Справа № 752/2549/15-к
Провадження №: 1-кп/752/100/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2016 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
перекладача - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007977 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця c. Червона Гірка, Григоріопільского р-ну, Республіки Молдова, особи без громадянства, не одружений, освіта неповна середня, раніше судимого, а саме вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2008 року, за ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, без реєстрації на території України, без постійного місця проживання, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановив:
відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києві від 07.04.2015 року, кримінальне провадження № 0007977 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України об`єднано з кримінальним провадженням № 0000572 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Так, відповідно до формулювання обвинувачення об`єднаних кримінальних проваджень, ОСОБА_6 05.05.2012 року, приблизно о 23:45, перебуваючи у під`їзді № 1, будинку АДРЕСА_1 , помітивши раніше незнайомого йому хлопця, який розмовляв по мобільному телефону, марки «Самсунг», вирішив повторно відкрито викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_7 , ОСОБА_6 перебуваючи за спиною у потерпілого, який тримав у руках мобільний телефон, підійшов близько до потерпілого, зі сторони спини, так щоб останній його не помітив. Після того, ОСОБА_6 умисно, з корисливих спонукань з метою наживи, повторно, шляхом ривка, відкрито викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме вихопив з рук потерпілого мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 1180 гривень, в якому знаходилась сім карта вартістю 20 гривень. У подальшому, ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, тим самим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 1200 грн.
Крім того, ОСОБА_6 16.09.2014 року, в період часу з 03:00 до 04:00, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання та за місцем проживання потерпілого ОСОБА_8 , а саме у квартирі АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_8 , який виник на грунті особистих неприязних відносин, взяв у руки дерев`яний стілець і умисно завдав ним, а також кулаками рук та ногами багато численні удари в область голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, ОСОБА_8 , завдавши своїми діями тілесні ушкодження у вигляді: А) поєднаної травми тіла: а) закритої травми шиї: синців та садна з забійною раною на його фоні на передній поверхні шиї; крововиливів в м`які тканини шиї на передній поверхні шиї, відповідно цим ушкодженням; переломів обох великих рогів під`язикової кістки; переломів правої пластини щитоподібного хряща, та дужки перстнеподібного хряща; б) закритої травми грудей, синців на передній та задній поверхнях грудної клітини; крововиливів в підшкірно-жировій клітковині грудей відповідно зазначеним ушкодженням; численних переломів ребер справа та зліва по різним анатомічним лініям, місцями з ушкодженням пристінкової плеври; які згідно висновку експерта від 06.01.2015 року № 2698 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень ( за критерієм небезпеки для життя) від яких 16.09.2014 року настала смерть ОСОБА_8 .
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав. Показав, що 05.05.2012 року, він спільно із знайомими йому друзями на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зібрались сходить до нічного клуба «Прайм», що по пр.-т. Науки у м. Києві, для чого зустрілись коло клубу, близько 22:00 05.05.2012 року. В подальшому, ОСОБА_6 направився до гаражів, які були розташовані поруч, щоб знайти там туалет. Прямуючи в сторону гаражів, побачив двох раніше йому невідомих хлопців, які запропонували придбати в них мобільний телефон «Самсунг» за 250 грн. В подальшому, вказаний телефон він придбав за 150 грн. Оглянувши його, в середині сім картки не виявив. Крім того, показав вказаний телефон друзям. В той день ОСОБА_6 до нічного клубу не пішов, через те, що витратив усі свої гроші на придбання телефону та направився вверх по пр-т. Науки, де зустрів ще знайомих, серед яких був і ОСОБА_12 , якому він розказав про придбаний телефон та із яким, на наступний день, 06.05.2012 року, о 07:00 направились до радіо ринку, щоб продати цей телефон, проте були обоє затримані працівниками міліції. Одночасно, ОСОБА_6 звернув увагу суду, що не був знайомий із ОСОБА_7 , перший раз його побачив в Голосіївському РУГУ МВС України в м. Києві вже після затримання і що ніякого грабежу він не вчиняв. Причин, з яких його могли омовити йому не відомі.
