві власності за ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає та є обв`язкою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя ОСОБА_1