АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богдан, Рахівського р-ну, Закарпатської обл., українця, громадянина Украни, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України,
за участі:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_13
захисника ОСОБА_7
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 20.08.2015, ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання:
за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.
Згідно ч.1 ст.70 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна. Строк відбування покарання ОСОБА_13 відповідно до вироку суду першої інстанції, обчислюється з 11.11.2014, тобто з дня його затримання. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено без змін ? тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду захисник просить суд скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 20.08.2015 і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 по першому та другому епізодах, так як в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.187 КК України. Також апелянт просить відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілому ОСОБА_14 на суму 30 000 грн.; скасувати стягнення з ОСОБА_13 на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 835 грн. 38 коп.; скасувати відносно ОСОБА_13 запобіжний захід тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, який суперечить вимогам міжнародного права, Конституції України, нормам кримінального та кримінально-процесуального законів України.
Стосовно першого епізоду із потерпілим ОСОБА_15 , який мав місце 08.10.2014, свідчення потерпілого ОСОБА_15 спростовуються багатьма фактами, доказами та правдивими і логічними показами підсудного ОСОБА_13 . Апелянт вважає, що покази підсудного ОСОБА_13 за цим епізодом є щирими, логічними та правдивими, а тому щодо судового вироку в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ч.1 ст.187 КК України, захист вважає його помилковим і таким, що ґрунтується лише на показах потерпілого і не підтверджується матеріалами кримінального провадження, доказами в їх сукупності.

Усі матеріали кримінального проваджений у їх сукупності, за першим епізодом із потерпілим ОСОБА_15 , вказують на те, що дії підсудного ОСОБА_13 є його особистим захистом від протиправного посягання з боку потерпілого, тобто необхідна оборона. В діях ОСОБА_13 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.187 КК України. Крім того, жодне клопотання захисника та обвинуваченого по кримінальному провадженню до матеріалів не було долучено і не було розглянуто.
Також адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що судом було безпідставно відмовлено захисту приєднати до матеріалів кримінального провадження клопотання обвинуваченого та його першого захисника ОСОБА_16 , які відсутні в матеріалах провадження, з мотивів того, що вони адресовані органам досудового слідства, а не суду. Слід зазначити, що одним із питань цих клопотань було проведення перехресного допиту між ОСОБА_13 потерпілим ОСОБА_17 та свідком ОСОБА_18 .

Щодо другого епізоду із потерпілим ОСОБА_17 , який мав місце 11.11.2014, адвокат стверджує, що під час проведення досудових слідчих дій працівники міліції, без згоди на те власника житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 та відповідного рішення суду, проникли до неї і 12.11.2014 склали відповідний протокол огляду місця події. Даний протокол було приєднано до матеріалів провадження і визнано доказом. В той же час, у суді стороною захисту вказано на вищезазначені дії з боку працівників органів внутрішніх справ, але суд відповідного процесуального рішення у встановленому законом порядку, не прийняв, хоча як доказ цей протокол визнав.

Також адвокатом ОСОБА_19 звертається увага суду на той факт, що під час огляду місця події у ОСОБА_18 із кишені кармана власної куртки було вилучено викрадений у потерпілого ОСОБА_17 мобільний телефон. ОСОБА_18 вказав, що це куртка не його, а ОСОБА_13 . Працівники міліції визначили його статус у провадженні як свідка, допитали і відпустили. Наголошено на тому, що ОСОБА_18 не був представлений потерпілому ОСОБА_17 для впізнання, хоча такі дії проти потерпілого кваліфікуються, у тому числі і за ознакою вчинення дій групою осіб.
Зазначено і те, що обвинувачений разом із захисником ОСОБА_16 заявили клопотання про проведення перехресного допиту між ОСОБА_13 , свідком ОСОБА_18 та потерпілим ОСОБА_17 , але воно залишилося без задоволення.
Крім того, на досудовому слідстві, під час попереднього опитування ОСОБА_17 прямо на ОСОБА_13 , як на особу, яка вчинила щодо нього правопорушення, він не вказав, пославшись на те, що обличчя нападника не розглядів. Тобто, пред`явлення потерпілому для впізнання особи та складання відповідного протоколу, у даному випадку, суперечить нормам ст.ст. 228, 231 КПК України, на що і вказувалось суду, але такі доводи судом залишені поза увагою. В основу обвинувачення ОСОБА_13 за 2 епізодом покладено свідчення потерпілого ОСОБА_17 , але вони спростовуються показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Згідно вироку суду свідчення вищевказаних свідків визнало такими, що вводять в оману суд і намаганням допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності або понести ним більш м`яке покарання. На думку захисту, суд вибірково та упереджено використав покази вищевказаних свідків з метою надати перевагу свідченням потерпілого ОСОБА_17 вини ОСОБА_13 у інкримінованому правопорушенні за ст.384 КК України. Захисник вважає, що суд повинен був скласти відповідну ухвалу з приводу дачі неправдивих свідчень вищевказаними особами і направити її до виконання правоохоронним органам України.

