Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/170/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/733/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до матеріалів досудового розслідування, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000307 від 29 січня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів у Запорізькому СІЗО. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 32 000 грн.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадження слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до матеріалів досудового розслідування, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000307 від 29 січня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування зазначеного клопотання, слідчий вважав за необхідне обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що без застосування даного запобіжного заходу, неможливо уникнути ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення покладених на підозрюваного ОСОБА_9 процесуальних обов`язків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2017 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у другому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленою особою, шляхом підбору ключа до замку вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_2 , розташованої на 2-му поверсі вказаного під`їзду, звідки таємно викрав майно ОСОБА_11 , завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 20400 гривень.

За даним фактом 29.01.2017 року було розпочате кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України.

30.01.2017 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3-х до 6-ти років та який віднесений законодавством до тяжких злочинів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв до уваги, що постійного місця мешкання у м. Запоріжжі ОСОБА_9 не має. ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів та двічі переховувався від правоохоронних органів, у зв`язку з чим перебував у розшуку. Згідно рапорту патрульної поліції, при затриманні ОСОБА_9 відмовився підкорятися законним вимогам поліції та намагався втекти від поліцейських, що свідчить про низький рівень правосвідомості ОСОБА_9 . Тому, суд прийшов до висновку, що при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_9 може продовжувати скоювати кримінальні правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 32000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та немотивованою, судове рішення щодо обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, в рішенні не наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ухвалі слідчого судді не наведено жодного доказу про те, що ОСОБА_9 має намір переховуватись від слідства або суду, впливати на потерпілого чи свідків, перешкоджати якимось чином кримінальному провадженню або вчинити новий злочин. Також зазначає, що ОСОБА_9 хоча раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, але на даний час судимості за ці злочини погашені в силу ст. 89 КК України; має реєстрацію та постійне місце мешкання по АДРЕСА_3 , а віддаленість від м. Запоріжжя не є перешкодою для своєчасного прибуття в органи досудового розслідування та суду; за даною адресою більш ніж 10 років проживає із цивільною дружиною ОСОБА_12 , має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2004, 2006 та 2009 років народження, що підтверджено у судовому засіданні показаннями допитаної у якості свідка ОСОБА_12 та долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження дітей. Також у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 з 04.07.2016 року до дня його фактичного затримання працював у ФОП ОСОБА_13 , виконуючи підрядні роботи з ремонту станків та іншого обладнання, та за цей час зарекомендував себе з позитивного боку.

Крім того, ОСОБА_9 визнав свою провину у скоєному злочині, надав показання щодо обставин його вчинення, щодо своїх дій та дій співучасників, тобто повністю сприяв розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення. На даний час допитані потерпілий та свідки, вилучено викрадене майно. Таким чином, якщо ОСОБА_9 обрати більш м`який запобіжний захід, він жодним чином не вплине на потерпілого та свідків, не спотворить та не знищить речові докази у справі. Також звертає увагу на те, що іншому співучаснику ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що посилання слідчого судді в ухвалі на наявність ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, є формальними і такими, що не підтверджені матеріалами справи. Не наведено в ухвалі слідчого судді і даних про те, що обрання щодо підозрюваного іншого, менш суворого, запобіжного заходу є неможливим і недоцільним.

Враховуючи вищезазначене, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000307 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково. Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, звільнивши його із Запорізького слідчого ізолятора. Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 такі обов`язки: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду у визначений ними час; у період часу з 20 години 00 хвилин і до 06 години 00 хвилин наступного дня у робочі дні, а у вихідні і святкові дні цілодобово, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який просив відмовити у задоволенні скарги; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

При розгляді клопотання слідчого слідчий суддя дійшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_9 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, вік і стан здоров`я підозрюваного, відсутності міцних соціальних зв`язків підозрюваного, відсутності постійного місця роботи, майнового стану підозрюваного, а також його репутацію. Слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Таким чином задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків вказаних в клопотанні.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції захисника про наявність у ОСОБА_9 , цивільної дружини; на утриманні трьох неповнолітніх дітей; постійне місце проживання та роботу у фізичної особи-підприємця не спростовують та не знижують наявність встановлених слідчим суддею ризиків і у той же час не є безумовними для обрання іншого запобіжного заходу, ніж був обраний слідчим суддею і на вірність висновків слідчого судді не впливають.

При цьому слід зауважити, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 , вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2017 року, - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4