Єдиний унікальний номер 233/3750/16-к
Номер провадження 11-кп/775/513/2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 11-кп/775/513/2017 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер: 233/3750/16-к Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в місті Бахмуті в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000627 від 24 травня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» ОСОБА_11 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, одруженого, із середньою технічною освітою, пенсіонера, проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки; стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 95500,00 грн.; у відшкодування витрат на правову допомогу 4000,00 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 13221,70 грн.; у відшкодування моральної шкоди 661,08грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 24 травня 2016 року приблизно о 08.15 год. (більш точний час в ході слідства не встановлено), обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 (який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 ), знаходився на майданчику поблизу магазину «Вокзальний», розташованому за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Правобережна 83, де відновив рух та виїхав на проїжджу частину вул. Правобережної м. Костянтинівка Донецької області, і став рухатись за напрямком руху з боку вул. Сечкіна у бік вул. Соборності м. Костянтинівка Донецької області.

В цей же час, навпроти магазину «Вокзальний», розташованого за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Правобережна 83, до пішохідного переходу через вул. Правобережну, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України, розташованій у зоні дії дорожніх знаків 5.35.1 и 5.35.2 Правил дорожнього руху України, підійшла пішохід ОСОБА_9 , яка стала переходити проїжджу частину по вищевказаному пішохідному переходу, зліва на право по напрямку руху автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, керуючи автомобілем «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у вказаному напрямку не врахував вказівки дорожніх знаків 5.35.1 (5.35.2) «Пішохідний перехід» глави 33 ПДР, які інформують учасників дорожнього руху про розташування місць, спеціально виділених для організованого переходу пішоходами проїжджої частини дороги, які згідно п. 4.16 а) Правил дорожнього руху України мають перевагу на перехід проїжджої частини по пішохідному переходу, закріплене Законом України «Про дорожній рух» і не поступився дорогою пішоходам, що знаходились на пішохідному переходу, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де сказано, що: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», а також при виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху автомобіля не врахував дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», у зв`язку з чим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті наїзду автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , на пішохода ОСОБА_9 , останній були заподіяні наступні тілесні ушкодження: важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: забій головного мозку 2 ступеня з очагами геморрагічного просочування в обох лобових і лівій скроневій частках, травматичним субарахноїдальним крововиливом, пластинчастою субдуральною гематомою лівої лобно-скроневої області, перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, зовнішньої пневмоцефалії, лівостороннім гемотімпанікусом, лівосторонньою отолікворією, забій м`яких тканин потиличної області, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

З технічної точки зору у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був керуватися вимогами п.18.1, та п.12.1 Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору водій автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , у даній дорожній обстановці, виконуючи вимоги п. 12.1 та п.18.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступу даної дорожньо-транспортної пригоди.

З технічної точки зору, в розглянутій дорожній ситуації, дії водія автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п. 12.1 та п.18.1 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій ОСОБА_7 , виконуючи вимоги вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.

З даним вироком не погодились обвинувачений ОСОБА_7 та представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» ОСОБА_11 , та подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, та зменшити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_9 . Свої вимоги мотивує тим, що суд не дав належної оцінки особі обвинуваченого, а саме: не судимий, у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра на обліку не перебуває, заходи адміністративного впливу не застосовувались, за місцем мешканням характеризується добре, є пенсіонером; звертає увагу, що активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, частково компенсував завдану шкоду, у обвинуваченого не виявлено ознак сп`яніння та алкоголю в крові, відсутні обставини, що обтяжують покарання; скоєне кримінальне правопорушення не є навмисним; акцентує увагу на стані здоров`я, а саме: Левицький страждає на цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості субкомпетенції, діабетичну антипатію ніг 2-го ступеня, ішемічну хворобу серця, низку інших захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного спостереження у лікаря, постійного медикаментозного лікування, проходження регулярних, 1 раз в 6 місяців, диспансерних оглядів фахівцями, регулярного стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні; вказує, що судом не взято до уваги, що потерпіла, як пішохід, також є учасником дорожнього руху, а отже, наділена правами і обов`язками, і в її діях також є доля провини за настання дорожньо-транспортної пригоди; звертає увагу, що має намір частково компенсувати завдану шкоду, що підтверджує лист, направлений на адресу потерпілої та не має можливості в повному обсязі компенсувати завдану шкоду, оскільки перебуває в скрутному матеріальному становищі; вказує, що суд необґрунтовано та невмотивовано, при наявності низки позитивних факторів, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку про неможливість виправлення Левицького без ізоляції від суспільства; акцентує увагу на тому, що сторона обвинувачення не просила обрати покарання, пов`язане з позбавленням волі; також зазначає, що суд не зазначив, якими саме доказами підтверджується сума моральної шкоди в розмірі 95500 гривень; вважає розмір заподіяної моральної шкоди значно завищеним.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» ОСОБА_11 просить вирок суду змінити в частині задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що в порушення норм ЦПК України та норм спеціального Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпіла звернулась до суду з позовом передчасно; вказує, що законодавцем встановлено процедуру обов`язкового досудового врегулювання питання, пов`язаного із отриманням страхового відшкодування за полісами ОСЦПВВНТЗ, однак, позивачка не зверталась до страхової компанії для реалізації своїх прав на отримання страхових виплат, будь-яких заяв та документів не надала, що в свою чергу унеможливило виконання страховиком своїх зобов`язань; зазначає, що зазначені порушення судом до уваги взято не було; акцентує увагу і на сумі відшкодування, а саме: витрати на лікування в розмірі 13221,70 грн., та моральна шкода 661,08 грн.; наголошує, що за результатами вивчення та детального аналізу отриманих від суду документів щодо вартості лікування у зв`язку з ушкодженнями в ДТП здоров`я позивачки ОСОБА_9 , виходячи з розрахункових документів, можна встановити, що обґрунтованою та доведеною сумою витрат є 9589,47 гривень.

