АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу директора ПП «Ресурсінвест-1» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київської області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ПП «Ресурсінвест-1» та видаткових операцій по даним рахункам.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі директор ПП «Ресурсінвест-1» просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт зазначає про незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, оскільки ПП «Ресурсінвест-1» не має ніякого відношення до тих товариств відносно яких відкрито кримінальне провадження, а також відсутні докази на підтвердження доводів слідчого з приводу того, що грошові кошти на рахунках, на які накладено арешт відповідають ознакам ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні. Дані обставини, як зазначається в апеляційній скарзі, не були враховані судом першої інстанції. Також, на думку апелянта, слідчим суддею не були прийняті до уваги і негативні наслідки такого заходу забезпечення кримінального провадження для ПП «Ресурсінвест-1», оскільки діяльність вказаного товариства фактично заблокована.

Також, апелянт ставить питання про поновлення пропущеного строку, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення власника майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія оскаржуваного рішення, як вбачається з матеріалів судового провадження на адресу останнього не направлялася, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000216 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України, тобто фінансування тероризму, вчинене повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Органом досудового розслідування встановлено, що протягом 2016 року посадові особи ТОВ «АЛЬТРЕЙД», керуючись корисливими мотивами, діючи за попередньою змовою з громадянами України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також з іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, організували незаконне постачання товарно-матеріальних цінностей (продукти харчування, металобрухт, тощо) на непідконтрольну територію Луганської та Донецької областей (територія так званих «ЛНР» та «ДНР»).

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що в протиправній схемі вище зазначених осіб використовується ряд суб`єктів господарювання, в тому числі і ПП «Ресурсінвест-1» .

ПП «Ресурсінвес-1» використовує у своїй діяльності відкриті у АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» банківські рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

В рамках даного провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на вказаних рахунках, при цьому зазначив, що метою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження є забезпечення даного майна, як речового доказу.
Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність грошових коштів, що знаходяться на вказаних рахунках, критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що це майно має ознаки речових доказів.
Таким чином, за наведеного, доводи апеляційної скарги з приводу того, що вказане у клопотанні слідчого майно не підпадає під ознаки речових доказів, є необґрунтованими.

Що стосується посилань апелянта на ті обставини, що ПП «РЕСУРСІНВЕСТ-1» не має ніякого відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт, що на думку апелянта позбавляє суд право застосовувати відносно даного підприємства такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, а саме з метою збереження цього майна як речового доказу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання директора ПП «Ресурсінвест-1» ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2016 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київської області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти на банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих ПП «Ресурсінвест-1» та видаткових операцій по даним рахункам, залишити без зміни, а апеляційну скаргу директора ПП «Ресурсінвест-1» ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/414/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1