Провадження 1-в/485/112/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
учасники провадження:
прокурор Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 ,
представник установи ОСОБА_3 ,
засуджений ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
встановив:
31 липня 2017 року від засудженого ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання, про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на підставі ст.81 КК України. Клопотання прийнято до провадження Снігурівського районного суду Миколаївської області в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав. Суду пояснив, що відбув більше двох третин строку призначеного судом покарання за вчинений тяжкий злочин. Стягнення за допущене ним порушення режиму відбування покарання погашене. З березня 2017 року він працевлаштований днювальним на відділенні, виконує ремонтні роботи та разові доручення начальника відділення.
Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо та свого виправлення не довів. За працевлаштування і дотримання режиму відбування покарання потребує часу для усвідомлення своєї вини у вчиненні злочину, доведення виправлення зразковою поведінкою та ставленням до праці, оскільки на час розгляду клопотання має одне заохочення у вигляді подяки правами начальника відділення.
Прокурор рахував клопотання необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов наступного.
ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2015 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі. Строк покарання за вироком суду рахується з 27 серпня 2015 року, кінець строку 26 вересня 2018 року.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за доведення виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є необхідними дві умови: відбуття певної частини строку покарання та доведеність виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов"язком суду.
ОСОБА_4 станом на 09 серпня 2017 року відбув зі строку покарання два роки чотири місяці тринадцять днів, що є більше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
При цьому, з матеріалів клопотання та особової справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання має посередню характеристику. Працевлаштований з березня 2017 року на громадських засадах у відділенні. У липні 2017 року представлений до застосування заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці. За період відбування покарання допустив одне порушення режиму відбування покарання, яке погашене, однак разом з даними про попередні судимості, а засуджений притягнутий до кримінальної відповідальності вп"яте, свідчить про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, як то визначається ч.1 ст.6 КВК України.
Посилання засудженого на дотримання режиму відбування покарання, як підставу умовно-дострокового звільнення не відповідає нормі ст.9 КВК України, за якою засуджені зобов"язанні виконувати встановлені законодавством обов"язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.
Таким чином, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов"язком, а не правом засудженого.
Особисті обставини, на які послався засуджений, наявність батьків похилого віку, потребу облаштування життя поза межами виправної колонії, не є законними підставами застосування умовно-дострокового звільнення.
На підставі викладеного, суд приходить висновку, що клопотання не знайшло свого обґрунтування і ухвалює про відмову у його задоволенні.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів після вручення засудженому копії судового рішення.
Суддя