Справа № 444/556/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/794/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лавриків Жовківського району Львівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, з неповною середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, невійськовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Жовківського районного суду Львівської області від 19.03.2013 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 10.06.2016 р. з місць позбавлення волі по відбуттю
на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 2 роки.

У відповідності до вимог ст.76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання із речовими доказами та судовими витратами у справі.

За вироком суду ОСОБА_7 09 січня 2017 року близько 23.00 год., маючи умисел на вчинення крадіжки, шляхом зриву навісної скоби вхідних дверей гаражу проник в приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 , звідки таємно, умисно, з корисливих спонукань, вчинив крадіжку велосипеда марки "Аист" вартістю 960 гривень, після чого залишив місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 оскаржив вирок місцевого суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного, на думку апелянта, застосування ст.75 КК України. В поданій апеляційній скарзі прокурор звертає увагу на неврахуванні судом при прийнятті рішення щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням тяжкості вчиненого ним злочину та дані про особу обвинуваченого, який до цього 10 разів судимий за злочини проти власності, належних висновків з цього для себе не зробив, новий злочин вчинив, маючи непогашену судимість за попереднім вироком суду, незважаючи на відбуття реальних покарань за попередніми вироками на шлях виправлення не став і продовжив злочинну діяльність. За таких обставин апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. На його переконання, щире каяття винного, думка потерпілого про поблажливе ставлення до обвинуваченого, як і повернення викраденого майна, це ті обставини, які впливають на визначення міри покарання, а не є підставою для застосування ст.75 КК України. При цьому, прокурор зазначає, що суд не зазначив у вироку, які саме дії свідчать про щире каяття обвинуваченого, та не дав оцінку тому факту, що останній не працевлаштований, не має законних джерел доходів, у зв`язку з чим вчиняє корисливі злочини. З огляду на це апелянт вважає обвинуваченого суспільно небезпечною особою і просить вирок щодо нього в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити до реального покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримання поданої заступником прокурора Львівської області ОСОБА_8 апеляційної скарги, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 на її спростування, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, своє рішення про застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України суд обґрунтував, зокрема, тим, що останній щиро розкаявся у вчиненому злочині, а також думкою потерпілого про обрання обвинуваченому покарання, не пов`язаного з перебуванням у місцях позбавлення волі.

Системний аналіз норм Загальної частини КК України вказує на те, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового слідства і в суді свою вину визнав повністю, згідно показань потерпілого ОСОБА_9 особисто приходив до нього і просив вибачення за вчинене, під час проголошення останнього слова ствердно заявив про прийняте ним рішення більше не вчиняти злочинів (а.с.39, 41). На думку колегії суддів, такі дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомив свою провину, засуджує вчинений ним злочин і прагне виправитися. Тому наведене слід оцінювати як його щире каяття, тим паче, що така поведінка винного сприйнята потерпілим і він в суді заявив про прощення обвинуваченого (а.с.38).

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду про те, що щире каяття може враховуватися як одна із підстав застосування ст.75 КК України, адже ця обставина позитивно характеризує особу обвинуваченого та істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину. Визначення у п.1 ч.1 ст.66 КК України щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, не перешкоджає врахуванню її і при прийнятті рішення про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Неодноразове вчинення ОСОБА_7 злочинів та непрацевлаштованість обвинуваченого, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі, враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченому виду і міри покарання за скоєне. Наведені обставини не перешкоджають застосуванню ст.75 КК України, визначених законом підстав, які б унеможливлювали в такому випадку розгляд питання про звільнення особи від відбуття призначеного їй покарання, немає.

Крім цього, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що викрадене майно повернуто потерпілому, в останнього відсутні претензії до обвинуваченого, адже наведене може бути віднесене до «інших обставин справи», які підлягають врахуванню судом згідно ч.1 ст.75 КК України.

Колегія суддів також зважає на те, що в судових дебатах прокурор, підтримуючи державне обвинувачення, сам просив застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, що суд і зробив, погодившись з думкою обвинувача (а.с.39).

За таких обставин немає підстав вважати необґрунтованим висновок місцевого суду про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

У відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України, суд своїм вироком дав можливість останньому довести своє виправлення без ізоляції від суспільства. На думку колегії суддів, підстав для позбавлення обвинуваченого такого шансу немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 р. щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4