В апеляційній скарзі зазначається і те, що на думку обвинуваченого ОСОБА_24 , вищевказане правопорушення міг вчинити свідок ОСОБА_18 , який, як йому відомо, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, захисник стверджує, що вироком суду не доведено факт вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_17 із кваліфікуючою ознакою «за попередньою змовою групою осіб», так як окрім свідчень потерпілого, жодного доказу щодо визначення такої кваліфікації немає.
Також Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на те, що під час судового слідства по даному кримінальному провадженню, після допиту обвинуваченого заявлялося клопотання щодо «розкриття» усіх матеріалів кримінального провадження. Однак, дане клопотання було відхилено.
Щодо подачі суду позовної заяви потерпілим ОСОБА_17 до ОСОБА_13 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, то по-перше, він поданий лише водному примірнику, цим порушено вимоги ст.ст. 62, 128 KПК України, але такий позов суд прийняв. По-друге, жодного доказу на задоволення своїх позовних вимог морального характеру, окрім слів, позивач не надав. Хоча його розмір складав 40 000 грн. Насильницьких дій фізичного характеру відносно ОСОБА_17 вчинено не було. Психологічного тиску, який би змінив розклад його життя і не дозволив відвідувати навчання, глибину, характер та обсяг душевних страждань, порушений нормальний стан його життя, погіршення стану його здоров`я, ані суду, ані відповідачу не надав. Незважаючи на це, суд прийняв до розгляду позовну заяву і частково її задовольнив, а саме: матеріальну шкоду в розмірі 550 грн. 57 коп. та моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.
Згідно з вироком суду, встановлені судом першої інстанції наступні обставини кримінального правопорушення:
08.10.2014, приблизно о 00 год. 15 хв., ОСОБА_13 , знаходячись біля буд. №5/21 по вул.Підлісній в м.Києві, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, вчинив напад на ОСОБА_15 з метою заволодіння його майном та заволодів ним, завдавши останньому майнову шкоду.
Так, 08.10.2014 приблизно о 00 год., ОСОБА_13 , знаходячись біля супермаркету «Сільпо», розташованого по вул. Підлісній, 1 в м. Києві, помітив, ОСОБА_15 , який слідував в напрямку буд. №5/21 по вул. Підлісній в м.Києві. Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_13 вирішив незаконно заволодіти майном ОСОБА_15 шляхом вчинення на нього нападу, поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я останнього. З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою ОСОБА_13 підійшов з-за спини до ОСОБА_15 та раптово і несподівано схопивши за комірець куртки, штовхнув останнього в спину, після чого ОСОБА_15 , втративши рівновагу, наштовхнувся на металеві двері під`їзду буд. №5/21 по вул. Підлісній в м.Києві та впав на землю, втративши при цьому свідомість. Здійснивши таким чином напад на ОСОБА_15 , який не мав можливості чинити опору, ОСОБА_13 перевірив вміст сумочки останнього та викрав з неї револьвер «Ekol Python 3» № НОМЕР_1 , калібру 4 мм, вартістю 1300 грн. та мобільний телефон «Samsung», вартістю 600 грн., а всього майна на загальну суму 1900 грн. Після цього з місця вчинення злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.
