АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/135/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 629/1213/16-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.06.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АРК Крим, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 15.03.2016 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки,

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.03.2016 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та 2 (двох) років, призначених за даним вироком, призначено остаточно до відбування покарання позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Відповідно до вироку, в кінці грудня 2015 року близько 19-00 години, ОСОБА_7 , проходячи біля території домоволодіння АДРЕСА_2 помітив, що на гаражі, який розташований на території вищевказаного домоволодіння відсутні ворота і в приміщенні знаходяться металеві вироби та в цей час у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, виражених в таємному викраденні чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, переліз через паркан, проникнувши таким чином на територію домоволодіння, та зайшов у незамкнений гараж, звідки таємно викрав передні праві двері автомобіля «Fiat tempra», вартістю 1300 гривень. Після вчинення вказаного кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1300 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільнити на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. Зазначив, що при призначенні покарання за даним вироком у виді реального позбавлення волі, суд не міг застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, адже за попереднім вироком до Коскова були застосовані положення ст. 75 КК України і таке покарання складанню, поглиненню не підлягає.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, яка частково підтримала апеляцію, зазначила, що для постановлення нового вироку підстав немає, обвинуваченого, який поклався на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Обгрунтованість засудження за вказаною статтею сторонами не оспорюється, тому перевіряються доводи апеляції, що стосуються правильності призначення покарання.
Як видно з вироку, суд остаточне покарання призначив на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування основного покарання з іспитовим строком.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку по першій справі, інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, складання покарань не допускається.
При таких обставинах, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання, не міг застосовувати принцип часткового складання покарань, передбачений ч. 4 ст. 70 КК України та застосувати ст. 75 КК України.
У зв`язку з цим, наведений вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, слід змінити. Як видно з вироку районного суду, суд призначив Коскову покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Але, не прийнято до уваги наведені позитивні дані про особу та обставини по справі - що він раніше судимим не був, скоїв крадіжку на 1300 гривень, злочин середньої тяжкості, щиро покаявся, тому апеляційний суд вважає, що покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України буде достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. А остаточне покарання призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком від 15.03.2016 р. та застосувати ст.ст. 75, 76 КК України.
З урахуванням наведеного доводи апеляції задовольняються частково та нема необхідності постановлювати новий вирок.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок від 15.06.2016 р. Лозівського міськрайонного суду Харківської області щодо ОСОБА_7 змінити.

До покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.03.2016 р., та остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: