г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/242/17
Номер провадження 1-кп/213/108/17
У Х В А Л А
02 лютого 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001864 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2017 року до суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за обвинуваченням за ч.4 ст.358 КК України разом із угодою про визнання винуватості між прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість розгляду та затвердження угоди про визнання винуватості шляхом винесення вироку суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив затвердити укладену ним з прокурором угоду про визнання винуватості, оскільки він повністю визнає свою винуватість та згоден на призначення обумовленого в угоді покарання у вигляді штрафу.

Захисник ОСОБА_4 також просила суд затвердити угоду.

Вислухавши думку учасників провадження та ознайомившись із обвинувальним актом, угодою про визнання винуватості, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості з підстав суперечності її умов вимогам закону та суттєвої невідповідності її умов інтересам суспільства, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону. В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.
Між тим, як вбачається із змісту наданої суду угоди про визнання винуватості, в супереч зазначеним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, прокурор підійшов до встановлення вказаних обставин формально, про що свідчить відсутність конкретизації, яким саме чином ОСОБА_5 активно сприяв у розкритті злочину, обмежившись лише загальними фразами.
Крім того, прокурор поряд з вище наведеним, вважає визнання вини підозрюваним, обставиною, що повинна враховуватись ним при укладенні угоди про визнання винуватості, у той час, коли це є беззастережною умовою укладення такої угоди та, само по собі визнання винуватості ОСОБА_5 не розкриває ступінь та характер сприяння з його боку у проведенні кримінального провадження.
Окрім того, зі змісту статей 471, 472 КПК України вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Однак, слід зазначити, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання, не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 65 КК України сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи в тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.03.2003 року № 7, визначаючи ступінь тяжкості, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також, із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, характер та ступінь тяжкості наслідків).

Окрім того, п. 2 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати характер і тяжкість обвинувачення (підозри).
Суд також зобов`язаний, перевіряючи угоду на відповідність закону, враховувати ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

При цьому, відповідно до пп.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Відповідно до умов зазначеної угоди про визнання винуватості сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів громадян, що складає 680 гривень.
Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 , пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу.
Зокрема згідно обвинувального акту ОСОБА_5 будучи протягом 2008-2011 року 6 раз притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді позбавлення права керуванням транспортними засобами, в тому числі на строк 10 років, у 2010 році придбав у невстановленої слідством особи підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке видається ДАІ МВС-УВС та надає право управління транспортними засобами категорії В, яке в період з 2010 року по 03.12.2016 року використовував для протизаконного підтвердження права керування транспортними засобами, якого він був позбавлений за відповідними постановами суду. Надалі 03.12.2016 року о 07 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою по вул. Чумацький шлях в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху та маючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 є підробленим, з метою протизаконного підтвердження його права на управління транспортними засобами, надав співробітникам патрульної поліції вищевказане підроблене посвідчення, видавши його при цьому за справжнє.
В той же час відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінюючи у сукупності ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема і його суспільну небезпечність, особу винного, і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також, той факт що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, метою якого було порушення установленого законодавством порядку обігу і використання офіційних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також права і законні інтереси громадян, користуватися спеціальним правом правом управління транспортним засобом, приходить до висновку, що призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів громадян, що складає 680 гривень обумовленого в угоді, є недоцільним, оскільки таке покарання не відповідатиме тяжкості вчиненого ним злочину, і не сприятиме ані його виправленню, ані запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами, а отже не відповідає інтересам суспільства.
Також підставою для відмови у затвердженні угоди відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України є суперечність її умов вимогам цього Кодексу та/або закону.
Таким чином, умови угоди від 19.01.2017 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про визнання винуватості не відповідають вимогам закону та суттєво не відповідають інтересам суспільства, що відповідно до п.п. 1-3 ч. 7 ст. 474 КПК України є безумовною підставою для відмови у затвердженні угоди.
У такому разі відповідно до ч.7 ст.474 КПК України судове провадження повинно бути продовжено у загальному порядку.
На підставі викладеного та керуючись ст. 314, 474 КПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди від 19.01.2017 року про визнання винуватості між прокурором Криворізькоїмісцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1