АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/302/17 Номер провадження 11-кп/786/656/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, засудженого вироком Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 15.12.2014 року за ч. 1 ст. 115 до 10 років позбавлення волі ,

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2017 року ,-

у с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в «Державній установі «Полтавська виправна колонія № 64» МЮ України, в лютому 2017 року звернувся до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання , з клопотанням про звільнення від відбування покарання на підставі статті 6 Закону України «Про амністію в 2014 році».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2017 року засудженому ОСОБА_7 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання місцевий суд послався на те , що засуджений не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2014 році» (далі Закон) та його клопотання є безпідставне.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить оскаржену ухвалу скасувати , у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляції зазначає , що неповнота судового розгляду полягає у неврахуванні місцевим судом того , що у зв`язку з подвійним зарахуванням у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення він відбув необхідний строк покарання та підпадає під дію ст. 6 Закону.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи полягає у тому, що судом неправильно вказано злочин , за який він засуджений , не враховано його поведінку під час відбування покарання , а також прохання засудженого, яке полягало у скороченні строку відбування покарання, а не звільненні, на підставі акту про амністію, як помилково зазначено в мотивувальній частині ухвали.

Також апелянт зазначає , що його клопотання розглянуто без участі захисника, що є порушенням з огляду на те, що він засуджений за особливо тяжкий злочин, що вимагає обов`язкову присутність захисників при розгляді справ такої категорії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляцію з наведених у ній підстав , прокурора , який не вбачав підстав для задоволення апеляції, перевіривши матеріали особової справи засудженого , обговоривши доводи апеляції , колегія суддів апеляційного суду вважає , що вона не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Відповідно до статті 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Положення частин 1 та 3 статті 1 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року з послідуючими змінами передбачають, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

При цьому, амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону, у тому числі до осіб, засуджених за умисне вбивство (стаття 115 КК України).

Законом України «Про амністію у 2014 році» визначено перелік злочинів, особи , засудженні за вчинення яких , в жодному разі не підпадають під дію вказаного Закону.

Відповідно до положень п. а статті 8 Закону , окрім інших , таким злочином є умисне вбивство (стаття 115 КК України 2001 р.; статті 93 і 94 КК України 1960 р.);

Матеріалами провадження та особовою справою засудженого встановлено, що вироком Кіровоградського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи в ході судового розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році», дійшов правильного висновку про відмову у його задоволенні через заборону положень, викладених у статті 8 Закону про амністію та статті 4 Закону України про застосування амністії в Україні».

Доводи засудженого щодо того, що місцевий суд, в порушення вимог ст. 52 КПК України не забезпечив участі захисника при розгляді його клопотання як особи, засудженої за особливо тяжкий злочин, допустивши тим самим істотне порушення вимого кримінального процесуального закону, та необхідність з цих підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції, є безпідставними.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Відповідно до термінів , визначених статтею 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм закону , розгляд питання про застосування амністії до засудженої особи , тобто особи , вирок щодо якої набрав законної сили це стадія виконання вироку, а не кримінального провадження, а відтак , положення ст. 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника , на таку стадію не поширюється .

Клопотання про бажання мати захисника під час розгляду його заяви , засуджений в суді першої інстанції не заявляв.

Інші доводи апеляції засудженого не заслуговують на увагу та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином колегія суддів вважає , що порушень кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції допущено не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 539 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленніського районного суду м. Полтави від 27 березня 2017 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
суддя Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_2