Справа № 369/8727/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/31/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 07.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
07 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю прокурора - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001914 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.09. 2016 р., яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжичі Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтись для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ та повідомляти про зміну місця проживання.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком суду, 23.05.2015 року близько 16 години ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 без дозволу власника домоволодіння ОСОБА_16 проникли на територію вказаного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та почали вчиняти дії, спрямовані на самовільне вивезення з території домоволодіння автомобіля ЗІЛ, який там постійно зберігався, право власності на який оспорювалось між ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . При цьому між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з однієї сторони та ОСОБА_16 з іншої виникла сварка, в ході якої ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_16 , внаслідок чого остання впала та отримала тілесні ушкодження. ОСОБА_9 , який в цей час повернувся з магазину, зробив зауваження ОСОБА_12 з вказаного приводу. ОСОБА_12 , погрожуючи ОСОБА_9 та його дружині ОСОБА_16 , почав наближатись до ОСОБА_17 , розмахуючи руками, намагаючись його вдарити. Сприймаючи дії ОСОБА_12 як реальну загрозу своєму здоров`ю, оскільки останній був агресивно налаштований, штовхав жінку ОСОБА_9 ОСОБА_16 , знаходився на подвір`ї ОСОБА_16 разом із своїми трьома товаришами, які здійснювали дії по протиправному заволодінню автомобіля ЗІЛ, який постійно перебував на подвір`ї ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , перевищуючи межі необхідної оборони, наніс удар дерев`яною палицею, яку взяв на подвір`ї, по голові ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження. В результаті отриманих тілесних ушкоджень 24.05.2015 ОСОБА_12 було доставлено до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, де 26.05.2015 о 21.30 год. констатовано його смерть.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 284 від 27.05.2015 на тілі трупа ОСОБА_12 виявлено: закриту черепно-мозкову травму, крововилив в м`яких покривах лівої скроневої ділянки та в лівому скроневому м`язі, лінійний перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, епідуральна гематома лівої скроневої ділянки, забій лівої скроневої частки, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, вторинні крововиливи в дні четвертого шлуночка, набряк-набухання головного мозку, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду від 22.09.2016 року, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також подав клопотання про повторне дослідження доказів, а саме, допит свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , дослідження протоколів слідчих експериментів від 06.08.2015 року за участі ОСОБА_14 ; від 10.08.2015 року за участі ОСОБА_18 ; від 12.08.2015 року за участі ОСОБА_19 , від 11.08.2015 року за участі ОСОБА_13 , від 10.08.2015 року за участі ОСОБА_16 .
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує на те, що суд першої інстанції перерахував всі докази, які досліджувалися в ході судового розгляду кримінального провадження, але фактично будь-якої оцінки вказаним доказам не надав. Одночасно, не зазначено мотиви, з яких більша частина доказів не прийнята до уваги.
Також вказує і на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав покази ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 правдивими і такими, що відповідають обставинам справи, оскільки це прямо суперечить показам інших свідків, а також висновкам судово-медичного експерта. Поряд з цим, суд належним чином не обґрунтував, чому саме визнав неправдивими показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині обставин нанесення ОСОБА_9 удару битою по голові ОСОБА_12 .
Посилається на те що, відповідно до висновку судово-медичного експерта, виявлена у ОСОБА_12 закрита черепно-мозкова травма могла утворитись від двох ударів дерев`яною палицею (бітою) по лівому передпліччу та в скроневу ділянку. Такий механізм нанесення удару вказували ОСОБА_14 та ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту 06.08.2015р.
Крім того, судом першої інстанції незаконно перекваліфіковані дії засудженого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, оскільки вина засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України повністю доведена сукупністю доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Судом першої інстанції безпідставно, необґрунтовано, передчасно та без дослідження будь-якої документації кваліфіковано поведінку ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 як здійснення дій по протиправному заволодінню автомобілем ЗІЛ.
Також зазначає, що суд призначає покарання ОСОБА_9 у виді 2 років обмеження волі, а вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з іспитовим строком, звільняє останнього від покарання у виді позбавлення волі, що взагалі не передбачене ст. 124 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження: прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому у разі перевищення меж необхідної оборони, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах.

Судом першої інстанції відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст. 124 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи необґрунтованими, оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були надані стороною обвинувачення та дослідженими під час судового розгляду.
Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_9 знаходився в стані необхідної оборони, яку врешті перевищив, доведена показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_9 , який показав, що в травні 2015р. на подвір`я до його дружини прийшли четверо невідомих чоловіків, які почали сварку з його дружиною ОСОБА_21 той час, коли він повернувся додому та зайшов у двір, він побачив, як один з чоловіків, а саме, ОСОБА_12 вдарив його дружину ОСОБА_22 в груди, від чого вона впала. Він підбіг до своєї дружини та допоміг їй піднятись, після чого зробив зауваження ОСОБА_23 . При цьому, на прохання дружини до вказаних чоловіків піти з двору, останні не реагували. Після того, як він зробив зауваження ОСОБА_12 , останній почав погрожувати йому і дружині, розмахувати руками та йти до нього битись. Він ухилявся від ударів та просив ОСОБА_24 не лізти до нього, при цьому він відступав до сараю. Відступаючи, він побачив биту, яку взяв в руку та почав відмахуватись від ОСОБА_12 . Під час відмахування він наніс ОСОБА_12 удар в плече чи в ухо та почав тікати. В цей час з будинку вийшов його брат ОСОБА_25 , який хотів підняти биту, але ОСОБА_15 наніс його брату удар, внаслідок чого зламав щелепу. ОСОБА_26 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 почали його наздоганяти, але не змогли. Тоді вони повернулись у двір, де ОСОБА_12 та ОСОБА_14 почали викочувати автомобіль ЗІЛ з двору, а дружина віддала ОСОБА_27 та ОСОБА_28 техпаспорт на автомобіль і чоловіки близько 18 год. пішли. Близько 23 год. 30 хв. його дружині подзвонив ОСОБА_15 та повідомив, що ОСОБА_12 стає погано на що вона порадила викликати йому швидку. Наступного дня йому повідомили, що до нього приходили працівники міліції з приводу побиття ОСОБА_24 , та від них йому стало відомо, що ОСОБА_12 помер. Наміру умисно заподіювати ОСОБА_12 тілесні ушкодження у нього не було, він лише захищався від нього.

З показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , також вбачається, що 23.05.2015р. на територію домоволодіння ОСОБА_16 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу власника прийшли ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які також без дозволу ОСОБА_16 почали вивозити з території домоволодіння автомобіль ЗІЛ, який там постійно зберігався. При цьому між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з однієї сторони та ОСОБА_16 з іншої виникла сварка, в ході якої ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_16 , внаслідок чого остання впала та отримала тілесні ушкодження. ОСОБА_9 , який є чоловіком ОСОБА_22 і в цей час повернувся з магазину, зробив зауваження ОСОБА_12 з вказаного приводу, на що ОСОБА_12 почав нецензурно виражатись на адресу ОСОБА_9 та погрожуючи йому, почав наближатись до ОСОБА_17 , розмахуючи руками, намагаючись його вдарити. При цьому ОСОБА_12 був агресивно налаштований. Захищаючись, ОСОБА_9 почав відходити від ОСОБА_12 та, дійшовши до сараю, взяв биту двома руками та почав відмахуватись нею від ОСОБА_12 , ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 удар в область голови, а саме, лівого уха. Після нанесення удару у ОСОБА_9 забрали биту і ОСОБА_9 почав тікати. ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 намагались наздогнати його, але не змогли, а тому, повернувшись, почали вивозити автомобіль ЗІЛ за ворота. Після цього ОСОБА_12 сів за кермо вказаного автомобіля та вони поїхали.

Показання вказаних свідків узгоджуються з висновком судово медичної експертизи №214/Д/284тр від 11.08.2-15р. (т.2 а.с. 27), з якого вбачається, що виявлена у ОСОБА_12 закрита черепно мозкова травма могла утворитись за механізмом, вказаним ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту 06.08.2015р. від удару дерев`яною палицею (бітою) в ліву бокову поверхню голови та за механізмом, вказаним ОСОБА_16 , ОСОБА_20 під час проведення слідчих експериментів, а саме, від удару дерев`яною палицею (бітою) в ліву бокову поверхню голови.

З пояснень допитаного в суді апеляційної інстанції судово - медичного експерта ОСОБА_29 вбачається, що виявлена у ОСОБА_12 черепно мозкова травма могла утворитись від удару битою, яка знаходилась в правій руці в ліву бокову поверхню голови. При цьому удар був здійснений «наотмаш». Вказана черепно мозкова травма утворилась від дії тупого предмета в результаті одного прикладання. При цьому здатність потерпілого після отримання тілесного ушкодження до самостійних дій не виключається.

Таким чином, на підставі доказів, які були зібрані досудовим слідством і досліджені судом встановлено, що ОСОБА_9 застосував дерев`яну палицю (біту) з метою самооборони від чоловіка, який перед цим штовхав його дружину, заподіявши їй тілесні ушкодження, погрожував йому, наближаючись до нього та розмахуючи руками і намагаючись його вдарити, при цьому був агресивно налаштований, знаходився на подвір`ї його дружини ОСОБА_16 без її дозволу разом з трьома іншими чоловіками, а тому ОСОБА_9 сприймав дії ОСОБА_12 як реальну загрозу своєму здоров`ю та здоров`ю своєї дружини ОСОБА_16 . Вказані обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого, свідків та узгоджуються з іншими доказами по справі, які суд належно перевірив та дав оцінку у вироку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неналежну оцінку судом показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 та ОСОБА_14 з приводу обставин нанесення ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_12 удару битою по голові колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з показань свідка ОСОБА_14 , наданих в суді, з протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 , останній вказував, що він побачив, як ОСОБА_31 наніс один удар в голову ОСОБА_32 , після чого ОСОБА_31 побіг. Будь яких даних, що ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 два удари по голові показання ОСОБА_14 не містять, а тому в цій частині показання свідків розбіжностей не містять.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає тоді, коли винна особа умисно заподіює потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких в подальшому настає смерть потерпілого. В цьому випадку умисел винного спрямований на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень. Особа діє з прямим або непрямим умислом, тобто винна особа усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо допускає її настання. При кваліфікації дій особи за ст. 124 КК України, винна особа діє умисно, але з метою захисту правоохоронюваних інтересів від суспільно небезпечних посягань.

В даному випадку, з боку ОСОБА_12 було суспільно- небезпечне посягання на охоронювані законом інтереси ОСОБА_9 ( життя та здоров`я його та його дружини). Однак, ОСОБА_9 , захищаючись від суспільно -небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 , перевищив межі необхідної оборони. В зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ст. 124 КК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильну перекваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України є необгрунтованими, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про наявність умислу у ОСОБА_9 саме на заподіяння ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі прокурора стосовно того, що суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, належним чином не обґрунтувавши свої висновки. Суд першої інстанції дослідив всі надані стороною обвинувачення докази по справі в їх сукупності та обґрунтував свої висновки стосовно того, чому він приймає до уваги одні докази та відкидає інші.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність висновку суду щодо здійснення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 дій по протиправному заволодінню автомобілем ЗІЛ, та не встановлення судом моделі, номеру, марки авто, не зазначення, в чому саме полягає протиправність їх дій, не заслуговують на увагу, оскільки прокурор не зазначає, яким чином з`ясування вказаних обставин впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого чи інші обставини справи.

При призначенні обвинуваченому покарання за ст. 124 КК України, судом, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, судом враховано думку потерпілої щодо міри покарання, а тому призначене ОСОБА_9 покарання за ст. 124 КК України, та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження, які потягли б за собою скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції.
Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд вважав за можливе призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 124 КК України у виді обмеження волі, та з урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку. При цьому, в резолютивній частині вироку суд зазначив, що ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, як вбачається з ухвали суду від 30.09.2016р., судом виправлена допущена в судовому рішенні описка.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4