Справа № 373/1306/17
УХВАЛА

02 серпня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору в кримінальному провадженні №0001199 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України,
в с т а н о в и в :
19 липня 2017 року до суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001199 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.191 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_7 подав клопотання про повернення вищезазначеного обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України. Своє клопотання обгрунтовує тим, що формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_5 є неконкретним та неповним, тому порушує право на захист його підзахисного. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 жодна підозра не оголошувалася, тобто по даному кримінальному провадженню процесуального становища підозрюваного у них не було, що суперечить вимогам ст.276-279 КПК України та свідчить про недотримання органом досудового розслідування права підозрюваного на захист. Відповідно до ухвал суду першої інстанції, які були залишені в силі судом апеляційної інстанції, обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню вже двічі був направлений прокурору для виправлення даних недоліків, однак недоліки виправлені не були. Прокурором втретє направлено до суду обвинувальний акт, по змісту майже ідентичний двом попереднім.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника. Вважає, що слідчим при складенні вищезазначеного обвинувального акту були дотримані вимоги ст.291 КПК України. Обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Пояснив, що в обвинувальному акті було зазначено про попередню змову обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , але не вказано, коли сталася ця змова, тому що цю обставину встановити не вдалося по тій причині, що вони не визнавали свою вину. Захисники були ознайомлені з матеріалами справи, клопотань про внесення уточнень до обвинувального акту не заявляли.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 . Вважає, що всі вимоги, які ставилися судом, до даного обвинувального акту виконані. Статтею 276 КПК України передбачено випадки, коли обов`язково здійснюється повідомлення про підозру. Обвинувачених повідомляли про винесену стосовно них підозру про вчинення даних кримінальних правопорушень в межах кримінального провадження, з якого були виділенні матеріали досудового розслідування та присвоєно номер кримінального провадження 0001199. Сторона захисту ознайомилася з усіма підозрами стосовно їх підзахисних. Відповідно до ст.ст. 314, 315 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні не вирішує питання про винність особи у вчиненні кримінального правопорушення, не робить висновки щодо правової кваліфікації вчинків обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 також вважають за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.

Захисник ОСОБА_5 ОСОБА_8 свого колегу підтримав, просить клопотання задовольнити. Також зазначив, що не пред`явлення обвинуваченим підозри конкретно в рамках даного кримінального провадження свідчить про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не набули статусу підозрюваних

Судом встановлено наступне.

Відповідно до ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001199 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.191 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України, був повернутий прокурору для приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог у зв`язку із не зазначенням в обвинувальному акті анкетних даних потерпілого; не зазначено моменту виникнення попередньої домовленості на вчинення злочину між обвинуваченими, що свідчить про неповноту формулювання обвинувачення; не пред`явлення обвинуваченим підозри в рамках даного кримінального провадження, що свідчить про порушення їхнього права на захист .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року вищезазначену ухвалу було змінено. Було виключено з мотивувальної частини посилання суду, як на підставу для повернення прокурору обвинувального акту, не зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей потерпілого. В решті ухвалу залишено без змін.

Згідно ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року вищезазначений обвинувальний акт був повторно повернутий прокурору для приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог з аналогічних підстав.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року дану ухвалу було залишено без змін із вказівкою на її законність та обгрунтованість та зазначенням про правомірність наведених в ній підстав і мотивів повернення обвинувального акту.

19 липня 2017 року обвинувальний акт втретє надійшов до суду.

Ознайомившись з обвинувальним актом, врахувавши обставини, встановлені ухвалами Апеляційного суду Київської області від 03 березня та 08 грудня 2016 року, суд вважає, що прокурором не були усунуті зазначені в них недоліки.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Неконкретність такого обвинувачення порушує право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть. відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому ( рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Про аналогічний підхід до вирішення даного питання свідчить також і судова практика касаційної інстанції (ухвали ВССУ від 20 листопада 2014 року №5-3967км14, від 23 жовтня 2014 року №5-2614км14, від 12 березня 2015 року №5-220км15).

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В обвинувальному акті відсутні дані щодо того, коли і за яких обставин обвинувачені вступили між собою в злочинну змову і про вчинення яких конкретно діянь вони домовилися.

Таким чином, в обвинувальному акті неповно викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, а тому обвинувальний акт суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Неконкретність такого обвинувачення порушує право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підозра в межах кримінального провадження № 0001199 не пред`являлася, що суперечить вимогам ст. ст. 276-279 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов висновку про повернення його прокурору для приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 55, 91, 92, 291, 314, 376, 392 КПК України, суд,
ухвалив :

Клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001199 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України, прокурору, вказавши на необхідність приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 45 хв. 07 серпня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1