Крім цього, 08.10.2014 приблизно о 00 год. 30 хв., ОСОБА_13 , знаходячись біля буд. №5/21 по вул. Підлісній в м. Києві, умисно заподіяв ОСОБА_15 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Так, 08.10.2014, приблизно в 00 год. 15 хв., ОСОБА_13 , знаходячись біля буд. №5/21 по вул. Підлісній в м.Києві, вчинивши розбійний напад, та, перевіривши вміст сумочки ОСОБА_15 , викрав з неї револьвер «Ekol Python 3» № НОМЕР_1 . Після чого, розпорядившись на власний розсуд револьвером «Ekol Python 3» № Е3VP?13101681, який не відноситься до вогнепальної зброї та призначений для стрільби патронами «Флобера» калібру 4 мм кільцевого спалаху, ОСОБА_13 наздогнав ОСОБА_15 , який прийшов до тями та, усвідомлюючи небезпеку для свого життя і здоров`я, почав тікати в напрямку кафе «Алладін» по вул. Підлісній, 35/7 в м.Києві. Наздогнавши ОСОБА_15 , який пробігши декілька метрів впав на землю обличчям донизу, ОСОБА_13 , нічого не пояснюючи, приставив револьвер до шиї останнього та вистрелив в неї, чим спричинив тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3252 від 25.12.2014 у ОСОБА_15 виявлено сліпе кульове поранення шийного відділу хребта, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Крім цього, 11.11.2014 приблизно о 02 год. 40 хв., ОСОБА_13 , знаходячись біля буд.3 по вул. Підлісній в м. Києві, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, під погрозою застосовування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вчинив напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном та заволодів ним, завдавши останньому майнову шкоду. Так, 11.11.2014 приблизно о 02 год. 30 хв., ОСОБА_13 , знаходячись біля супермаркету «Сільпо», розташованого по вул. Підлісній, 1 в м. Києві, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, разом з невстановленою особою помітили ОСОБА_14 , який слідував за місцем свого мешкання. Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_13 та невстановлена особа вирішили незаконно заволодіти майном ОСОБА_14 шляхом вчинення на нього нападу, поєднаного з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я останнього, вступивши між собою в попередню злочинну змову. З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_13 та невстановлена особа, діючи узгоджено, підійшли до ОСОБА_14 спереду та ОСОБА_13 , тримаючи в лівій руці револьвер «Ekol Python 3» № НОМЕР_1 , приставив його до правої сторони тулуба, погрожуючи застосуванням зброї, вчинили напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном. ОСОБА_13 висловив ОСОБА_14 вимогу віддати їм мобільний телефон, а також інші цінні речі. ОСОБА_14 , відчуваючи реальну небезпеку для свого життя і здоров`я, не став чинити опір діям ОСОБА_13 та невстановленої особи, після чого невстановлена особа, діючи узгоджено з ОСОБА_13 , забрала у ОСОБА_14 поліетиленовий пакет, в якому знаходилися продукти харчування на загальну суму 105,75 грн., а ОСОБА_13 в свою чергу забрав у ОСОБА_14 мобільний телефон та банківську карту ПриватБанку № НОМЕР_2 . Так як ОСОБА_14 не став чинити опору, відчуваючи небезпеку свого життя і здоров`я, ОСОБА_13 , діючи згідно досягнутої з невстановленою особою домовленості, відібрав у останнього мобільний телефон «Samsung GT», вартість якого становить 2188 грн., пластикову картку Приват Банку № НОМЕР_2 та сумку з продуктами харчування на суму 105,57 грн., а всього майна на загальну суму 2293,57 грн. Після цього, заволодівши чужим майном на загальну суму 2293.57 грн., яке належить ОСОБА_14 , ОСОБА_13 разом з невстановленою особою з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_14 майнову шкоду.
Під час досудового розслідування дії ОСОБА_13 були кваліфіковані за ч.1 ст.187, ч.2 ст.125, ч.2 ст.187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, про залишення без задоволення апеляційних вимог захисника, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначеним критеріям вирок Святошинського районного суду міста Києва від 20.08.2015, ухвалений відносно ОСОБА_13 , відповідає, що підтверджується слідуючим.

Згідно із вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
В частині одного із епізодів, тобто дій обвинуваченого, які кваліфікувалися органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України, законність прийнятого судом рішення захисником не оскаржувалося і в цій частині задоволена апеляційна скарга прокурора .

Щодо безпосередніх доводів апеляційної скарги захисника незаконність вироку суду по першому та другому епізодах, що ставиться ОСОБА_13 в обвинувачення, і необхідність закриття кримінального провадження в цій частині у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.187 КК України, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_13 в скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.187 КК України за обставин вказаних в обвинувальному акті і встановлених в судовому засіданні суду першої інстанції, доведена на підставі безпосередньо досліджених доказів, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_15 , який був допитаний судом першої інстанції та показав суду, що 07.10.2014 приблизно о 23 год. він повертався з роботи, вийшов на зупинці «Підлісна» та йшов в напрямку будинку знайомого, з ним домовився про зустріч. Знайомий запропонував вийти до магазину по спиртне. Коли він йшов до магазину зустрів ще одного знайомого, йому запропонував піди з ним до магазину. Вийшовши з магазину він побачив обвинуваченого ОСОБА_13 , який був в нетверезому стані та розмовляв з охоронцем магазину з пляшкою коньяку в руці. Потерпілий разом зі своїм знайомим направилась до квартири, знайомий пішов додому, а ОСОБА_15 став біля під`їзду, щоб покурити і до нього неочікувано підійшов ОСОБА_13 , який взяв його за комірець та штовхнув в двері. Потерпілий, вдарившись головою об двері, втратив свідомість. Прийшовши до свідомості через декілька хвилин (3-4 хвилини), він побачив як ОСОБА_13 обшукує його сумку, в якій була зброя. Потерпілий швидко піднявся та почав втікати за будинок. В цей час обвинувачений зробив декілька пострілів в його сторону, але не попав. Потерпілий, забігши за будинку, підвернув ногу та впав на «корточки». В цей час ОСОБА_13 підбіг до нього та, приклавши пістолет до шиї впритул, вистрілив. Потерпілий впав, втратив свідомість. Прийшовши до свідомості через 2-3 години, побачив біля себе сумку та документи. Пістолета в сумці не було. Крім того, при ньому не було мобільного телефону та срібного ланцюжка з хрестиком. Потерпілий ОСОБА_15 попросив перехожих осіб викликати швидку допомогу та міліцію. Приїхала швидка допомога, забрала його в лікарню, де йому зробили операцію. Через деякий час потерпілий переніс ще одну операцію під час якої витягнули кулю. Після операції на деякий час він втратив пам`ять, йому важко було розмовляти;

- показами потерпілого ОСОБА_14 , який був допитаний судом першої інстанції та показав суду, що 11.11.2014 приблизно о 02 год. ночі він пішов до магазину «Сільпо», який працює цілодобово. Купивши продукти, приблизно о 02 год. 40 хв. вийшов з магазину та почав йти до зупинки. На відстані 300 метрів від магазину до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_13 і ще якийсь хлопець. ОСОБА_13 , заставивши пістолет до живота, запропонував відійти в сторону. Відійшовши в сторону, ОСОБА_13 почав розпитувати чи є у нього гроші, потерпілий відповів, що у нього тільки банківська картка. Після чого ОСОБА_13 забрав кредитну карточку, яка належала його матері, та його мобільний телефон «Samsung». Інша особа, яка була з ОСОБА_13 , забрала в потерпілого пакет з продуктами. Обвинувачений запропонував підійти до банкомата, щоб зняти з банківської картки кошти. Банкомат, до якого вони підійшли, не працював. Вони пішли шукати інший банкомат. По дорозі обвинувачений розпитував з ким проживає потерпілий та чи є вдома коштовності, гроші. Інша особа, яка була з ОСОБА_13 , заспокоювала обвинуваченого. В цей час під`їхав невідомий автомобіль та потерпілий помахав ногою, щоб хтось з автомобіля допоміг йому. З автомобіля вийшла людина та почала бігти в їх сторону. Хлопець, який був з ОСОБА_13 почав втікати. При цьому, потерпілий з обвинуваченим ОСОБА_13 пішли швидкою ходою назад в сторону магазину «Сільпо». Через декілька секунд ОСОБА_13 почав втікати з банківською карткою та телефоном потерпілого. Потерпілий забіг до магазину «Сільпо» та викликав міліцію. Приїхала міліція і він разом із співробітниками міліції почали їздити по району та шукати злочинця. Знайшли ОСОБА_13 біля 05 год. ранку. Потерпілий впізнав ОСОБА_13 як особу, що вчинила напад на нього та розповів, що під час поверхневого огляду у ОСОБА_13 вилучили ніж, пістолет та його банківську картку. Потерпілий вказав, що обвинувачений був одягнений в темний одяг: темна куртка, темні джинси, темні кросівки, в нього на голові був темний капюшон, який він не знімав. Йому добре вдалося побачити обличчя обвинуваченого ОСОБА_13 біля магазину «Сільпо» та біля банкомату;
- показами свідка ОСОБА_23 , який був допитаний судом першої інстанції та показав суду, що він є другом з дитинства обвинуваченого ОСОБА_13 . Він зазначав, що останній близько 00 год. 40 хв. пішов до магазину за пивом та горілкою та повернувся через хвилин 15, тобто біля 01 год. Потім він, ОСОБА_18 та ОСОБА_13 почали розпивати спиртні напої. Згідно показів даного свідка ОСОБА_13 пішов до квартири сусідів біля 02 год. ночі та повернувшись близько 04 год. ранку, одразу пішов до магазину;
- протоколом огляду місця події від 12.11.2014, згідно якого виявлено та вилучено з карманів коричневої шкіряної куртки, в яку був одягнений ОСОБА_18 , мобільний телефон синього кольору марки «Samsung Duos» без встановленої в нього сім-картки. ОСОБА_18 повідомив, що дана куртка належить його знайомому ОСОБА_13 , а він її одягнув для того, щоб вийти на вулицю, так як ОСОБА_13 одягнув помилково його формений бушлат (т.1, а.с. 86-88);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.11.2014, згідно якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 серед пред`явлених осіб впізнав особу під № 4 за рисами обличчя зліва направо ОСОБА_13 як особу, яка заволоділа його майном (т.1, а.с. 89-92);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.11.2014, згідно якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 серед пред`явлених осіб впізнав особу під № 4 за віком, зростом, одягом зліва направо ОСОБА_13 як особу, яка заволоділа його майном (т.1, а.с. 93-96);
- постановами про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.11.2014, 28.11.2014, 08.12.2014, згідно яких:
? револьвер моделі «Ekol Python 3» № НОМЕР_3 , калібру 4 мм, виробництва фірми Екої» (Туреччина), який належить потерпілому ОСОБА_15 , було виявлено та вилучено при поверхневому огляді за ременем штанів з боку спини у гр. ОСОБА_13 ;

