УХВАЛА

9 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, перевіривши заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо засудженого ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року залишено без зміни вирок Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2015 року, яким скасовано вирок Октябрьського районного суду м. Полтави від 6 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2 в частині юридичної кваліфікації та призначення покарання і постановлено новий вирок, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У поданій 1 грудня 2016 року заяві захисник ОСОБА_4 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої кримінальним процесуальним законом, а саме ст.ст. 23, 94, 95 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Заявник стверджує, що касаційний суд у справі ОСОБА_2 безпідставно погодився з помилковим тлумаченням зазначених норм судом апеляційної інстанції. На підтвердження вказаної підстави для перегляду захисник надає рішення касаційного суду в інших справах - від 13 вересня та від 18 і 25 жовтня 2016 року, які вважає прикладом правильного правозастосування. Просить скасувати рішення апеляційного і касаційного судів щодо ОСОБА_2 і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 450 КПК, суддя-доповідач перевіряє відповідність отриманої ним заяви вимогам КПК і в разі, якщо заяву подано без додержання вимог ст.ст. 448 і 449 КПК, письмово повідомляє заявника про недоліки заяви та строк, протягом якого той зобов'язаний їх усунути.

Усупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 448 КПК, в заяві не зазначено належного обґрунтування вказаної підстави для перегляду судових рішень. Доводи про неоднакове застосування норми процесуального права викладено без урахування особливостей таких норм. Проте, згідно з доктринальними положеннями, норма права складається з гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції). При цьому юридична техніка допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції процесуальної норми в межах різних статей КПК. Крім того, на відміну від судових рішень, які заявник додав на підтвердження підстави для перегляду, оскаржуване рішення касаційного суду не містить висновку щодо застосування положень ст.ст. 23, 94, 94 КПК, на які посилається захисник, оскільки судові рішення щодо ОСОБА_2 були оскаржені в касаційному порядку з інших мотивів, ніж порушення кримінального процесуального закону.

Подання заяви без додержання вимог ст. 448 КПК перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. 450 КПК України,

у х в а л и в:

повідомити захисника ОСОБА_4 про недоліки заяви і надати строк для їх усунення до 9 січня 2017 року.

Якщо недоліки заяви буде усунуто в установлений строк, вона буде вважатися поданою в день її первинного подання до Верховного Суду України.

У разі, якщо заявник не усуне недоліки заяви протягом установленого строку, заяву буде повернуто заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3