Справа № 1519/1948/2012
Номер провадження:1/521/59/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 січня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
захисника - адвоката ОСОБА_14
підсудного - ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харкові, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Досудовим слідством ОСОБА_15 обвинувачується у тому, що він, займаючись колекціонуванням антикварних речей та творів мистецтва, будучи обізнаним про їх культурну, художню цінність та вартість, став на шлях учинення злочинів, що посягають на право власності. З цією метою ОСОБА_15 вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_17 , з яким вчинив ряд крадіжок з музеїв України творів образотворчого мистецтва, які мають високу культурно-мистецьку цінність та відносяться до національного культурного надбання України.
Так, ОСОБА_15 у 2001 році, більш точна дата у ході досудового слідства не встановлена, з метою підшукання предмету злочинного посягання відвідав Севастопольський художній музей ім. ОСОБА_18 , що розташований за адресою: м. Севастополь, проспект Нахімова, 9.
Знаходячись у вище вказаному музеї, ОСОБА_15 достовірно знаючи, що твори художника ОСОБА_19 мають культурну, художню цінність та велику вартість, вирішив викрасти картину цього художника „Монастир над рікою", яка була виставлена в той час для огляду.
З метою реалізувати свій злочинний намір, ОСОБА_15 розпочав готування до вчинення даного злочину, а саме підшукав співучасників, виготовив знаряддя вчинення злочину, а також усунув наявні перешкоди, які могли б завадити його вчиненню.
Так, 25 липня 2004 року ОСОБА_15 , знаходячись в м. Севастополі, познайомився з ОСОБА_20 , якому в подальшому запропонував взяти участь у вчиненні крадіжки з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 вказаної картини, за що пообіцяв винагороду в сумі від 5 до 10 тис. доларів США. Одержавши згоду ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , переконуючи його в реальності обіцяної ним винагороди, повідомив, що картина художника ОСОБА_19 „Монастир над рікою" може коштувати від 30 до 50 тисяч доларів США, а тому в залежності від суми, вирученої від її реалізації, він заплатить ОСОБА_20 від 5 до 10 тис. доларів США.
Продовжуючи підготовку до вчинення злочину, ОСОБА_15 з використанням інформації про картину художника ОСОБА_19 „Монастир над рікою", що містились в каталогах Севастопольського художнього музею ім. Крошицького М.П., у м. Харкові в невстановлені досудовим слідством час та місці, виготовив фотокопію вказаної картини, для того, щоб після викрадення оригіналу замінити його цією фотокопією.
Після цього, ОСОБА_15 , діючи як організатор учинення злочину, відклав викрадення картини художника ОСОБА_19 „Монастир над рікою" на невизначений термін, проте в період з початку травня по 20 червня 2005 року організував та викрав з Одеського художнього музею картину ОСОБА_21 „Морський вид", що має культурну цінність у комплексі історичного та художнього значення.
Так, ОСОБА_15 на початку травня 2005 року, більш точна дата слідством не встановлена, з метою визначення предмету злочинного посягання, під час розмови по телефону запропонував ОСОБА_20 зустрітися в м. Одесі, не повідомляючи про свої наміри, на що останній дав згоду.
Приблизно на початку травня 2005 року, більш точна дата слідством не встановлена, в м. Одесі на залізничному вокзалі, ОСОБА_15 зустрівся з ОСОБА_20 , якому запропонував відвідати Одеський художній музей, що знаходиться за адресою: вул. Софіївська, 5-а, м. Одеса.
Знаходячись у виставковому залі № 5 приміщення музею, де експонувалися твори ОСОБА_21 , ОСОБА_15 вирішив викрасти картину, яка висіла на стіні при вході в цей зал. Про свої наміри викрасти вказану картину ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_20 та запропонував взяти участь у вчинені злочину, на що останній погодився.
Оглянувши музей, ОСОБА_15 визначив час та спосіб учинення злочину. Зокрема, ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_20 , що викрасти картину вони зможуть вдень і для реалізації їх злочинного наміру потрібний автомобіль.
Вчиняючи дії, спрямовані на реалізацію злочинного наміру, ОСОБА_15 приблизно через тиждень зателефонував ОСОБА_20 і в ході телефонної розмови запропонував його автомобілем з`їздити в м. Одесу для крадіжки картини, вчинити яку вони домовилися під час попередньої зустрічі.
Після цього, ОСОБА_15 та ОСОБА_20 на автомобілі „Опель-Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_15 , поїхали до Одеського художнього музею.
Приблизно в середині травня 2005 року, більш точна дата слідством не встановлена, знаходячись у музеї, ОСОБА_15 , після його ретельного огляду, повідомив ОСОБА_20 про зміни плану вчинення злочину, а саме про те, що вони не зможуть викрасти картину на яку він вказував при попередньому відвідуванні музею, не пояснюючи причини прийняття ним такого рішення. У той же час ОСОБА_15 запропонував ОСОБА_20 викрасти картину ОСОБА_21 „Морський вид", яка висіла біля вікна у виставковому залі № 5 та яку, на його думку, зручно викрасти вночі, на що останній погодився.
У цей же день, приблизно о 23 годині, ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , продовжуючи ретельну підготовку до вчинення злочину, прийшли до приміщення Одеського художнього музею. Знаходячись із зовнішньої сторони приміщення музею, ОСОБА_15 оглянув його вікна на предмет можливості проникнути шляхом витягування віконних стекол і, переконавшись у наявності такої можливості, визначив дату та час викрадення картини - увечері наступного дня.
ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , бажаючи довести свій злочинний намір щодо таємного викрадення картини ОСОБА_21 „Морський вид" до завершення, діючи відповідно до спільної домовленості, наступного дня, приблизно в 23 години, більш точна дата слідством не встановлена, знову прибули до Одеського художнього музею. У зв`язку з тим, що біля приміщення вказаного музею знаходилися сторонні особи, ОСОБА_15 , боячись бути затриманим під час викрадення картини, відклав його вчинення, проте дату не визначив.
ОСОБА_20 розуміючи, що ОСОБА_15 , планує вчинити особливо тяжкий злочин, підтримує стосунки з особами схильними до збагачення злочинним шляхом та вчинення протиправних дій поінформував про це співробітників УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, після чого 06 червня 2005 року дав згоду на виконання спеціального завдання.
Продовжуючи дії, спрямовані на досягнення злочинного результату, ОСОБА_15 17 червня 2005 року, знаходячись в м. Олександрія Кіровоградської області, при невстановлених слідством обставинах та в невстановлений час повідомив ОСОБА_20 , про необхідність терміново приїхати в м. Одесу, не уточнюючи при цьому причини.
19 червня 2005 року приблизно о 23 годині, ОСОБА_15 прибувши у м. Одесу на своєму автомобілі „Опель-Астра" реєстраційний номер НОМЕР_1 , зустрівся з ОСОБА_20 , на привокзальній площі біля ресторану „Макдональдс" який прибув туди разом зі своїм братом ОСОБА_23 . Під час зустрічі ОСОБА_15 , не повідомляючи ОСОБА_23 , про свої наміри, запропонував ОСОБА_20 реалізувати їх злочинну домовленість щодо таємного викрадення картини ОСОБА_21 „Морський вид" з Одеського художнього музею, на що ОСОБА_20 погодився. Одержавши згоду ОСОБА_20 , ОСОБА_15 визначив його роль у вчинені злочину.
Так, ОСОБА_20 повинен був знаходитися біля вікна, через яке ОСОБА_15 проникне до приміщення музею, де висіла картина та прийняти від нього віконне скло, а також картину, якою ОСОБА_15 заволодіє шляхом проникнення до приміщення музею через вікно. ОСОБА_15 визначив, що картина ОСОБА_21 „Морський вид" може коштувати приблизно 30-50 тисяч доларів США, з яких 10 тис. доларів США він пообіцяв після її реалізації дати ОСОБА_20 як винагороду за допомогу останнього при викраденні картини.
Після цього, ОСОБА_20 та ОСОБА_15 на автомобілі останнього поїхали до Одеського художнього музею. ОСОБА_23 залишився на привокзальній площі біля ресторану „Макдональдс".
Остерігаючись, що автомобіль може привернути увагу сторонніх осіб та стане засобом для викриття їх у вчинені злочину, ОСОБА_15 залишив його на АДРЕСА_2 та разом з ОСОБА_20 пішов до Одеського художнього музею.
Маючи бажання протиправно збагатитися та обернути на свою користь картину ОСОБА_21 „Морський вид", яка має культурну цінність у комплексі історичного та художнього значення, ОСОБА_15 та ОСОБА_20 20 червня 2005 року приблизно в 00 годин підійшли до приміщення вказаного музею. Переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_15 за допомогою ОСОБА_20 , заліз на підвіконня Одеського художнього музею, що розташований по АДРЕСА_3 .
Після цього, ОСОБА_15 викруткою, заздалегідь приготовленою ним для вчинення злочину, відігнув цвяхи, якими кріпилося скло до віконної рами та витягнувши його, подав ОСОБА_20 . У такий же спосіб ОСОБА_15 дістав друге скло, яке під час від`єднання від рами розбив та подав ОСОБА_20 шматки. Діставши віконне скло, ОСОБА_15 просунув між прутами решітки у вікно тулуб та руки, тобто проник до приміщення музею. Після цього, він дістав картину ОСОБА_21 „Морський вид" та кусачками, заздалегідь приготовленими для вчинення злочину, перекусив мотузку на якій висіла картина.
ОСОБА_15 , доводячи спільний злочинний намір до завершення, витягнув через вікно картину, просунув її між прутами віконної решітки та подав ОСОБА_20
20 червня 2005 року, в період з 00 годин до 02 годин 50 хв., більш точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_15 та ОСОБА_20 заволоділи картиною та маючи реальну можливість розпорядитися нею, направилися до автомобіля. По дорозі ОСОБА_15 , для полегшення транспортування та позбавлення явних індивідуальних ознак картини, що вказували б на її належність Одеському художньому музею, від`єднав її від рами. Після цього, він викинув раму, а картину на своєму автомобілі „Опель-Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1 перевіз в с. Заозерне Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. ОСОБА_20 разом з ОСОБА_23 наступного дня з м. Одеси поїхав поїздом в м. Олександрію Кіровоградської області.
Згідно з висновком комплексної мистецтвознавчої експертизи від 20 червня 2006 року № 1780, вилучена з салону автомобіля ОСОБА_15 картина "Морський вид" є авторською роботою ОСОБА_21 та належить до колекції Одеського художнього музею. Указана картина має культурну цінність у комплексі історичного та художнього значення і її матеріальна вартість складає 1 750 000 грн.
Таким чином, 20 червня 2005 року з 00.00 до 02.50, ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_20 , з проникненням у приміщення, вчинив крадіжку картини ОСОБА_21 „Морський вид", матеріальною вартістю 1 750 000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром, чим завдав Одеському художньому музею матеріальну шкоду на вказану суму.
У подальшому, приблизно в кінці червня 2005 року, більш точна дата та час слідством не встановлені ОСОБА_15 , разом з ОСОБА_20 з метою збуту викраденої картини ОСОБА_21 „Морський вид" перевіз її до м. Москви, Російської Федерації, де залишив для реалізації невстановленій слідством особі, на прізвисько « ОСОБА_24 », який займався збутом крадених антикварних речей, у невстановленому досудовим слідством місці.
ОСОБА_20 , виконуючи спеціальне завдання, під вигаданим приводом, ніби для реалізації на території України, особі яка готова придбати картину ОСОБА_21 «Морський вид», попросив ОСОБА_15 , передати йому вказану картину.
Після чого, ОСОБА_20 зазначену картину перевіз потягом на територію України та зберігав за місцем свого тимчасового помешкання в м. Києві, точна адреса якого досудовим слідством не встановлена, та за місцем проживання - в м. Олександрії Кіровоградської області, за адресою: АДРЕСА_4 до 23 січня 2006 року.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_20 повторно вчинив крадіжку, а саме таємно викрав картину ОСОБА_19 „Монастир над рікою" з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 , готування до якої розпочав у 2001 році.
Так, ОСОБА_15 , бажаючи протиправно збагатитися та обернути на свою користь картину ОСОБА_19 „Монастир над рікою", приблизно в кінці липня 2005 року, знаходячись разом з ОСОБА_20 у с. Заозерне, Євпаторійського району, Автономної Республіки Крим на відпочинку, запропонував останньому реалізувати їх злочинні наміри щодо викрадення зазначеної картини, на що ОСОБА_20 погодився.
Після цього, ОСОБА_15 , діючи як організатор, відвів ОСОБА_20 роль у вчиненні злочину, згідно з якою останній повинен знаходитися у приміщенні музею та спостерігати за навколишньою обстановкою і в тому випадку, якщо хтось із відвідувачів, чи працівників музею зверне увагу на злочині дії ОСОБА_15 , своєчасно попередити його.
Діючи з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_15 01 серпня 2005 року разом з ОСОБА_20 на своєму автомобілі „Опель-Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули у м. Севастополь до Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 .
Зайшовши у приміщення музею, ОСОБА_15 , упевнившись, що ОСОБА_20 відповідно до визначеної йому ролі спостерігає за навколишньою обстановкою, а також що за ним ніхто не стежить, усунув перешкоди для вчинення злочину, а саме кусачками, заздалегідь приготовленими ним для вчинення злочину, частково пошкодив металеві планки, якими кріпилася картина до рами. Після цього, ОСОБА_15 , боячись бути викритим під час викрадення картини спостерігачами чи відвідувачами музею та затриманим на місці злочину, переніс дату його вчинення на невизначений термін.
Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на досягнення злочинного результату, ОСОБА_15 , знаходячись в м. Харкові, у середині вересня 2005 року, зателефонував ОСОБА_20 , який знаходився у м. Олександрії Кіровоградської області, та наказав останньому терміново приїхати в м. Севастополь.
17 вересня 2005 року, приблизно в 10 годин, зустрівшись з ОСОБА_20 , на залізничному вокзалі у м. Севастополі, який прибув туди разом зі своїм братом ОСОБА_23 , ОСОБА_15 не повідомляючи ОСОБА_23 , про свої наміри, сказав ОСОБА_20 , що викликав його для завершення заздалегідь спланованого ним злочину - викрадення картини ОСОБА_19 „Монастир над рікою" з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 . При цьому ОСОБА_15 продемонстрував ОСОБА_20 , виготовлену ним ламіновану фотокопію цієї картини.
З метою викрадення зазначеної картини, ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , якому не було відомо про наміри останніх, відразу ж направилися до приміщення Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 , розташованого у м. Севастополі по проспекту Нахімова, 9, який у той час був відкритий для відвідувачів.
Підійшовши до тильної сторони театру ім. Луначарського по проспекту Нахімова, в м. Севастополі, що знаходиться напроти Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 , не ставлячи до відома ОСОБА_23 , повідомив ОСОБА_20 план учинення крадіжки картини ОСОБА_19 „Монастир над рікою", уточнивши при цьому роль останнього.
Так, ОСОБА_15 проінформував ОСОБА_20 про те, що він зайде до приміщення музею і в залі, де експонувалася картина ОСОБА_19 „Монастир над рікою" огляне тильну сторону її рами, для того щоб з`ясувати, чи не виявили працівники музею пошкоджені ним планки, якими картина кріпилася до рами.
У тому випадку, якщо пошкоджень співробітники музею не виявили, то він зателефонує ОСОБА_20 на мобільний телефон.
Після цього ОСОБА_15 , уточнюючи роль ОСОБА_20 , наказав йому після телефонного дзвінка зайти у виставковий зал музею, де експонувалася картина. У залі музею ОСОБА_20 повинен був, не подаючи вигляду про те, що вони знайомі з ОСОБА_15 , спостерігати за навколишньою обстановкою. У випадку звернення уваги відвідувачів чи працівників музею на ОСОБА_15 , у той час коли він буде замінювати оригінал картини ОСОБА_19 „Монастир над рікою" на заздалегідь виготовлену її фотокопію, ОСОБА_20 повинен був своєчасно повідомити його про це.
Розподіливши ролі, ОСОБА_15 направився до приміщення музею. Пройшовши у зал, де експонувалася картина ОСОБА_19 „Монастир над рікою", він оглянув її та з`ясував, що працівники музею не виявили пошкодженні ним кріплення картини при готуванні до вчинення крадіжки.
В подальшому, у цей же день, 17 вересня 2005 року, о 11 годині 52 хв., в ході телефонної розмови між ОСОБА_20 та ОСОБА_25 останній повідомив про це ОСОБА_20 . Той, виконуючи спільний злочинний план, зайшов до приміщення музею, де спостерігав за навколишньою обстановкою. ОСОБА_23 залишився чекати ОСОБА_15 та ОСОБА_20 на вулиці. ОСОБА_15 , знаходячись в музеї, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, дістав з рами картину ОСОБА_19 „Монастир над рікою", вартістю 150 000 грн. та вставив на її місце фотокопію заздалегідь приготовлену ним для вчинення злочину. Викрадену картину ОСОБА_15 сховав собі під одяг та виніс з музею. Проходячи повз ОСОБА_20 , ОСОБА_15 попросив його поправити раму, в яку він вставив фотокопію картини ОСОБА_19 „Монастир над рікою", оскільки вона висіла боком. ОСОБА_20 , виконавши прохання ОСОБА_15 , вийшов з музею.
