Справа № 414/130/16-к
Провадження № 11-кп/782/263/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6.12.2016 р. м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської обл. матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луг. обл. ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Кремінського райсуду Луганської обл. від 15.07.2016 р.,

в с т а н о в и в:
Цим вироком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кудряшівка

Кремінського р-ну Луганської обл., громадянин

України, не одружений, студент 3 курсу Рубіжан-

ського політехнічного коледжу ім. О.Є. Порай-

Кошиці ЛНУ ім. Т.Г. Шевченка, раніше не суди-

мий, мешкає

АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 та104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням стро-ком на 2 роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід Могильному не обирався.

Стягнуто з Могильного на користь потерпілого ОСОБА_6 12028,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 25 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази та судові витрати вирішені судом відповідно до чинного КПК України.

Вироком суду встановлено, що 1.07.2015 р. о 23 год. 30 хв. неповнолітній Могильний, не маючи посвідчення водія транспортного засобу, керуючи мотоциклом Ява -350/638 р/номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Совєтська в с. Кудряшівка Кремінського р-ну Луганської обл. в напрямку вул. Гагаріна.

В цей час в зустрічному напрямку по вул. Совєтська рухалася група пішоходів, які розта-шувались наступним чином: по лівій смузі відносно руху мотоциклу йшов пішохід ОСОБА_11 , на відстані 15,60 м від нього на правому збіччі стояв пішохід ОСОБА_12 , далі на відстані 4,10 м від ОСОБА_12 на лівому краю проїжджої частини стояв пішохід ОСОБА_13 , котрий спостерігав за діями пішохода ОСОБА_14 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався за ним по діагоналі, переходячи з правої частини проїжджої на ліву. Дійшовши приблизно до середини проїжджої частини ОСОБА_14 втратив рівновагу та впав перпендикулярно дорозі на спину.

Водій мотоцикла Могильний, не передбачаючи можливості суспільно небезпечних наслід-ків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, ма-ючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_14 , не застосував своєчасного гальмування та не зупинив мотоцикла до місця наїзду з моменту можливого виявлення пішохода на проїжджій частині, переїхав ОСОБА_14 , заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер у лікарні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа громадянина ОСОБА_14 на трупі виявлено: садна на передній поверхні грудної клітини зліва на рівні від 3-го до 6-го міжребі-р`я, на передній брюшній стінці зліва з переходом на грудну клітину справа; рвано-забиті рани: на підборідді зліва; ні передній грудній клітині зліва; на передній поверхні лівого плечового суглоба; перелом 7-го ребра зліва коло хребтової лінії, численні розриви та забиття верхньої та нижньої до-лі лівої легені, численні забиття середньої та нижньої долі правої легені. В своїй сукупності зазна-чені ушкодження відносяться до тяжких тілесних за ознаками небезпечності для життя в момент заподіяння та безпосередньо перебувають в причинному зв`язку зі смертю. Всі встановлені ушко-дження на трупі ОСОБА_14 утворилися від ударно-травматичного впливу тупого твердого предмета і могли виникнути в результаті переїзду ОСОБА_14 колесами мотоцикла Ява-350, під час ДТП.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду першої інс-танції та про ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_15 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. В обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції призначив пока-рання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачено-го, вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_15 знав про несправність гальмівної системи мо-тоцикла, проте нікому про це не повідомив, не звертався за допомогою з цього приводу. Ухвалю-ючи вирок суд першої інстанції не мотивував належним чином висновок про те, що виправлення Могильного можливе без відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства, оскільки судом встановлено, що протягом 2015 р. Могильний двічі притягався до адміністративної відповідально-сті за керування транспортним засобом без водійського посвідчення та в стані алкогольного сп`я-ніння. Також, судом не враховані незворотні наслідки ДТП - смерть ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 також ставиться питання про скасування вироку суду в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримі-нального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Просить змінити вирок суду, виключивши з нього вказівку суду про застосування до Могильного іспитового строку, а саме ст. ст. 75, 76 та 104 КК України. Також просить стягнути з Могильного компенсацію моральної шко-ди у розмірі 100 000 грн. Вважає, що при призначенні судом покарання не враховано, того, що піс-ля скоєння ДТП Могильний втік з місця пригоди, його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертельним травмуванням ОСОБА_14 . Вважає, що застосування судом до Моги-льного звільнення від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки та покладенням об-ов`язків, передбачених ст. 76 КК України, створює уявність безкарності, небажання як виправити-ся Могильному так і відшкодувати заподіяну шкоду. Вважає, що ні судом, ні досудовим слідством не прийнято заходів для забезпечення цивільного позову і при наявності підстав для призначення більш суворого покарання, суд необґрунтовано застосував вимоги ст. ст. 75, 76 та 104 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, яка повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її по зазначеним в ній підставам, скасувати вирок су-ду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_15 покарання у вигляді 4 років та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, потерпілого ОСОБА_6 , який також підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити в повному обсязі та призначити ОСОБА_16 -льному покарання, яке він буде відбувати реально, а також задовольнити цивільний позов та стяг-нути з Могильного 100 000 грн. на відшкодування завданої його злочинними діями моральної шкоди, обвинуваченого ОСОБА_15 , його захисника ОСОБА_7 та законного представника не-повнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали вирок суду законним та обгрунтованим та просили залишити його без змін, пере-віривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунто-ваним і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішен-ня суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, висновок про вину-ватість Могильного в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у виро-ку, підтверджується зібраними та перевіреними доказами, яким дана вірна та об`єктивна оцінка та не оскаржується у апеляційних скаргах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідаль-ність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК Ук-раїни; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчи-неного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про практику приз-начення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призна-чення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати сту-пінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтя-жують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути серед іншого невідпо-відність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачено-го.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопору-шення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встанов-лені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як вбачається з обставин кримінального провадження, ОСОБА_15 вчинив злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком. Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_15 за ст. 286 ч. 2 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється і є правильною.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про наявність підстав для звільнення ОСОБА_15 від відбування покарання та застосування приписів ст. ст. 75 та 104 КК України пос-лався на сукупність пом`якшуючих обставин, а саме його неповнолітній вік на час скоєння злочи-ну, відсутність обставин, що обтяжують покарання, вчинення тяжкого злочину з необережності, задовільні характеристики за місцем проживання та навчання.

Втім, фактично, суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, не вра-хував та не вмотивував, яким чином обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать про можливість виправ-лення обвинуваченого без реального відбування покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст. ст.75, 76 та 104 КК України не відпові-дає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунто-ваності та індивідуалізації покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_15 вину у скоєнні злочину визнав частко-во, незважаючи на те, що його винність повністю доведено в судовому засіданні і не оскаржується в апеляційній інстанції. Матеріальну та моральну шкоду потерпілому відшкодовано під час апеля-ційного розгляду. Протягом 2015 року Могильний двічі притягувався до адміністративної відпові-дальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія за ч. 2 ст. 126 КУпАП та у стані алкогольного сп`яніння за ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП (а. пр. 46). Вказані обставини не можуть ха-рактеризувати особу ОСОБА_15 з задовільного боку, як вказав у вироку суд першої інстанції, а також свідчити про його невелику суспільну небезпеку.

Вказані обставини, на думку апеляційного суду, були неповністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що потягло за собою необгрунтоване застосування ст. ст. 75, 76 та 104 КК України.

Враховуючи, що для застосування ст. 75 КК України обставини провадження повинні бути пов`язані з подією злочину чи особою винуватого, а таких у провадженні не вбачається і суд пер-шої інстанції не навів переконливих мотивів для застосування ст. 75 КК України, а тому апеляцій-ний суд не вбачає підстав для застосування відносно ОСОБА_15 ст. ст. 75, 76 та 104 КК України.

Призначене Могильному судом першої інстанції покарання є безумовно таким, що не від-повідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм роз-міром є явно несправедливим через м`якість, що згідно зі ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційних скарг прокурора та поте-рпілого про те, що Могильному призначено надто м`яке покарання є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням су-дом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з необ-хідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому.

Призначаючи Могильному покарання, апеляційний суд відповідно до вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_15 кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та до ка-тегорії необережних злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та навчання ха-рактеризується задовільно (а. пр.44,45), раніше не судимий (а. пр. 47-49), на обліку у лікаря- пси-хіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (а. пр. 50, 51), навчається у коледжі, обста-вини скоєння злочину та наслідки у вигляді смерті ОСОБА_14 , відшкодував матеріальну шко-ду, також ті обставини, що протягом 2015 року Могильний двічі притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія та у стані алкогольно-го сп`яніння, що характеризує його як особу, схильну до правопорушень, яка зневажає загально-прийнятими нормами поведінки,

Апеляційний суд також враховує думку потерпілого про міру покарання обвинуваченому, який наполягав на призначенні суворого покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає вчинення злочину неповнолітнім. Обставин які обтяжують покарання, згідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому пока-рання судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України не відповідає загальним засадам призна-чення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатнім і необхідним для виправ-лення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внас-лідок м`якості, а тому вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільст-ва та погодитись з клопотанням прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

На думку апеляційного суду, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлен-ня обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для застосування до Могильного положень ст. ст. 75, 76 чи 104 КК Укра-їни або ст. 69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цивільного по-зову в частині відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував ті тяжкі наслідки, які на-стали для потерпілого у зв`язку зі смертю його сина ОСОБА_14 , а саме, що він відчуває пості-йний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, його непокоять постійні неврози, страх та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питаннях свого життя, а тому вважає, що необхідно стягнути 40 000 грн., а з урахуванням сплаченої суми в розмі-рі 25 000 грн., що підтверджується розпискою наданою в судовому засіданні, стягненню з обвину-ваченого підлягає 15 000 грн.

Оскільки на момент розгляду апеляційних скарг Могильний не набув у встановленому за-коном порядку право керування транспортними засобами, то апеляційний суд позбавлений мож-ливості застосувати до нього обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керу-вати транспортними засобами, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора підляга-ють задоволенню, а вирок місцевого суду - скасуванню в частині призначеного покарання з ухва-ленням судом апеляційної інстанції свого вироку, а апеляційна скарга потерпілого - частковому

задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414 та 420 КПК України, апеляційний суд, -

З А С У Д и в :
Вирок Кремінського райсуду Луганської обл. від 15.07.2016 р. у відношенні ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ст. 286 ч. 2 КК України до пока-рання у виді 4 років позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на ко-ристь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обрати запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою. Строк відбуван-ня покарання ОСОБА_8 рахувати з 06.12.2016 р.

Апеляційну скаргу прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської обл. ОСОБА_10 задовольнити повністю, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

На вирок суду учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий Судді