Справа № 638/9897/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю потерпілої ОСОБА_4

з участю обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за №0000351 від 31.03.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та фактичного мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 22 грудня 2015 року, близько 11 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21083», д/н НОМЕР_1 , рухався по пр-ту Науки м. Харкова зі сторони вул. 23-го Серпня в напрямку вул. Отакара Яроша зі швидкістю 80 км/год.

В процесі руху, в районі перехрестя пр-т. Науки та вул. Тобольської, ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», п. 12.4 Правил дорожнього руху України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.» та п. 12.9 б) Правил дорожнього руху України «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил» і допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS 1,6», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який в цей час рухався у зустрічному йому напрямку по пр-ту Науки зі сторони Отакара Яроша у напрямку 23 Серпня та виконував маневр повороту ліворуч на вул. Толбухіна.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №1357-А/15 від 29.12.2015 у зв`язку з подіями 22.12.2015 року, у потерпілої ОСОБА_4 , пасажира автомобіля «ВАЗ 21083», д/н НОМЕР_1 , встановлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я у вигляді перелому шиловидного відростку правої лучевої кістки без зміщення та забійної рани в області лівого коліна. Згідно висновку судово-медичної експертизи №129-А/16 від 02.02.2016 року у зв`язку з подіями 22.12.2015 року у пасажира автомобіля «ВАЗ 21083», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 встановлені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден лобної області та забійна рана верхнього віка лівого ока.

Порушення вимог п. 12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_5 згідно висновку автотехнічної експертизи №4391 від 19.05.2016 року, знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками і виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ 21083», д/н НОМЕР_1 , проявив необачність, не врахував дорожню обстановку і рухався з перевищенням максимально-допустимої у населеному пункті швидкістю, при виникненні небезпеки у вигляді автомобілю «DAEWOO LANOS 1,6», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який в цей час рухався у зустрічному йому напрямку і виконував маневр повороту ліворуч, несвоєчасно застосував гальмування та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, що спричинило вищевказані наслідки.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України у повному обсязі, вимоги цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 визнав в частині стягнення з нього матеріальної шкоди, та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, пояснивши, що доповнити йому нічого.
Суд зі згоди прокурора, обвинуваченого, потерпілої, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченогоОСОБА_5 та кваліфікує його дії за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При вирішенні питання про покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь важкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.
Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обставин, що обтяжує відповідальність ОСОБА_5 судом не виявлено.
Відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 Кримінального кодексу України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 Кримінального кодексу України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у межах санкції частини 1 статті 286 Кримінального кодексу України, а саме покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст.ст.75,76 Кримінального кодексу України.
Цивільним позивачем подано цивільний позов, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 просила стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 2024 грн. 96 коп., та уточнила у судовому засіданні позовні вимоги, кінцево просить стягнути 1012 грн. 00 коп., тобто вартість лікарських засобів. Також потерпіла просить стягнути з цивільного відповідача спричинену їй моральну шкоду у розмірі 100000 грн.
Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
У відповідності до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково.
Так, потерпіла надала належні та допустимі докази заподіяння їй матеріальної шкоди у розмірі 1012 грн. 00 коп., а саме копії квитанцій на купівлю ліків, а тому заявлена сума у розмірі 1012 грн. 00 коп. підлягає стягненню з обвинуваченого.
З приводу відшкодування моральної шкоди, спричиненої цивільному позивачу ОСОБА_4 у розмірі 100000 грн. суд зазначає наступне.
Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. При цьому, диспозицією частини 1 статті 286 Кримінального кодексу України визначено, що потерпілим від злочину є особа, якій спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями цивільного відповідача ОСОБА_5 цивільному позивачу ОСОБА_4 , проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 % заявленої, тобто 20000 грн. 00 коп.
Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню вирішити на підставі статті 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 1012 (одна тисяча дванадцять) грн. 00 коп., та спричинену моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., а всього стягнути 21012 (двадцять одну тисячу дванадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави вартість проведеної судової автотехнічної експертизи №4391 від 19.05.2016 року у розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Головуючий: