УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначено покарання та призначити більш м`яке покарання обвинуваченому. При цьому, звертає увагу на те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду сприяв встановленню фактичних обставин справи, надавав детальні свідчення, повністю визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, сприяв як досудовому розслідуванню так і судовому, відшкодувати як матеріальну та моральну шкоду не мав можливості, після вчинення правопорушення здався правоохоронцям та з 04.08.2015 р. перебуває під вартою, що стало перешкодою у вчиненні активних дій у відшкодуванні завданої шкоди батьку потерпілого ОСОБА_9 . Зазначає, що правопорушення було вчинено через неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , який тривалий час ображав та принижував обвинуваченого в присутності його співмешканки ОСОБА_11 . Її підзахисний позитивно характеризується та має на утриманні малолітнього сина. Вважає, покарання в виді 9 років позбавлення волі є надто суворим, зважаючи і на те, що належна медична допомога в місцях позбавлення волі не надається, а обвинувачений має ряд хронічних захворювань, які прогресують, а також відсутня реальні заходи по належній соціальній адаптації в суспільстві після відбуття покарання. Одночасно, звертає увагу на те, що сторона захисту просила визнати недопустимими доказами це проведені слідчі експерименти за участі свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та потерпілого ОСОБА_14 , однак без належного реагування з боку суду першої інстанції.
В доповненнях до апеляційної скарги, посилаючись на суворість призначеного покарання, вважає, що пропорційною мірою призначеного йому покарання за вчинене буде 8 років позбавлення волі.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання :
- за ч.1 ст.115 КК України у виді 9 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі.
Покарання за сукупністю злочинів призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 9 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити незмінним.
Строк відбуття покарання обчислено з 04.08.2015 р. та зараховано строк його попереднього ув`язнення з 04.08.2015 р. по день набрання вироком законної сили, як відбуте покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 200000 гривень заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 982 грн. 08 копійок за проведення експертиз.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 04 серпня 2015 року, в період часу з 20 до 21 години, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 після спільного розпиття спиртних напоїв, перебували в стані алкогольного сп`яніння та знаходились в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_17 .
В цей час між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочався словесний конфлікт, на ґрунті неприязних відносин, під час якого у ОСОБА_8 раптово виник намір на умисне вбивство ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_8 в приміщенні кухні, в присутності вищевказаних осіб, взяв зі столу кухонний ніж та умисно, зі значною силою прикладання наніс 2 удари клинком ножа в місце розташування життєво важливих органів потерпілого в ділянку шиї та лівої частини грудної клітини, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді наскрізної рани на рівні треті лівої щоки вправо від мочки лівого уха, веретеноподібної форми, з ушкодженням лівої зовнішньої сонної артерії; рани на передній поверхні грудної клітки зліва, в проекції 3-4 ребер, з ушкодженням підшкірно жирового шару, міжреберних м`язів, пристінкової плеври, серцевої сумки, лівого вушка серця, які викликали гемарогічний шок, від чого настала смерть ОСОБА_10 і таким чином умисно вбив останнього.
В цей же день та час, знаходячись у вищевказаній квартирі ОСОБА_8 , одночасно при нанесенні ударів ОСОБА_10 , умисно заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_15 , який сидів поруч з ОСОБА_18 та був перешкодою при нанесені ударів ножем останньому, у вигляді колото-різаних ран ділянки шиї справа та правого надпліччя, без ознак ушкоджень життєво важливих органів і судин, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.
Діями, які виразилась в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги задовольнити, пояснення прокурора, яка просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування ухваленого вироку, не встановлено.
Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, які є умисними злочинами - особливо тяжким та невеликої тяжкості.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він характеризується посередньо, є раніше не судимим (в порядку ст.89 КК України), офіційно не працює, не одружений, має хворобливий стан здоров`я, щиро розкаявся, неправомірна поведінка потерпілого, яка передувала вчиненню злочину, що є обставинами, що пом`якшують покарання, за наявності обставини, що обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на суворому покаранні обвинуваченому, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що на переконання колегії суддів відповідає справедливості і меті покарання.
Апеляційний суд визнає безпідставними апеляційні доводи захисника про те, що суд першої інстанції залишив без належного реагування клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами - слідчі експерименти за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , та потерпілого ОСОБА_14 .
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції дав належну оцінку як доказам в провадженні слідчим експериментам за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , та потерпілого ОСОБА_14 висновками суду першої інстанції про відповідність цих слідчих експериментів вимогам ст.240 КПК України та відсутність підстав для визнання їх недопустимими доказами, погоджується і апеляційний суд.
Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він діяв в стані сильного душевного хвилювання, не підтверджується встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення та наявними в справі доказами.
Так, згідно акту судово-психіатричної експертизи №341-2015 від 18.08.2015 року ОСОБА_8 суть звинувачення усвідомлює, розуміє можливість покарання, висуває свою версію подій, підтверджує факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Під час вчинення інкримінованих дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, в стані фізіологічного афекту не перебував, а перебував в стані простого алкогольного сп`яніння.
За наведених обставин, підстави для застосування положень ч.4 ст.36 КК України відсутні. Посилання обвинуваченим ОСОБА_8 на перенесення ним в дитинстві психологічної хвороби належного значення в цьому провадженні не має.
Згідно матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 помер потерпілий ОСОБА_15 (т.2 а.п.150). Дії обвинуваченого ОСОБА_8 по епізоду вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_14 вироком суду першої інстанції були перекваліфіковані з ч.2 ст.15, ч.2 п.13 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України. Кримінальне провадження за ч.2 ст.15, ч.2 п.13 ст.115 КК України було порушено за відповідною заявою потерпілого ОСОБА_14 (т.1 а.п.130). Факт смерті потерпілого ОСОБА_14 та перекваліфікація дій обвинуваченого на ч.2 ст.125 КК України, відповідно до вимог ст.284 КПК України, на переконання апеляційного суду не є підставою для закриття кримінального провадження в цій частині, на що звертається увага в апеляційний скарзі обвинуваченого.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України та правильно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Розмір моральної шкоди в сумі 200000 гривень визначено судом першої інстанції з дотриманням принципів розумності та справедливості. Апеляційний суд бере до уваги, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення загинув ОСОБА_10 , який являвся сином потерпілого ОСОБА_9 . Внаслідок смерті свого сина потерпілий зазнав негативні, невідворотні зміни у своєму житті та переніс значні душевні страждання.
За наведених обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстави для зміни чи скасування вироку за мотивами викладеними в апеляційних скаргах відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді :