Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000165 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Рівненської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.03.2016 року Демидівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.3 ст.78, ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 24.03.2016 року, та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

До набрання обвинувальним вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 13-ої години 18 січня 2017 року.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, 17 вересня 2016 року близько 19 години 45 хвилин ОСОБА_6 , проходячи біля приміщення магазину по АДРЕСА_2 , побачив на асфальтному покритті тротуару перед входом у магазин електродриль «Фиолент МСУ3-13-РЄ» з міксерною насадкою, яку тимчасово, без нагляду, виконуючи ремонтні роботи, залишив ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_6 умисно, таємно, повторно, з метою крадіжки, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на особисте збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника майна ОСОБА_8 , переконавшись, що його протиправні дії не будуть помічені іншими особами, забрав на асфальтному покритті тротуару перед входом у магазин по АДРЕСА_2 електродриль «Фиолент МСУ3-13-РЄ» з міксерною насадкою вартістю 515 гривень та швидко пішов по вулиці далі.

Викрадену електродриль ОСОБА_6 передав жителю АДРЕСА_3 ОСОБА_9 і, таким чином, привласнив та розпорядився нею на свій розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 515 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також позитивну характеристику, відсутність претензій від потерпілого та прохання останнього суворо його не карати. Просить вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання в межах санкції статті ч.2 ст.185 КК України, звільнивши від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави.

У відповідності до положень пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №8, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуваням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за аналогічні злочини, проживаючого в АДРЕСА_4 без реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття, активного сприяння в розкритті злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено. Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, та вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку за попереднім вироком.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 1 рік в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, та на підставі ст.71 КК України із врахуванням покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року, та призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , пом`якшуючі покарання обставини, вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину під час іспитового строку за попереднім вироком, колегія суддів вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК України немає.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що при призначенні йому покарання необхідно врахувати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також позитивну характеристику, відсутність претензій від потерпілого ОСОБА_8 та прохання останнього суворо його не карати, і у зв`язку з цим звільнити його від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Нових обставин на обґрунтування пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо нього не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність обставин, що пом`якшують його покарання, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, однак належних висновків не зробив та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про його стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також положенням ст.71 КК України, та підстав для його пом`якшення немає, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає за вірне зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року до моменту проголошення ухвали у вказаному вище розрахунку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

У відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року по 27 квітня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ___________________ ОСОБА_1

Судді: ___________________ ОСОБА_3 ОСОБА_2