Справа №469/1342/16-к 10.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/362/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000502 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганської області, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину, раніше не судимого, тимчасово не працюючого, працездатного, освіта середня-спеціальна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6 ,
захисник: ОСОБА_8
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року в частині позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік змінити і не позбавляти його права керувати транспортними засобами.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вказує, що він є переселенцем з міста Алчевськ Луганської області, але його дружина, син та дід досі там проживають, дружина хворіє, доглядає за дідом, який є пенсіонером, та також хворіє, та сином, який навчається в школі, тому він вимушений постійно приїздити до сім`ї для надання допомоги.

Стверджує, що автомобіль є єдиним транспортним засобом, яким можливо дістатися до місця проживання сім`ї. Крім того, автомобіль є єдиним засобом заробітку, тому позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік ставить його та сім`ю в складне матеріальне становище та унеможливить підтримувати зв`язок з сім`єю.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2014 року ОСОБА_6 близько 15.00 год., керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 90-100 км/год. по автодорозі М-14 Е-58 «Одеса Мелітополь - Новоазовськ», у напрямку руху з м. Миколаїв до м. Одеса.
Рухаючись на 95 км вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_6 , порушив вимоги п. 10.1, 12.1 та 1.3 Правил дорожнього руху України, а саме, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та не контролюючи рух свого транспортного засобу, не надав дорогу зустрічному автомобілю ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався з боку м. Одеса у напрямку м. Миколаїв, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу руху автомобіля ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_2 , де допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, пасажири вказаного автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження, і були шпиталізовані до Березанської ЦРЛ.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду забезпечити права і законні інтереси учасників процесу й винести законний, обгрунтований і справедливий вирок.

Відповідно до ч.2 п. 5 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається із матеріалів справи, потерпілими від кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. 11.11.2016 року потерпіла ОСОБА_11 звернулась до суду із заявою, в якій просила попередній розгляд та подальший судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проводити без її участі, оскільки вона перебуває за межами території України, а саме Туреччині.

12.12.2016 року потерпілий ОСОБА_9 уклав договір про надання юридичної допомоги з адвокатом ОСОБА_12 , про що надав суду відповідні документи 16.12.2016 року.

Згідно журналу судового засідання від 15.02.2017 року та вироку суду, потерпілі в судовому засіданні по розгляду кримінального провадження присутніми не були. Разом з цим, на аркуші 69 матеріалів кримінального провадження міститься заява потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 датована 14.02.2017 року, та зареєстрована канцелярією Березанського районного суду 15.02.2017 року за № ЕП/190, про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися на судовий розгляд у зв`язку з поганими погодними умовами та поломкою автомобіля. Крім того, в даній заяві потерпілі зазначили дати, на які вони просили розгляд справи не назначати у зв`язку із занятістю їх представника адвоката ОСОБА_12 ..

Не зважаючи на наявність такої заяви потерпілих, судом першої інстанції, в порядку ч. 2 ст. 349 КПК України, розглянуто справу по суті з винесенням судового рішення. При цьому, якщо потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кожного разу при відкладенні розгляду справи по суті належним чином повідомлялись про дату наступного судового розгляду, то представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 суд 1 інстанції жодного разу не повідомляв про час і місце розгляду справи, хоча з 16.12.2016 року суд був повідомлений про наявність такого учасника судового провадження як представника потерпілого ОСОБА_9 ..

Таким чином, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мали поважні причини на неприбуття в судове засідання, призначене на 15.02.2017 року, про що вони завчасно повідомили суд шляхом подачі заяви про відкладення судового розгляду. Однак суд 1 інстанції в порушення вимог закону розглянув справу у їх відсутність, позбавивши потерпілу сторону права на захист своїх законних інтересів (не було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди), тобто допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, яке є безумовною підставою, відповідно до п.5 ч.2 ст. 412 КПК України, для скасування вироку суду та згідно п. 1 ч.1 ст. 415 КПК України - призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Тому, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, застосовуючи положення ч.6 ст. 9 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним скасування вироку й, скасувавши вирок, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи, суду необхідно усунути вказані порушення закону, повно і об`єктивно дослідити всі фактичні обставини справи, дати їм правильну юридичну оцінку, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Реєстр прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень свідчить про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався, тому апеляційний суд не вирішує питання щодо запобіжного заходу при скасуванні вироку та призначені нового розгляду в суді 1 інстанції.

Керуючись ст. 405, п.6 ч.1 ст. 407, ст.409, п.5 ч.2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, апеляційний суд, -

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :