Ухвала іменем україни 09 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001608, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Ташкента Республіка Узбекистан, жителя

АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останнього разу за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від

18 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

За вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року, залишеним без зміни оскаржуваною ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду

м. Харкова від 18 листопада 2014 року й остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у середині березня 2015 року (точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось), умисно повторно, проникнувши до підвалу під`їзду № 1 на АДРЕСА_2 , таємно викрав велосипед, завдавши його власнику ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 2196 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також через істотні порушення кримінального процесуального закону.
На касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_8 надіслав свої заперечення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, засудженого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Разом із тим, твердження прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а також про істотні порушення кримінального процесуального закону є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (тяжкий злочин), дані, що характеризують особу винного, відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання засудженого.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності раніше не був судимий, злочин вчинив у період перебування на іспитовому строці, характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3

ст. 185 КК України, застосувавши положення ст. 71 цього ж Кодексу, тим самим врахувавши факт вчинення винним кримінального правопорушення у період перебування на іспитовому строці за вчинення попереднього протиправного діяння.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання і констатуючи його законність, узяв до уваги наведені обставини та доводи прокурора, на підтвердження його позиції щодо м`якості покарання, призначеного винному, у результаті чого дійшов мотивованого висновку про відсутність вважати призначене ОСОБА_9 покарання несправедливим унаслідок м`якості.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на зазначені дані, характеристику особи засудженого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання у визначеному виді та розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судових рішень, у межах касаційного розгляду у матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 червня

2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3