Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/609/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.15 ч.3, ст.115 ч.2 п.7 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004433, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кам`янка-Дніпровська, українця, громадянина України, який має незакінчену вищу освіту, студента юридичного факультету Запорізького національного університету, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік, якщо протягом цього іспитового строку засуджений не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5783,88 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 5000 грн. витрат, понесених на оплату послуг адвоката, а всього стягнуто 50783 грн. 88 коп.

В задоволенні іншої частини позову по стягненню моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави процесуальні витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи №173-Д від 08.10.2015 року в розмірі 552,42 грн.; на проведення судової балістичної експертизи №579/зт від 08.12.2015 року в розмірі 1843,20 грн.; на проведення судової балістичної експертизи №762/зт від 08.10.2015 року, які складають 736,56 грн.

Згідно до змісту судового рішення, ОСОБА_7 пред`явлене звинувачення у тому, що 26.09.2015 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, будучи заздалегідь обізнаним про місцезнаходження потерпілого, а саме біля входу в готель «Інтурист», що розташований за адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний (Леніна), 135, прибувши на місце на власному автомобілі марки «КІА Magentis», державний номер НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , з хуліганських мотивів, тобто без будь-якої вагомої причини, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, супроводжуючи свої дії погрозами вбивством та нецензурною лайкою, діючи з особливою зухвалістю, перебуваючи на ділянці місцевості, що розташована за адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний (Леніна), 135, що являється громадським місцем, дістав з салону вказаного автомобіля приготовану рушницю, заздалегідь спорядивши її мисливськими патронами, знаходячись на відстані приблизно 3 метри від потерпілого ОСОБА_9 , тримаючи у двох руках на рівні грудей, відповідно до висновку судової балістичної експертизи №579/ЗТ від 08.12.2015 року, придатну для стрільби вогнепальну зброю - гладкоствольну помпову восьмизарядну (7+1) рушницю з рухливою цівкою «Кольта» моделі «ARMCO COMBAT k.12 PA №15-0288», заряджену набоями 12 калібру, знявши її з запобіжного пристрою, натиснув на спусковий гачок та здійснив один прицільний постріл у сторону ОСОБА_9 та перезарядивши зброю, шляхом переміщення цівки в крайнє переднє положення, досилаючи патрон в патронник, натиснувши на спусковий гачок, продовжуючи свій злочинний умисел, здійснив два прицільні постріли в потерпілого ОСОБА_9 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи №5000 від 07.12.2015 року заподіяв останньому широке, довгостроково незагойне поранення в області правого стегна по його задній поверхні, з дефектом м`яких тканин з повним розривом двоголового м`яза правого стегна на фоні явищ травматичного шоку середньої тяжкості, з подальшим розвитком травматичної нейропатії правого сідничного нерва, сенсорно-моторної форми, парезу правої стопи, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості не небезпечне для життя, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, рани в області правого стегна і лівої гомілки, множинні садна в області лівої гомілки кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Однак із причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , свій злочинний умисел направлений на вбивство ОСОБА_9 останній реалізувати не зміг, при цьому не вчинив усіх дій, які він вважав необхідними для позбавлення життя останнього, оскільки його зупинив ОСОБА_11 , обхопивши руками та посадивши до автомобіля, а потерпілий, в свою чергу, під час здійснення у нього пострілів, ухилився та заховався за автомобілем ОСОБА_11 .

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів, коли особа з причин, що не залежали від його волі не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Даючи юридичну оцінку встановленим обставинам, суд дійшов висновку, що з огляду на спрямованість умислу обвинуваченого, ним був вчинений злочин, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. А відтак, дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, - на ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі представник потерпілого вважає, що у суду були правові підстави задовольнити позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 у повному обсязі, вирок суду в частині призначення покарання не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в судовому порядку необґрунтовано змінено кваліфікацію кримінального правопорушення, отже вирок має бути переглянутий в апеляційному порядку як незаконний, необґрунтований, неправомірний. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав спроможними покази ОСОБА_7 та взяв їх до уваги; необґрунтовано зауважив, що умисне нанесення ОСОБА_7 поранень з рушниці шляхом пострілу ціленаправлено в область ніг потерпілого свідчить про відсутність умислу на позбавлення особи життя; безпідставно взято до уваги характер та локалізація поранень, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, оскільки це є лише намір обвинуваченого уникнути реального покарання; суд першої інстанції проігнорував, що нанесення ОСОБА_7 поранень з рушниці шляхом пострілу в область ніг потерпілого свідчить не про відсутність умислу на позбавлення особи життя, а про наявність у ОСОБА_7 вад зору та з урахуванням часу доби, миттєвої реакції потерпілого обвинувачений не влучив в життєво важливі органи ОСОБА_9 ; в матеріалах провадження відсутні докази того, що обвинувачений придбавав необхідні медикаменти для потерпілого. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_7 не виявив бажання допомогти у матеріальному плані потерпілому на лікування, та у подальшому також не відшкодував понесені витрати у післяопераційні періоди, не виявив бажання компенсувати фінансово моральні страждання, понесені внаслідок отримання вогнепального поранення, внаслідок операційних втручань та як наслідок протиправних дій ОСОБА_7 отримання потерпілим інвалідності ІІІ групи. На дату оскарження вироку суду ОСОБА_7 грошових коштів ОСОБА_9 не виплатив, навіть за визначеним розміром судом, що свідчить лише про відсутність будь-якого розкаяння, отримавши бажане (звільнення від відбування покарання), ігнорує покладені на нього зобов`язання.

На підставі зазначеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор, не піддаючи сумніву доведеність вини ОСОБА_7 , вважає вирок суду стосовно нього незаконним, невмотивованим та необґрунтованим та таким, який підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій обвинуваченого та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом показання свідків перекручені та викладені не в повному обсязі, деякі факти вирвані із загального контексту, у зв`язку з чим суд дав неправильну оцінку доказам на підтвердження вини ОСОБА_7 ; судом упереджено та неправомірно взяті до уваги одні докази та необґрунтовано спростовані інші, зокрема, в обґрунтування вироку покладено за основу показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав себе винним у інкримінованому злочині, та лише ті докази, які підтверджують і не спростовують показання обвинуваченого; судом надано невірну оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , який у ході судового розгляду показав, що саме він припинив злочинні дії ОСОБА_7 , підбіг до нього та обхопив руками для того, щоб він не міг продовжувати стрільбу, посадивши у його машину, а потерпілий, в свою чергу, під час здійснення у нього пострілів, ухилився та заховався за автомобілем ОСОБА_11 ; суд, маючи у наявності суперечливі показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які мають істотне значення для висновків суду, не вичерпав усі можливі способи для встановлення об`єктивної істини по справі, та у судовому рішенні чітко не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші; суд, ухвалюючи вирок, вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення; вирок суду першої інстанції не містить власного формулювання висунутого обвинувачення внаслідок здійсненої перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України. При призначенні покарання ОСОБА_7 судом не повною мірою враховано наявність обтяжуючих обставин покарання, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину та його особи, в зв`язку з чим суд неправильно дійшов до висновку про відсутність необхідності ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, призначивши покарання з випробуванням.

Враховуючи викладене, просить під час апеляційного розгляду повторно допитати потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу обставин скоєного кримінального правопорушення, вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, просив скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України, тобто вирок повинен містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, а саме: із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тощо, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів.

Погоджуючись з прокурором, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.

Так, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 було перекваліфіковано з ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.

Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, у порушення вищенаведених норм процесуального закону, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 і визнавши його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у вироку взагалі не сформулював обвинувачення, яке визнане судом доведеним, як це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами та принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким та не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

За таких обставин, вирок районного суду не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим, адже його ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тому він підлягає скасуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції повторно не досліджував докази у відповідності до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України, під час якого ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, перевірити інші доводи, дати на все вичерпну відповідь, звернути увагу на вимоги ст. 384 КПК України та ухвалити рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4