Після викрадення картини ОСОБА_19 „Монастир над рікою" з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_20 з місця вчинення злочину зникли, а викраденою картиною розпорядилися за власним розсудом, передавши її на зберігання невстановленій слідством особі.
Отже, ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_20 , повторно вчинив крадіжку картини ОСОБА_19 „Монастир над рікою" з Севастопольського художнього музею ім. ОСОБА_18 матеріальною вартістю 150 000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром, чим завдав Севастопольському художньому музею ім. ОСОБА_18 матеріальну шкоду на вказану суму.
23 січня 2006 року о 17 годині 45 хв. працівниками міліції в с. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області на автошляху Суми-Полтава-Олександрія зупинено автомобіль „Опель-Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_15 . Під час огляду в салоні автомобіля ОСОБА_15 , під сидінням водія, виявлено та вилучено картину ОСОБА_21 «Морський вид».
Усього ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_20 , таємно викрали чуже майно на загальну суму 1 900 000 грн., що на час вчинення злочинів у 12971 разів перевищувала неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_15 кваліфіковані за ч.5 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, в особливо великих розмірах.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 КПК України(1960р.) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунена в судовому засіданні.
В ході судового слідства були досліджені та перевірені всі наявні докази, які на думку органу досудового розслідування та державного обвинувачення підтверджують винуватість ОСОБА_15 у вчинені вищезазначених злочинів, в результаті чого суд дійшов висновку про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні, за наступних підстав.
Будучи допитаним, підсудний ОСОБА_15 свою причетність до організації, підготовки та вчинення за попередньою змовою з ОСОБА_20 крадіжок 20.06.2005 року картини ОСОБА_21 «Морський вид» та 17.09.2005 року картини ОСОБА_19 «Монастир над рікою» категорично заперечував, вказавши, що ОСОБА_20 його обумовлює, т.я. саме він( ОСОБА_26 ) з іншими особами вчинив крадіжки зазначених картин.
З досліджених судом доказів вбачається, що в основу обвинувачення ОСОБА_15 покладені саме показання свідка ОСОБА_20 .
Однак, будучи допитаним судом 15.01.2013 року та в наступних судових засіданнях свідок ОСОБА_20 так і не зміг дати послідовних, конкретних та переконливих показань з приводу обставин вчинення крадіжок картин в м.Одесі та м.Севастополі, а ще більше заплутав судове слідство.
Так, ОСОБА_20 не зміг вказати точну дату крадіжки картини «Морський вид» та дату прибуття до ОСОБА_27 ; коли саме розмовляв по телефону з ОСОБА_15 ; які саме мобільні телефони були у нього в користуванні в 2005 році; вказав, що копію картини «Монастир над рікою» бачив до крадіжки в квартирі ОСОБА_15 ; під час крадіжки в м.Севастополі йому дзвонив з музею ОСОБА_15 та останній міг окремо слідувати після крадіжки до залізничного вокзалу. При цьому, ОСОБА_20 підтвердив свої показання які давав на досудовому слідстві, при додатковому розслідуванні та при судових розглядах.
Однак, показання свідка ОСОБА_20 суд визнає непослідовними, суперечливими, які викликають сумніви в їх правдивості та які знаходяться в протиріччі з встановленими як в ході досудового, так і судового слідства об`єктивними обставинами.
По епізоду викрадення 20.06.2005 року картини ОСОБА_21 «Морський вид» з Одеського художнього музею.
Обставини викрадення картини Айвазовського «Морський вид» та участі в цьому ОСОБА_15 , крім показань ОСОБА_20 , іншими доказами не підтверджені.
Згідно пред`явленого обвинувачення, яке побудоване на показаннях ОСОБА_20 , ОСОБА_15 на початку травня 2005 року, більш точна дата слідством не встановлена, з метою визначення предмету злочинного посягання, під час розмови по телефону запропонував ОСОБА_20 зустрітися в м. Одесі, не повідомляючи про свої наміри, на що останній дав згоду.
Приблизно на початку травня 2005 року, більш точна дата слідством не встановлена, в м. Одесі на залізничному вокзалі, ОСОБА_15 зустрівся з ОСОБА_20 , якому запропонував відвідати Одеський художній музей, що знаходиться за адресою: вул. Софіївська, 5-а, в м. Одеса.
Знаходячись у виставковому залі № 5 приміщення музею, де експонувалися твори ОСОБА_21 , ОСОБА_15 вирішив викрасти картину, яка висіла на стіні при вході в цей зал. Про свої наміри викрасти вказану картину ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_20 та запропонував взяти участь у вчинені злочину, на що останній погодився.
Оглянувши музей, ОСОБА_15 визначив час та спосіб учинення злочину. Зокрема, ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_20 , що викрасти картину вони зможуть вдень і для реалізації їх злочинного наміру потрібний автомобіль.
Вчиняючи дії, спрямовані на реалізацію злочинного наміру, ОСОБА_15 приблизно через тиждень зателефонував ОСОБА_20 і в ході телефонної розмови запропонував його автомобілем з`їздити в м. Одесу для крадіжки картини, вчинити яку вони домовилися під час попередньої зустрічі.
Після цього, ОСОБА_15 та ОСОБА_20 на автомобілі „Опель-Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_15 , поїхали до Одеського художнього музею.
Приблизно в середині травня 2005 року, більш точна дата слідством не встановлена, знаходячись у музеї, ОСОБА_15 , після його ретельного огляду, повідомив ОСОБА_20 про зміни плану вчинення злочину, а саме про те, що вони не зможуть викрасти картину на яку він вказував при попередньому відвідуванні музею, не пояснюючи причини прийняття ним такого рішення. У той же час ОСОБА_15 запропонував ОСОБА_20 викрасти картину ОСОБА_21 „Морський вид", яка висіла біля вікна у виставковому залі № 5 та яку, на його думку, зручно викрасти вночі, на що останній погодився.
У цей же день, приблизно о 23 годині, ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , продовжуючи ретельну підготовку до вчинення злочину, прийшли до приміщення Одеського художнього музею. Знаходячись із зовнішньої сторони приміщення музею, ОСОБА_15 оглянув його вікна на предмет можливості проникнути шляхом витягування віконних стекол і, переконавшись у наявності такої можливості, визначив дату та час викрадення картини - увечері наступного дня.
ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , бажаючи довести свій злочинний намір щодо таємного викрадення картини ОСОБА_21 „Морський вид" до завершення, діючи відповідно до спільної домовленості, наступного дня, приблизно в 23 години, більш точна дата слідством не встановлена, знову прибули до Одеського художнього музею. У зв`язку з тим, що біля приміщення вказаного музею знаходилися сторонні особи, ОСОБА_15 , боячись бути затриманим під час викрадення картини, відклав його вчинення, проте дату не визначив.
17.06.2005 року ОСОБА_15 , знаходячись в м.Олександрія Кіровоградської області, при невстановлених слідством обставинах та в невстановлений час повідомив ОСОБА_20 про необхідність терміново приїхати в м.Одесу, не уточнюючи при цьому причини.
Однак, досудовим слідством не здобуто об`єктивних доказів на підтвердження, що між ОСОБА_20 та ОСОБА_15 до 20.06.2005 року відбувалися домовленості, направлені на підготовку викрадення картини Айвазовського «Морський вид», а навпаки, твердження обвинувачення та показання ОСОБА_20 про телефоні розмови з ОСОБА_15 з цього приводу не знайшли свого підтвердження.
В своїх показаннях на досудовому слідстві ОСОБА_20 спочатку вказував, що ОСОБА_15 йому телефонував з приводу приїзду до Одеси на початку червня 2005 року, однак в подальшому зазначив, що ОСОБА_15 йому дзвонив за день чи за два дні до крадіжки(т.4 а.34-43, 217-228; т.11 а.75-77).
Вказані ОСОБА_20 обставини не те що не підтверджуються, а навпаки спростовуються наявними в матеріалах кримінальної справи письмовими доказами.
Так, згідно рапорту оперуповноваженого ГУБОЗ МВС України ОСОБА_28 від 15.08.2006 року, ОСОБА_20 у другій половині 2005 року користувався телефонними номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , 8-066-193-58-04 (т.5 а. 70).
З роздруківки ЗАТ «УМЗ» дзвінків номерів телефонів, якими користувався ОСОБА_15 у період інкримінованих злочинів 8-050-580-92-17 та 8-050-301-03-15 вбачається, що саме ОСОБА_20 з номера НОМЕР_6 дзвонив ОСОБА_15 17.06.2005 року, коли той знаходився у м. Олександрія Кіровоградської області. Інших з`єднань з зазначеними вище телефонними номерами ОСОБА_20 до цього часу не було (т.5 а. 54-69).
З цієї ж роздруківки вбачається, що ОСОБА_15 дійсно знаходився у м. Одесі у період з 7-го по 8-е травня 2005 року, про що він сам і не заперечував, та був у безпосередній близькості від Одеського художнього музею. В подальшому ОСОБА_15 у м. Одесі не знаходився, перебував у м. Харкові та користувався мобільним телефоном майже кожного дня та був за межами території України у період з 25 по 28 травня 2005 року(т. 5 а.54-69).
При цьому, органом досудового слідства з невідомих причин не були витребувані роздруківки телефонних розмов ОСОБА_20 по всім телефонам, які знаходились у його користуванні в 2005 році.
Також суперечливі показання ОСОБА_20 з приводу телефонних дзвінків 19 та 20.06.2005 року. Так, спочатку ОСОБА_20 дав показання, що перед зустріччю в Одесі 19.06.2005 року ОСОБА_15 йому телефонував. Проте згодом він змінив свої показання та вказав, що начебто ОСОБА_15 забув свій телефон в с.Заозерне та вони не мали можливості зідзвонитися. Однак в подальшому ОСОБА_20 знову ж таки вказав, що з ОСОБА_15 вони таки дзвонили один одному, проте користувалися іншими картками.
Органом досудового слідства також не встановлено місцезнаходження ОСОБА_20 під час відправлення 20.06.2005 року СМС-повідомлення ОСОБА_15 , а також коли ОСОБА_20 та ОСОБА_23 прибули до Одеси перед крадіжкою картини «Морський вид».
Так, з відповіді ІСЦ «ПЗЗ» від 25.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_20 та ОСОБА_23 проїздні квитки на 18 та 19.06.2005 року до м.Одеси не купували( т.5 а.31-32).
Зазначені обставини потребують ретельного з`ясування в зв`язку з суперечливими показаннями ОСОБА_20 .
В ході досудового розслідування своєчасно не були проведені впізнання ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 свідками ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 з приводу відвідувачів Одеського художнього музею напередодні крадіжки, які б могли спростувати чи підтвердити як показання ОСОБА_15 , так і ОСОБА_37 , з`ясувати їх достовірність.
При досудовому слідстві не було прийнято всіх можливих заходів по встановленню кому належать сліди пальців рук, залишених на уламках віконного скла, вилучених при огляді місця злочину, при тому що вони як ОСОБА_15 , так і ОСОБА_20 не належать.
В порушення вимог ст.22 КПК України органом досудового слідства так і не була належним чином перевірена версія ОСОБА_15 про знаходження його під час крадіжки картини «Морський вид» в с.Заозерне Євпаторійського району АР Крим.
Так, доручення слідчого про встановлення місця проживання ОСОБА_15 в цьому населеному пункті були виконані, на погляд суду, формально, хоча ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_38 могли вказати їх точне перебування на той час.
Будучи допитаними як в ході досудового, так і судового слідства свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , підсудний, а також його син ОСОБА_40 вказували, що 19 та 20.06.2005 року ОСОБА_15 знаходився на відпочинку в с.Заозерне Євпаторійського району АР Крим.
При цьому 19.06.2005 року ОСОБА_15 разом з ОСОБА_41 , приблизно о 19 годині, біля санаторію «Мрія» в Євпаторії передавали гроші двом дівчатам донькам своїх знайомих( т.16 а.6-9).
Будь-яких дій по перевірці цієї обставини органом досудового слідства виконано не було. Не був допитаний знайомий ОСОБА_15 ОСОБА_42 , який також перебував в зазначений час в с.Заозерне з сім`єю підсудного та зміг би підтвердити чи спростувати його показання.
Основне заперечення ОСОБА_15 , що на момент вчинення злочину він знаходився в с.Заозерне АР Крим та фізично не міг прибути до Одеси о 23 годині 19.06.2005 року, а після злочину повернутися назад, органом досудового слідства не перевірено, не дивлячись на неодноразові клопотання підсудного, а суд позбавлений можливості здійснити цю процесуальну дію.
Так, в розпорядженні слідства була довідка Укравтодора від 19.06.2006 року, що довжина маршруту Одеса Євпаторія Заозерне становить 490,9 км(т. 5 а.30), а також роздруківка телефонних розмов, відповідно до якої 20.06.2005 року ОСОБА_15 о 7 год. 57 хв. користувався своїм мобільним телефоном в с.Заозерне (т. 5 а.66). При цьому органом досудового слідства в обвинувальному висновку вказано, що 19.06.2005 року ОСОБА_15 на своєму автомобілі прибув до Одеси приблизно о 23 годині, а в період часу з 00 год. до 02 год.50 хв. була вчинена крадіжка картини «Морський вид».
Таким чином, відтворення обставин поїздки ОСОБА_15 з с.Заозерне до Одеси та в зворотньому напрямку, з урахуванням встановленого часу прибуття до Одеси приблизно о 23 год., виїзду з Одеси після 02 год. 50 хв. проведено не було, що суд вважає суттєвою неповнотою досудового слідства, яку суд не може усунути.
23.01.2006 року працівниками міліції в с.Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_15 , в якому знаходились також ОСОБА_20 й ОСОБА_23 , та в ході огляду під сидінням водія було виявлено та вилучено картину Айвазовського «Морський вид», упаковану в два поліетиленових пакети.
Згідно висновку експерта №6-2 від 24.03.2006 року (т.9 а.106-117) слід пальця руки, вилучений на поверхні пакету, в якому зберігалася картина, залишений ОСОБА_15 .
Обставини виявлення та вилучення картини «Морський вид» з автомобіля належного ОСОБА_15 також викликають сумніви.
З матеріалів справи вбачається, що вилучення картини було організоване правоохоронними органами. Доводи ОСОБА_15 про те, що необхідності в переміщенні картини до м.Кремечуга не було, органом досудового слідства не спростовані, а з показань ОСОБА_20 не зрозуміло з якою метою він передав картину ОСОБА_15 та для чого її необхідно було перевозити до м.Кременчуга на автомобілі.
Крім того, як вбачається з процесуальних документів, в тому числі з відеозьомки, при виявлені та вилучені картини «Морський вид», її та пакетів неодноразово торкались руками співробітники правоохоронних органів, однак при експертному дослідженні був виявлений тільки слід пальця руки ОСОБА_15 . З приводу виявлення слідів пальців рук всіх учасників процесуальної дії та осіб, які могли би бути причетними до злочину, це питання перед експертами не ставилось, що свідчить про односторонність досудового слідства.
З огляду на показання ОСОБА_20 про місця перебування картини після злочину та виявлення лише на пакеті одного сліду пальця руки ОСОБА_15 , ця обставина викликає сумніви в її достовірності та не може свідчити в повній мірі про причетність підсудного до вчинення крадіжки картини «Морський вид» в ніч з 19 на 20.06.2005 року.
По епізоду викрадення 17.09.2005 року картини ОСОБА_19 «Монастир над рікою» з Севастопольського художнього музею ім.Крошицького.
Відносно викрадення 17.09.2005 року картини Полєнова «Монастир над рікою» показання ОСОБА_20 з приводу дій ОСОБА_15 по організації та підготовки до викрадення, іншими доказами, крім його показань також не підтверджуються. Основні протиріччя по обставинам цього епізоду, які достовірно не встановлені досудовим слідством, є такі.
Обвинувачення, видвинуте ОСОБА_15 по цьому епізоду також побудоване на показаннях свідка ОСОБА_20 , які суд визнає суперечливими.
Так, посилання на те, що ОСОБА_15 з 2001 року почав готування до викрадення картини «Монастир над рікою» будь-якими об`єктивними доказами, крім показань ОСОБА_20 , не підтверджені.
Показання ОСОБА_20 в частині коли саме ОСОБА_15 кусачками пошкодив металеві планки, якими картина кріпилася до рами є непослідовними. З цього приводу ОСОБА_20 давав різні показання, а саме: що це було зроблено 01.08.2005 року; в день свята ВМФ(остання неділя липня); в день крадіжки 17.09.2005 року; точну дату цієї події не пам`ятає(т.4 а.34-43, 172-176; т.11 а.3-10).
Крім того, згідно обвинувачення в середині вересня 2005 року ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_20 , якому наказав терміново приїхати до м.Севастополя. Однак, відповідно до роздруківки телефонних розмов ЗАТ «УМЗ» саме ОСОБА_20 16.09.2005 року двічі телефонував ОСОБА_15 (т.5 а.58).
Протягом всього досудового слідства, будучи неодноразово допитаним, ОСОБА_20 описував механізм вчинення крадіжки картини Полєнова „Монастир над рікою", в якому мав суттєве доказове значення факт телефонного дзвінка ОСОБА_15 на номер ОСОБА_20 17.09.2005 року об 11год. 52 хв. За його словами, ОСОБА_15 пішов до музею щоб подивитись, чи не помітили співробітники музею пошкодження кріплень. У тому випадку, якщо пошкодження не виявлені, він зателефонує ОСОБА_20 на мобільний телефон, а останній повинен зайти до музею і спостерігати за навколишньою обстановкою під час заміни картини на фотокопію. На цих показаннях ОСОБА_20 наполягав і в судових засіданнях Свідок ОСОБА_23 також вказував на те, що ОСОБА_20 пішов до музею після того як ОСОБА_15 йому звідти подзвонив.
Однак, після ознайомлення з листом ЗАТ „УМЗ" від 12.05.2008 року (т. 12 а. 147), з якого випливає, що саме ОСОБА_20 з номера НОМЕР_4 зателефонував ОСОБА_15 об 11год. 52 хв., ОСОБА_20 змінив свої показання та вказав, що можливо, як вони домовлялися, він сам зателефонував ОСОБА_15 через 10-15 хвилин після того, як той зайшов до музею.
ОСОБА_15 , заперечуючи свою причетність до викрадення картини вказував, що 17.09.2005 року об 11 год. 52 хв. він знаходився на пл.Лазарєва м.Севастополя, де очікував ОСОБА_20 .
Ця обставина, з урахуванням роздруківки телефонних розмов(т.12. а.147) органом досудового слідства в повному обсязі перевірена не була шляхом залучення спеціаліста в області мобільного зв`язку для спростування чи підтвердження доводів ОСОБА_15 .
Крім того, як ОСОБА_20 , так і ОСОБА_23 в своїх показаннях на досудовому слідстві стверджували, що після викрадення картини «Монастир над рікою» вони разом з ОСОБА_15 поїхали на залізничний вокзал. Однак, з вищезазначеної роздруківки телефонних розмов вбачається, що 17.09.2005 року ОСОБА_15 телефонував ОСОБА_20 об 12 год. 33 хв. і вони знаходились в зоні обслуговування однієї базової станції, розташованої по АДРЕСА_5 .
Ця обставина також в повному обсязі не була перевірена органом досудового слідства, не усунуті протиріччя в показаннях ОСОБА_20 в чому була потреба ОСОБА_15 йому дзвонити, якщо вони разом їхали на громадському транспорті до залізничного вокзалу.
Також, як вбачається з роздруківки телефонних розмов(т.12.а.147), 17.09.2005 року о 12 год. 33 хв. зафіксоване з`єднання між телефонними номерами ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , та згідно вказаних азимутів вони перебували окремо один від одного та знаходились у напрямку протилежному від музею та далекому від залізничного вокзалу.
Ці суперечності в показаннях ОСОБА_20 та ОСОБА_23 відносно того, що після викрадення картини вони разом з ОСОБА_15 приїхали до залізничного вокзалу, далі на паромі перемістились на інший берег м.Севастополя, на таксі доїхали до м.Євпаторії, автобусом доїхали до м.Сімферополя усунуті не були, спеціаліст в області мобільного зв`язку залучений не був.
Не усунуті в повному обсязі суперечливі показання ОСОБА_20 по обставинам залишення ним відбитка свого пальця руки при вчиненні крадіжки картини «Монастир над рікою».
Так, згідно висновку експерта №6-5 від 20.04.2006 року слід пальця руки, виявлений на тильній стороні фотокопії картини, залишений нігтьовою фалангою великого пальця лівої руки ОСОБА_20 ( т.9 а.230-236).
Будучи неодноразово допитаним ОСОБА_20 на початковому етапі досудового слідства пояснював, що після заміни картини «Монастир над рікою» на фотокопію, ОСОБА_15 наказав йому поправити раму картини, що він і зробив. В подальшому в своїх показаннях ОСОБА_20 вказував, що до картини він торкався до 17.09.2005 року, коли приїздили до музею оглядати раму та кріплення, а при очній ставці 05.02.2009 року взагалі зазначив, що відбиток свого пальця руки він міг залишити на фотокопії картини, коли її оглядав на залізничному вокзалі м.Севастополя перед вчиненням крадіжки(т.14 а.45-96).
Як вказано в обвинувальному висновку, ОСОБА_20 , розуміючи, що ОСОБА_15 планує вчинити особливо тяжкий злочин, підтримує стосунки з особами схильними до збагачення злочинним шляхом та вчинення протиправних дій, поінформував про це співробітників УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, після чого 6 червня 2005 року дав згоду на виконання спеціального завдання. Однак, про цю обставину ОСОБА_20 вказав лише при допиті 12.08.2006 року(т.4 а.188-190).
На підтвердження, що ОСОБА_20 виконував спеціальне завдання в матеріалах кримінальної справи є лише довідка слідчого ОСОБА_43 від 08.04.2009 року про те, що під час перебування у службовому відрядженні у м.Кіровограді він особисто ознайомився з матеріалами оперативно-розшукової діяльності, відповідно до якої ОСОБА_20 06.06.2005 року було поставлене спеціальне завдання щодо документування злочинної діяльності організованої групи, очолюваної ОСОБА_15 (т.16 а.41)
Однак, як вбачається з постанови старшого прокурора відділу управління нагляду за додержанням законів органів внутрішніх справ Генеральної прокуратури України ОСОБА_44 від 19.03.2009 року про скасування постанови про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України відносно ОСОБА_20 , оперативно-розшукова справа категорії «Захист» №031-6505 була заведена УБОЗ ГУМВС України в Кіровоградській області 04.11.2005 року, тобто, вже після вчинення крадіжок картин.
Це протиріччя в ході досудового розслідування усунуте не було та суд позбавлений можливості достовірно з`ясувати вказані обставини в зв`язку з віднесенням відомостей оперативно-розшукової справи до державної таємниці.
Таким чином, діяльність ОСОБА_20 по виконанню спеціального завдання та його документування, а також показання свідка ОСОБА_45 могли би бути перевірені шляхом легалізації хоча б основних документів, які б підтвердили чи спростували б обставини вчинених злочинів та дали б можливість усунути виниклі протиріччя, які перешкоджають суду винести законне та обґрунтоване рішення по справі.
Взагалі суд вважає, що в показаннях ОСОБА_20 не повинно бути суперечностей, хоча б тому, що його діяльність як особи, яка виконувала спеціальне завдання фіксувалась, а він повинен був систематично звітувати про сумісні дії з ОСОБА_15 .
Суд зазначає, що аналізуючи показання ОСОБА_20 на протязі досудового слідства можливо зробити висновок про те, що його показання постійно коригувалися слідчим, що можна розцінити як проведення досудового слідства всупереч вимогам ст.22 КПК України. При цьому, суперечності в показаннях ОСОБА_20 не усувались шляхом перевірки, а виправдовувались лише на користь останнього з мотивацією, що він всіх обставин не пам`ятає зі спливом тривалого часу з моменту вчинення злочинів.
Однак протиріччям в показаннях ОСОБА_20 та їх непослідовності, органом досудового слідства оцінка зроблена не була, а його показання визнані як об`єктивні та покладені в основу обвинувачення ОСОБА_15 .
Також слід зазначити, що на протязі всього досудового слідства ОСОБА_20 змінював свої показання в залежності від встановлених нових обставин. Так, коли його слід пальця руки був виявлений на зворотній стороні фотокопії картини «Монастир над рікою», ОСОБА_20 змінив свої показання та вказав, що копію картини йому давав ОСОБА_15 на залізничному вокзалі та він, оглядаючи копію, міг залишити слід свого пальця.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, особа свідка ОСОБА_20 є вкрай негативною та у суду виникають обґрунтовані сумніви в правдивості його показань з огляду на наступні обставини.
На період надання згоди на виконання спеціального завдання ОСОБА_20 був двічі судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі з корисливих мотивів та раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, перебував на обліку в наркологічному диспансері з приводу зловживання алкоголем(т.11 а.32, 59-60, 65). В 2009 році ОСОБА_20 та ОСОБА_23 притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.153, ч.2 ст.185 КК України та утримувались під вартою(т.18 а.10).
15.05.2015 року ОСОБА_20 засуджений до позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185, ч.2 ст.189, ч.3 ст.335 КК України(т.21 а.159-162, 192-200), що перешкоджало його прибуттю в судові засідання по розгляду зазначеної кримінальної справи.
Таким чином, з огляду на викладене можливо зробити висновок , що ОСОБА_20 являється особою схильною до вчинення злочинів, а тому є оґрунтовані сумніви в наявності у нього моральних цінностей, які б давали можливість вважати, що надані ним показання є правдивими, в зв`язку з чим органу досудового розслідування необхідно виважено оцінювати його показання, ретельно їх перевіряючи.
Крім того, маючи достовірну інформацію, що картина Полєнова «Монастир над рікою» знаходиться в правоохоронних органах м. Санкт-Петербурга Російської Федерації, органом досудового слідства не було прийнято необхідних заходів по поверненню картини в Україну, її огляду, проведенню експертизи та визнанню речовим доказом, що також свідчить про неповноту слідства.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і суд зобов`язані вжити всіх, передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Ці вимоги закону органом досудового слідства, як вбачається з досліджених судом доказів, належним чином виконані не були, внаслідок чого залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.
В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» № 2 від 11.02.2005 року зазначено, що досудове слідство суд визнає неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Неправильним досудове слідство визнається у разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.
В п. 9 зазначеного Пленуму звернута увага судів на те, що за змістом чинного законодавства виклик і допит нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК , на підтвердження чи спростування позицій сторін допускаються тільки за клопотанням сторін.
Таким чином, при встановлених при судовому розгляді суперечностях, неповноти та неправильності досудового слідства, про які зазначено у вказаній постанові, суд позбавлений можливості достовірно встановити обставини вчинених злочинів, винуватість чи невинуватість підсудного ОСОБА_15 , і таким чином ухвалити будь-який вирок по справі.
В ході додаткового розслідування необхідно усунути всі суперечності, які встановлені судом по справі, а також протиріччя в показаннях свідка ОСОБА_20 , провести всі необхідні процесуальні дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин вчинених злочинів.
Керуючись ст.281 КПК України(1960р.), Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 11.02.2005 року, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 185 КК України повернути Генеральному прокурору України для проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід підсудному ОСОБА_15 залишити колишній - у вигляді підписки про невиїзд.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 7-ми діб з дня її винесення.
СУДДЯ: ОСОБА_1