? кредитну картку «Приват Банку» № НОМЕР_2 , яка належить матері потерпілого ОСОБА_14 , було виявлено та вилучено при поверхневому огляді в лівій зовнішній кишені куртки гр. ОСОБА_13 ;
? предмет, схожий на ніж, який не являється холодного зброєю та виготовлений заводським способом за типом господарсько-побутових ножів, було виявлено та вилучено при поверхневому огляді з внутрішньої кишені куртки гр. ОСОБА_13 ;
? мобільний телефон синього кольору марки «Samsung Duos», IMEf 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 без сім-картки до нього, який належить потерпілому ОСОБА_14 , було виявлено та вилучено під час огляду місця події з куртки гр. ОСОБА_18 .
Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні вищевказані докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_13 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.187 КК України, тобто в умисному вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) та умисному вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій за попередньою мовою групою осіб.
Така кваліфікація є правильною у відповідності до встановлених фактичних обставин вчинення злочинів. Відповідно, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_13 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.187 КК України, а також посилання захисника на те, що дії ОСОБА_13 по епізоду з потерпілим ОСОБА_15 є необхідною обороною, ? на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, адже вина ОСОБА_13 , окрім показів самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтверджується іншими існуючими по справі доказами, які співвідноситься між собою і в сукупності є достатніми для визнання вини обвинуваченого.

Не є переконливими і інші доводи захисника, зокрема щодо безпідставності правдивості і логічності показів ОСОБА_13 , поза як колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що обвинувачений надав суду саме такі покази з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. З цих же підстав спростовуються посилання адвоката про правдивість показів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . З огляду на це, покази обвинувачених та зазначених свідків не можуть бути взяті судом до уваги.

Щодо вибірковості, як на думку сторони захисту та упередженості використання судом показів обвинуваченого та свідків, то апеляційний суд наголошує, що суд згідно правил ст.94 КПК України, кожен доказ оцінює також і з точки зору достовірності, тобто відповідності дійсності отриманих фактичних даних в результаті ретельної перевірки такого доказу та його джерела під час судового розгляду. Вказаному критерію покази обвинуваченого та вищезгаданих свідків не відповідають. Разом з тим, вказівки захисника на необхідність за таких обставин винесення ухвали з приводу дачі неправдивих свідчень вищевказаними особами, з огляду на принцип змагальності сторін, є таким, що суперечить вимогам закону.

Крім того, доводи апеляційної скарги стосовно недолучення судом клопотань сторони захисту ? апеляційний суд вважає безпідставним, так як всі заяви, клопотання тощо подаються до суду у передбачений законом спосіб. Будь-яких даних на підтвердження того, що захисником чи обвинувачений було подано клопотання до суду і яке не було долучено після винесення його на обговорення судом, матеріали даного кримінального провадження не містять, що спростовує доводи апеляції захисника в цій частині.
Зазначено захисником і про те, що обвинувачений разом зі своїм захисником ОСОБА_16 заявили клопотання про проведення перехресного допиту між ОСОБА_13 , свідком ОСОБА_18 та потерпілим ОСОБА_17 , але суд відмовив у долученні його до матеріалів справи. На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції обґрунтовано не приєднано такого клопотання, оскільки по-перше таке клопотання повинно було заявлятись на стадії досудового розслідування, по-друге, судом задоволено клопотання про допит свідка ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_17 , однак вказаний свідок на судові виклики так і не з`явився.
Доводів захисника про залишення судом поза увагою порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст. 228, 231 КПК України в частині пред`явлення потерпілому ОСОБА_17 для впізнання особи правопорушника не є переконливими, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_14 чітко стверджував, що саме ОСОБА_13 він впізнав як особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад.
Не є обґрунтованими також і посилання адвоката на недоведеність вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_17 із кваліфікуючою ознакою «за попередньою змовою групою осіб», а також версія захисника про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_17 свідком ОСОБА_18 , оскільки вина ОСОБА_13 у вчиненні ним діяння, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, повністю підтверджується показами потерпілого, які є послідовними, співвідноситься з іншими існуючими по справі доказами і достатніми для визнання вини обвинуваченого.
Спростовуються також і доводи апелянта про безпідставність відхилення судом клопотання про відкриття матеріалів кримінального провадження, поза як така процесуальна дія згідно правил ст.290 КПК України здійснюється слідчим або прокурором і проводиться на стадії закінчення досудового розслідування, а не під час розгляду обвинувального акту по суті.
Посилання на необґрунтованість судом першої інстанції розміру моральної шкоди є неспроможними, так як визначаючи розмір завданої потерпілому ОСОБА_14 моральної шкоди на суму 30 000 грн., суд першої інстанції обґрунтував у вироку у відповідності до положень ч.3 ст.23 ЦК України. Більше того, сама по собі кваліфікація дій особи за ст.187 КК України передбачає насильницький спосіб їх вчинення, а отже доводи захисника в цій частині спростовуються вищенаведеним.
Таким чином, колегія суддів ретельно перевіривши всі доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката, вважає, що судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч.1 ст.94 КПК України і здійснена ним оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог закону, при цьому кожен доказ оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку. Судом вірно встановлено фактичні обставини вчинених ОСОБА_13 кримінальних правопорушень та здійснено їх кваліфікацію з ч.1, 2 ст.187 КК України.
Між тим, посилання в апеляційній скарзі захисника на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення не відповідають дійсності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 за ч.1 ст. 187 , ч.2 ст. 187 КК України , на думку колегії суддів суд дотримався положень ст.65 КК України і призначив остаточне покарання із застосуванням положень ст.70 КК України з урахуванням конкретних обставин справи та принципу індивідуалізації покарання, який міститься в ч.2 ст. 65 КК України.
Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди заявленого до обвинуваченого в стадії апеляційного перегляду, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення його без розгляду, як такого що не заявлявся в належних стадіях кримінального провадження до початку судового розгляду в суді першої інстанції, що не позбавляє права потерпілого звернутися с аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.
Інших самостійних доводів учасники ані в апеляційних скаргах, ані в судовому засіданні не навели.
Інших порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність ОСОБА_13 і на кваліфікацію його дій колегією суддів не виявлено.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене, апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим підстав для скасування вироку суду, як того просить адвокат, колегія суддів не знаходить, поза як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 20.08.2015 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 20.08.2015 відносно ОСОБА_13 визнаного винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, за винятком збільшення обсягу обвинувачення вироком Апеляційного суду міста Києва від 22.06.2017 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2