В судовому засіданні апеляційного суду :

- обвинувачений та захисник підтримали доводи апеляції обвинуваченого;

- потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляцій;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляцій.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи сторін, дослідивши докази, що стосуються особи обвинуваченого, перевіривши інші матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оскаржена, тому, в порядку ст. 404 КПК України, в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Розмірковуючи над доводами обвинуваченого ОСОБА_14 щодо призначення останньому надмірно суворого покарання, колегія суддів зробила такий висновок.

Статтею 65 КК України передбачено, що, вирішуючи питання про вид та розмір покарання стосовно особи, визнаної винною в скоєнні злочину, суди повинні дотримуватись загальних засад призначення покарання, що є гарантією реалізації принципів законності, справедливості, індивідуалізації покарання; враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_13 в апеляційній скарзі про суворість призначеного йому покарання не може бути визнано колегією суддів обґрунтованим. Як вбачається з вироку, суд врахував характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, а також дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Як обставини, що пом`якшують покарання, суд прийняв до уваги щире каяття у скоєному та часткове відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційні діяння, при призначенні покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк до п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції обговорив можливість звільнення ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, але не знайшов для цього підстав, зазначивши, що обставини, які пом`якшують покарання, суд розглядає тільки як такі, і не розглядає як ті, що дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання.

Обговорюючи додаткові доводи апеляції на підтримку можливості застосування положень ст. 75 КК України, а саме стан здоров`я обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, додаткове відшкодування потерпілій моральної шкоди, колегія суддів не вважає їх ні самі по собі, ні в сукупності з прийнятими до уваги судом першої інстанції такими, що дають можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд враховує позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання у вигляді реального позбавлення волі; фактично ОСОБА_14 , стверджуючи про винність потерпілої, яка переходила дорогу по пішохідному переходу, всіляко намагається зменшити свою вину, що свідчить про відсутність у нього критичного ставлення до своїх дій та усвідомлення їх протиправності; будь-яких медичних даних про неможливість відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за станом здоров`я матеріали не містять.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про необхідність застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на конкретні обставини справи та наслідки потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стала інвалідом 2 групи. При цьому колегія суддів вважає, що вказівка судом на тяжкі наслідки скоєного кримінального правопорушення не є порушенням положень ч.4 ст. 67 КК України, оскільки вони прийняті судом не як ті, що обтяжують покарання, а як конкретні обставини справи.

Тобто суд, обираючи вид та розмір покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України та вмотивував своє рішення, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не вбачає і колегія суддів, а призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення Левицького і попередження нових злочинів.

Відповідно до части 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Обговорюючи питання про розмір моральної шкоди, завданої злочином потерпілій, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер та обсяг страждань потерпілої, конкретні обставини справи і наслідки, що настали.

Зважаючи на враховані судом обставини, тривалість лікування, впродовж якого був порушений звичний життєвий уклад, наслідки в виді інвалідності, фізичні страждання, які перенесла потерпіла, колегія суддів погоджується з розміром суми моральної шкоди, завданої потерпілій діями Левицького і стягнутої з нього в розмірі 100000грн.

Обговорюючи доводи апеляції представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», колегія суддів зазначає наступне.

За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 128 КПК України передбачено право особи, який кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 є потерпілою внаслідок експлуатації забезпеченого за Полісом № АІ / 0977784 від 22.07.2015 року транспортного засобу «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на момент скоєння ДТП правомірно володів ОСОБА_7 , внаслідок чого вона має право на страхове відшкодування на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційним судом також встановлено, що факт настання страхового випадку цивільним відповідачем не оспорюється.

З огляду на викладене доводи представника цивільного відповідача про необхідність досудового врегулювання питання, пов`язаного із отриманням страхового відшкодування, є неспроможними.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст. 23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Так, згідно із п. 24.1. зазначеної статті Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Суд першої інстанції, стягуючи з зі страхової компанії 13221,70грн. як витрати, пов`язані з лікуванням, дотримався зазначених вимог закону. Він прямо зазначив, що ці витрати не становлять вартість палива та продуктів харчування, вони підтверджені наданими потерпілою чеками на придбання медикаментів, лікарських засобів, пов`язаних з лікуванням.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, погоджується з висновком суду, тому твердження апеляції про необґрунтованість стягнення цих витрат, і як наслідок, стягнутого розміру моральної шкоди, вважає необґрунтованими.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, колегія суддів також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407,409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» залишити без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді