Справа № 587/351/17

В И Р О К
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, учасника бойових дій (серія НОМЕР_1 ), солдата, який проходить службу за контрактом на посаді навідника кулеметного відділення протитанково - кулеметного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
07 грудня 2016 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 358 від 07.12.2016 р. солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника кулеметного відділення протитанково - кулеметного взводу 1 мотопіхотної роти вказаної військової частини.
16 січня 2017 року ОСОБА_4 було надано звільнення з розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Також слід зазначити на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України № 316/1/906 від 20.10.2016 р., № 322/2/6917 від 18.10.2016 р., № 322/2/8417 від 01.10.2015 р.). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 р. (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 17 січня 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Факт відсутності солдата ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням військової частини під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні о 07.00 год. 17 січня 2017 року.
Під час незаконної відсутності за місцем служби, солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_3 , займаючись домогосподарством.
В подальшому, 13.02.2017 року ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на військовій службі, добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 50 від 12.02.2017 останній відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.
Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім в розташуванні військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 з 17 січня 2017 року по 13 лютого 2017 року включно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, перебуваючи у звільненні 16 січня 2017 року, з якого він повинен був повернутися на службу 17 січня 2017 року, після закінчення терміну звільнення до розташування військової частини не з`явився, перебував вдома, де займався своїми справами. До місця служби прибув 13 лютого 2017 року. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду, своєчасно не з`явився до місця служби після звільнення.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому позитивно характеризується, є військовослужбовцем; пом`якшуючі відповідальність обставини раніше не судимий, свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, є учасником бойових дій, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті.
Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття на гауптвахту.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя