11-кп/775/144/2017(м)
264/5250/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі кримінальне провадження № 0002268 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, громадянина України, судимого 19 листопада 2007 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією усього майна, звільненого 01 липня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 5 місяців 7 днів, працюючого газорізником в ПАТ МК «Азовсталь», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2007 року у виді позбавлення волі на строк на один рік сім місяців та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк на два роки сім місяців.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 03 вересня 2016 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку №62 по пров. Мисливському в Кальміуському районі м.Маріуполя, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, незаконно, в порушення вимог ст.12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року в редакції від 23.12.2015 року, придбав знайшов паперовий згорток, в якому знаходилась подрібнена речовина темно-зеленого кольору, яку поклав до своєї сумки, яка знаходилась на його плечі, та став незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

03 вересня 2016 року, в період часу з 18 години 20 хвилин до 18 години 30 хвилин, працівниками поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення було проведено особистий огляд ОСОБА_6 , в ході якого у другому відділенні сумки, яка була одягнена на ньому через плече, було виявлено та вилучено паперовий згорток з речовиною зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 10,75 г. (маса канабісу в перерахунку на суху речовину складає 9,87 г.), який ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі за її змістом обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності обвинувачення та кваліфікації його дій, просить вирок місцевого суду змінити та пом`якшити йому покарання. Зазначає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції не взято до уваги те, що він працював та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а тому призначене йому покарання вважає занадто суворим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора про необгрунтованість апеляційної скарги та законність судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які й не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд належним чином врахував самі обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані щодо особи обвинуваченого, який, хоча й щиро покаявся, був працевлаштований, на обліках в лікувальних та профілактичних закладах міста Маріуполя не знаходиться, але раніше судимий, вчинив злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком, обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, наявність рецидиву злочинів, та з врахуванням усіх обставин (в тому числі й тих, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі) обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення, яке є фактично мінімальним за даною правовою формулою (сукупність вироків) та меж санкції закону України про кримінальну відповідальність. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, цілком відповідає вимогам та цілям, передбаченим ст.ст.50,65,71 КК України, правовим позиціям, викладеним в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №17 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає, а тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області