З приводу інкримінованого злочину, передбачено ч. 2 ст. 121 КК України показав, що у травні 2014 року він переїхав жити до ОСОБА_8 , який проживав за адресою АДРЕСА_3 . Проживаючи у ОСОБА_8 часто ставав свідком, як до ОСОБА_8 приходили безхатченки, яких ОСОБА_6 виганяв. В день 15.09.2014 року, ОСОБА_6 о 21:00 з дому пішов до клубу «Саксон», де пробув там приблизно годин до 02:00-03:00, 16.09.2014 року та пішов пішки додому та через годину прийшов додому. Зазначив, що домофон не працював і підходячи до дверей квартири, у якій він проживав, він почув звідти шум. Відчинивши двері в загальному коридорі, побачив, що двері в квартиру при відчинені та звідти було чути звуки боротьби. ОСОБА_6 одразу забіг в квартиру, де справа, у залі побачив раніше йому невідомого чоловіка, із стільцем в руках та який замахувався, щоб когось вдарить. ОСОБА_6 схопив цей стілець, але стілець зламався, а невідомий відштовхнув ОСОБА_6 від чого він упав у ванну, яка стояла поруч. Також в подальшому, невідомий наніс кілька ударів ОСОБА_6 по спині. Одночасно, звернув увагу суду, що бачив, як цей невідомий бив цим стільцем ОСОБА_8 а потім втік із квартири. ОСОБА_6 намагався його наздогнати, проте не зміг цього зробити, а потім повернувся назад до квартири та закрив за собою двері. В подальшому оглянув ОСОБА_8 , який сидів на дивані та був побитий. На запитання, що сталось, ОСОБА_8 сказав ОСОБА_6 , що це не його справи і щоб то не ліз не в своє діло, що ОСОБА_8 розбереться із цим сам. При цьому, ОСОБА_6 зауважив, що ОСОБА_8 був п`яний, а на столі стояла не допита пляшка горілки, а ще поруч лежала пуста пляшка з під горілки. В квартирі був безлад після бійки. Перепитавши, за самопочуття ОСОБА_8 , вирішив, що швидка медична допомога ОСОБА_8 не потрібна та пішов спати. В подальшому, прокинувся, через те, що хтось подзвонив у двері, підвівся та намагався розбудити ОСОБА_8 який сидів на полу. В цей час побачив, що ОСОБА_8 допив пляшку горілки, та не змігши його розбудити, пішов відчиняти двері. Підійшовши до дверей, подивився у глазок і побачивши за дверима двох співробітників міліції відчинив їм двері. Міліціонери повідомили, що прибули за викликом через бійку, на що ОСОБА_6 дозволив їм пройти до квартири та знов почав будити ОСОБА_8 , але знову не зміг його розбудити. Потім ОСОБА_6 почав одягатись, адже не встиг цього зробити до приходу працівників міліції. Потім прибули два лікарі швидкої медичної допомоги, які повідомили, що ОСОБА_8 помер. ОСОБА_6 почав робити ОСОБА_8 штучне дихання, проте його затримали на місці та вивели з квартири. Одночасно, ОСОБА_6 звернув увагу суду на те, що ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, мав борги, закладав речі у ломбард та що у його квартирі часто гуляли невідомі йому люди. Також повідомив, що зовсім не володіє українською мовою і що на досудовому розслідуванні за інкримінованим йому епізодом за ч. 2 ст. 186 КК України було забезпечено участь перекладача, а за ч. 2 ст. 121 КК України перекладача не було, всі процесуальні документи складались та відкривались на українській мові, а тому він не розумів їх значення.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
Показання потерпілої ОСОБА_13 , яка повідомила, що вона мати загиблого ОСОБА_8 . Із ОСОБА_6 вона познайомилась за 5 місяців до смерті ОСОБА_8 і знала, що ОСОБА_8 пустив ОСОБА_6 пожити до себе у квартиру. 16.09.2014 року, близько 06:30, перебуваючи у себе вдома, їй подзвонив сусід та повідомив, що ОСОБА_8 загинув. Безпосереднім свідком інкримінованих ОСОБА_6 подій вона не була і про всі обставини їй відомо лише зі слів. Одночасно підтвердила покази обвинуваченого, в частині, що ОСОБА_8 мав фінансові проблеми, мав борги, закладав речі в ломбард, через що вона час від часу матеріально йому допомагала. Також повідомила, що ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями і бувало, як вона когось виганяла із квартири ОСОБА_8 , які приходили туди пити. На запитання суду, чому вона вважає, що саме ОСОБА_6 побив ОСОБА_8 повідомила, що у них вже була сварка, проте тоді до правоохоронних органів ніхто не звертався.
Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що 05.05.2012 року, близько 23:00 зайшов в під`їзд № 1, будинку АДРЕСА_1 . За ним в цей час зайшов ОСОБА_6 та зайшов із ним до ліфту та вони піднялись на 6 поверх. Перед тим, як зайти додому, ОСОБА_7 вийшов на загальний балкон, щоб покурити. В цей час на балкон зайшов ОСОБА_6 та спитав у нього закурити та одночасно вихопив із рук ОСОБА_7 мобільний телефон «Самсунг» червоного кольору, з якого ОСОБА_7 хотів подзвонити, та втік. Одночасно, потерпілий повідомив, що це був телефон його дівчини, яка дала йому його покористуватись, а тому він не знає його вартість, а документи, що підтверджують власність телефону віддав співробітникам міліції, які розслідували справу. В той день він не став звертатись до міліції, адже вважав цю подію незначною. На наступний день, вранці, коли ОСОБА_7 збирався на роботу, до його дівчини ОСОБА_14 , із якою він на той час спільно проживав, подзвонили та повідомили, що знайшли телефон. ОСОБА_7 вирішив піти до Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві, де йому спочатку показали телефон, та він пізнав його, а потім показали фотографію ОСОБА_6 , якого він також пізнав, як того, хто відкрито викрав у нього цей телефон. Після цього, ОСОБА_7 написав заяву про вчинення злочину, а саме заволодіння телефоном.
Показання свідка ОСОБА_15 який повідомив у судовому засіданні, що будучи співробітником міліції, о 06:00, дату не пам`ятає, отримав виклик, що шум у квартирі. Приїхавши до квартири, вказаній у виклиці, спільно із напарником ОСОБА_16 , їх пустив всередину ОСОБА_6 . Зайшовши, побачили безлад та справа коло дивану побачили напіводягненого чоловіка без свідомості. ОСОБА_15 підійшов до цього чоловіка, побачив, що він був побитий, перевірив пульс та почув, як той дихав та храпів і одразу викликав швидку. Коли прибули лікарі швидкої медичної допомоги, вони констатували смерть особи, проте зі слів ОСОБА_15 ця смерть настала за хвилину до приїзду швидкої. ОСОБА_6 в цей час перебував у кімнаті і повідомив, що за день до цього перепив. Крім того, бачив у квартирі недопиту пляшку горілки. Також звернув увагу, що ОСОБА_6 не чинив опору, не намагався втекти та добровільно пустив працівників міліції до квартири. Після приїзду швидкої медичної допомоги була викликана слідчо-оперативна група, а ОСОБА_6 затримали.
Показання свідка ОСОБА_17 , який показав, що у вересні 2014 року працював на посаді о/у Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві та йому подзвонив начальник та сказав з`їздити на виклик із трупом. Він прибув до квартири, де на той час вже працювала слідчо-оперативна група і де він зустрів ОСОБА_18 . Всередині квартири був безлад, сама квартира була занедбана, складалось враження, що там проживали алкоголіки. ОСОБА_6 на той час в квартирі вже не було. Одночасно бачив в квартирі, коло дивану труп, який був напіводягнений. Також повідомив, що приймав участь під час відтворення обставин події.
Допитаний свідок ОСОБА_18 показав, що працював в Голосіївському РУГУ МВС України в м. Києві і знав ОСОБА_6 до затримання. 16.09.2014 року, до нього в кабінет доставили ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 КК України. ОСОБА_18 опитав ОСОБА_6 , який зі слів ОСОБА_18 , дав зізнавальні покази та повідомив, що то саме він вдарив ОСОБА_8 табуреткою через конфлікт, який виник між ними. Одночасно ОСОБА_6 не згадував, що в бійці приймав участь хтось ще. ОСОБА_18 повідомив, що ОСОБА_6 спілкувався суржиком, але розумів українську мову, а тому ним було складено пояснення українською мовою, які ОСОБА_6 прочитав та підписав. В подальшому ОСОБА_18 передав матеріали до слідчого відділу, а саме слідчому Самойленку. Крім того, повідомив, що між ним та ОСОБА_6 06.01.2015 року було проведено очну ставку.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 показав, що на той час працював на посаді інспектора патрульної служби та надав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_15 . Одночасно, звернув увагу суду, що ОСОБА_6 весь час намагався надати допомогу померлому ОСОБА_8 .
Окрім показів потерпілих та свідків, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 серед іншого, надано наступні документи:
за епізодом інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України:
-протокол огляду місця події від 16.09.2014 року, відповідно до якого оглянуто квартиру приміщення квартири АДРЕСА_2 та складено план-схему розташування тілесних ушкоджень на трупі та план-схему самої квартири і фото таблицю, вилучено речі;
-висновок експерта від 06.01.2015 року № 2698, відповідно до якого, у ОСОБА_8 виявлено, зокрема, тяжкі тілесні ушкодження, які отримані внаслідок дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні ознаки та особливості яких на тілі не відобразились. Всі ушкодження виникли прижиттєво, за 1-2 години до смерті. Смерть настала від поєднаної травми тіла закритої травми шиї та закритої травми грудей з переломами під`язикової кістки, хрящів шиї та ребер та шоком, а також наявність двобічного гемотораксу (близько 250 мл.) нерівномірне ( переважно слабке кровонаповнення) судин внутрішніх органів, ознаки порушення гемо реології та мікроциркуляції, наявність клітин Краєвського в печинці, шунтування кровопотоку в нирках та некронефроз, ознаки респіраторного дистресс-синдрому в легенях, набряк-набухання головного мозку.
-актом судово-медичного дослідження від 26.09.2014 року № 876, відповідно до якого, в крові трупа ОСОБА_8 виявлено антигени А, Н;
-актом судово-медичного дослідження від 17.09.2014 року № 2010, відповідно до якого, в крові трупа ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт концентрацією 3,85 проміле.
-актом судово-медичного дослідження від 22.10.2014 року № 1420;
-протокол огляду місця події від 16.09.2014 року, відповідно до якого оглянуто приміщення кабінету АДРЕСА_4 , та проведено огляд ОСОБА_6 у якого виявлено синці та садна та складено відповідну фото таблицю;
-протокол огляду предмету від 17.09.2014 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон Самсунг, який вилучено у ОСОБА_6 ;
-висновок експерта від 06.11.2014 року № 366, відповідно до якого, в крові ОСОБА_8 виявлений антиген А. На наданій на дослідження майці, вилученій по АДРЕСА_3 виявлена кров людини, при визначенні її групової належності в об. №№ 2, 3,6, 7 встановлена група А, з ізогемаглютиніном анти В, в решті об`єктів виявлений антиген А, що не виключає можливості походження даної крові від потерпілого ОСОБА_8 ;
-висновок експерта від 10.11.2014 року № 367, відповідно до якого, в крові ОСОБА_8 виявлений антиген А. На наданому на дослідження зіскобі, вилученому зі стіни по АДРЕСА_3 виявлена кров людини, при визначенні її групової належності в об. № 1 встановлена група А, що не виключає можливості походження даної крові від потерпілого ОСОБА_8 ;
-висновок експерта від 11.11.2014 року № 368, відповідно до якого, в крові ОСОБА_8 виявлений антиген А. На наданому на дослідження шматках вати зі змивами з правої руки та лівої руки ОСОБА_6 , виявлена кров людини, при визначенні її групової належності в об. № 1 встановлена група А, що не виключає можливості походження даної крові від потерпілого ОСОБА_8 ;
-висновок експерта від 28.10.2014 року № 270/ц, відповідно до якого, при судово-цитологічному дослідженні ніжки та перекладини стільця знайдені кров та додаткові клітинні елементи слизової оболонки та шкіри особи чоловічої генетичної статі і що не виключається походження зазначеної крові і клітин від ОСОБА_8 ;
-висновок експерта від 29.10.2014 року № 911, відповідно до якого сліди пальців рук вилучені з квартири АДРЕСА_2 , а саме з дверної рами, чашки, холодильника, миски, двері на балкон, дверна рама в кімнату належать ОСОБА_6 ;
-висновок експерта від 08.12.2014 року № 472, відповідно до якого генетичні ознаки крові, виявленої на майці по всіх досліджуваних локусах ДНК ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_8 . Кров в даному об`єкті ймовірно походить від ОСОБА_8 .. Величина вірогідності випадкового збігу складає 5,01/10-18, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки;
-висновок експерта від 09.12.2014 року № 473, відповідно до якого у змивах з рук ОСОБА_6 встановлено алельні поєднання, властиві генотипу ОСОБА_8 ;
-висновок експерта від 10.12.2014 року № 474, відповідно до якого генетичні ознаки крові, виявленої на ніжці та перекладині стільця по всіх досліджуваних локусах ДНК ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_8 . Кров в даному об`єкті ймовірно походить від ОСОБА_8 . Величина вірогідності випадкового збігу складає 5,01/10-18, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки;
-протокол проведення слідчого експерименту від 09.01.2015 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 , знаходячись у себе в квартирі АДРЕСА_5 , чув сварку між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ;
-протокол огляду предмету від 17 вересня 2014 року, відповідно до якого оглянуто відеозапис з камер спостереження клубу Саксон, та встановлено, що ОСОБА_6 в період часу з 22:00 15.09.2016 року до 06:00 16.09.2016 року до клубу ОСОБА_20 не заходив;
-протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2014 року, відповідно до якого, ОСОБА_6 знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 відтворює обставини, які мали місце 16.09.2014 року;
-висновок судово-психіатричної експертизи від 25.12.2014 року № 1088, відповідно до якого, ОСОБА_6 на час проведення експертизи та на час скоєння інкримінованого злочину на будь-який психічний розлад не страждав і може усвідомлювати свої дії, керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На наркологічне захворювання не страждає, лікування не потребує.
-компакт диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту від 23.12.2014 року, який безпосередньо оглянуто судом та переглянуто відеозаписи.
За епізодом інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України:
-постанова про порушення кримінальної справи від 06.05.2012 року;
-протокол вручення копії постанови про порушення кримінальної справи від 06.05.2012 року, відповідно до якої, ОСОБА_6 в період часу з 13:20 по 13:25 отримав копію постанови про порушення кримінальної справи;
-протокол вручення копії постанови про порушення кримінальної справи від 06.05.2012 року, відповідно до якої, ОСОБА_7 в період часу з 12:00 по 12:05 отримав копію постанови про порушення кримінальної справи;
-рапорт о/у ОСОБА_21 від 06.05.2012 року відповідно до якого 06.05.2012 року ним о 9:40 були затримані ОСОБА_6 та ОСОБА_22 які намагались по вул. Ушинського у м. Києві збути мобільний телефон, який вони 05.05.2012 року викрали у ОСОБА_7 ;
-протокол усної заяви про злочин від 06.05.2012 року, відповідно до якої ОСОБА_7 повідомив про вчинення злочину відносно нього, а саме відкрите заволодіння мобільним телефоном;
-протокол огляду місця події від 06.05.2012 року, відповідно до якого, оглянуто кабінет №512 по вул. Голосіївська 15 у м. Києві, та оглянуто ОСОБА_22 в якого виявлено та вилучено мобільний телефон Самсунг S5230 червоного кольору;
-протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 06.05.2012 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_7 упізнав особу схожу на ОСОБА_6 ;
-протокол пред`явлення обвинувачення від 06.05.2012 року, відповідно до якого, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в період часу з 15:10 до 15:25;
-постанова про залучення до кримінального провадження перекладача від 11.02.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_6 залучено перекладача по кримінальному провадженню по обвинуваченню у вчиненні злочину. Передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;
-протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 13.02.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 за участі захисника та перекладача відкрито матеріали кримінального провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186.
Інші надані прокурором та захисником процесуальні документи, супровідні листи, ухвали судів суд визнає неналежними доказами, оскільки вони жодним чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Так прокурором протягом тривалого часу не забезпечено явку інших заявлених свідків обвинувачення. Не зважаючи на сприяння суду шляхом здійснення судового виклику таким свідкам та постановлення численних ухвал про їх примусовий привід, свідки на судові засідання не з`явились, жодна ухвала про привід виконана не була. Більше того, судом було задоволено клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_23 шляхом проведення відео конференції із приміщення Новоград-Волинського міськрайонного суду, про що було постановлено відповідну ухвалу від 10.06.2016 року, проте відповідно до довідки про причини повернення судового виклику, направленого свідку за адресою вказаною прокурором, зазначеної адреси не існує, а тому відео конференція не відбулась, через неявку свідка. А тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 97 КПК України суд визнає неможливим допит вказаних свідків у зв`язку із тим, що вони не прибувають на виклик до суду, а всі можливості щодо забезпечення явки свідків в судове засідання, передбачені КПК України, суд вичерпав.
Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 186 КК України.
Так суд вважає, що під час судового розгляду, достовірно не встановлено, що ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_8 , який виник на грунті особистих неприязних відносин, взяв у руки дерев`яний стілець і умисно завдав ним, а також кулаками рук та ногами багато численні удари в область голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, ОСОБА_8 , завдавши своїми діями тілесні ушкодження від яких 16.09.2014 року настала смерть ОСОБА_8 з огляду на таке.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 та свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_16 жодним чином не доводять вини обвинуваченого, оскільки жоден із цих осіб не був безпосереднім свідком події. Їхні покази стосуються лише обставин, які мали місце після приїзду працівників міліції на місце пригоди, характеристики ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та припущення.
Більше того, допитаний свідок ОСОБА_18 показав, що проводив допит і складав процесуальний документ, пояснення, українською мовою, тобто мовою, якою не володіє обвинувачений, під час чого, ОСОБА_6 давав зізнавальні пояснення. Враховуючи приписи ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а також те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_18 в цій частині.
Одночасно, суд звертає увагу на ту обставину, що свідки підтвердили, про намагання ОСОБА_6 надати допомогу ОСОБА_8 .
Також, суд вважає, що надані прокурором документи не доводять вини ОСОБА_6 зокрема, з огляду на таке.
Так, стороною обвинувачення жодним чином не доведено належність майки, вилученій по АДРЕСА_3 , на якій, згідно висновку експерта від 06.11.2014 року № 366, виявлена кров людини, та не виключає можливості походження даної крові від потерпілого ОСОБА_8 . Більше того, суд звертає увагу, що майку взагалі було вилучено без присутності обвинуваченого ОСОБА_6 чи його захисника.
Крім того, наявність крові ОСОБА_8 на стіні у квартирі, на змивах із рук ОСОБА_6 на ніжці стільця та перекладині стільця, не доводять вини обвинуваченого, а узгоджуються із його показами та показами потерпілих, відповідно до яких була бійка а сам ОСОБА_6 неодноразово оглядав ОСОБА_8 та намагався надати йому допомогу, для чого торкався його руками, робив штучне дихання.
Наявність відбитків пальців ОСОБА_6 на дверній рамі, чашці, на холодильнику, мисці, двері на балкон, дверній рамі в кімнату само по собі не може доводити вину обвинуваченого, адже він проживав за вказаною адресою, що підтверджує, зокрема потерпіла.
Крім того, суд не бере до уваги та відкидає протокол проведення слідчого експерименту від 09.01.2015 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 , знаходячись у себе в квартирі АДРЕСА_5 , чув сварку між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Так стороною обвинувачення так само не забезпечено участь цього свідка для безпосереднього його допиту. Суд враховує приписи ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Більше того, в черговий раз враховуючи обставини того, що обвинувачений не визнав своєї вини, суд, аналізуючи протокол проведення слідчого експерименту, прийшов до висновку, що проводячи зазначену слідчу дію, слідчий, не дотримався вимог процесуального законодавства, та, користуючись обставинами того, що свідок фактично давав покази у вигляді слідчого експерименту, між іншим без захисника та самого обвинуваченого, не досяг мети проведення зазначеної слідчої дії та її наслідків, що, згідно вимог ст. 223 КПК України, є підставою проведення слідчої дії.
Так, згідно вимог ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, тощо. В той же час, як видно з змісту протоколу, фактично результати слідчого експерименту зведені до показань свідка, щодо того, що він чув сварку через стіну, знаходячись при цьому в сусідній квартирі. Відтворення обставин можливості чути сварку та бійку через стіну, розбирати належність голосів не проводилася та не відмічалася в протоколі.
Одночасно, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2014 року, відповідно до якого, ОСОБА_6 знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 відтворює обставини, які мали місце 16.09.2014 року та переглянутими відеозаписами в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ще на стадії досудового розслідування давав покази аналогічні тим, що надав в судовому засіданні. Зазначене дає суду обґрунтовані підстави вважати реальною існування версії обвинуваченого з приводу обставин події.
Крім того, суд констатує порушення права на захист обвинуваченого в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України з огляду на таке. Як встановлено в судовому засіданні обвинувачений є уродженцем Республіки Молдови, особою без громадянства, української мови не розуміє, крім того у судовому засіданні користується послугами перекладача із української мови на російську. Належні відомості про те, що обвинувачений володіє та розуміє українську мову у суду відсутні. Крім того, зі змісту кримінального провадження не вбачається, що досудове розслідування, відкриття обвинуваченому матеріалів кримінального провадження відбувалось за участі перекладача, а тому, враховуючи що процесуальні документи складено українською мовою, тобто мовою якою обвинувачений не володіє, це є грубим порушенням кримінального процесуального законодавства та права обвинуваченого на захист.
Інших достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, суду не надано, а надані докази, як вважає суд, є недостатніми для визнання винуватості особи.
Крім того, суд вважає, що під час судового розгляду, не доведено, що ОСОБА_6 умисно, з корисливих спонукань з метою наживи, повторно, шляхом ривка, відкрито викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме вихопив з рук потерпілого мобільний телефон марки «Самсунг» з огляду на таке.
Так суд критично ставиться до показів потерпілого ОСОБА_7 в частині, що він впевнено бачив, як саме ОСОБА_6 прослідував за ним у під`їзд а потім у ліфт та на балкон, і що саме ОСОБА_6 вихопив у нього телефон з рук через наступні обставини.
Так стороною обвинувачення до суду не надано жодних підтверджуючих документів належності телефону саме потерпілому, або його дівчині ОСОБА_14 , а так само щодо вартості цього телефону, а тому лишаться не зрозумілим походження вартості телефону. Більше того, суд ставить під сумнів, що вилучений у ОСОБА_22 телефон Самсунг S5230 червоного кольору, відповідно до протоколу огляду місця події від 06.05.2012 року, належить саме ОСОБА_7 чи ОСОБА_14 .
Так само суд ставить під сумнів можливість встановлення належності телефону під час затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_22 , відповідно до рапорту о/у ОСОБА_21 від 06.05.2012 року згідно із яким, 06.05.2012 року ним о 9:40 були затримані ОСОБА_6 та ОСОБА_22 які намагались по вул. Ушинського у м. Києві збути мобільний телефон, який вони 05.05.2012 року викрали у ОСОБА_7 , оскільки це не узгоджується з поясненнями потерпілого, відповідно до яких, спочатку хтось подзвонив його дівчині та повідомив що знайшли телефон і запросили ОСОБА_7 до Голосіївського РУГУ МВС України в м. києві, лише після чого він звернувся із заявою про вчинення злочину, тобто на переконання суду після 9:40, 06.05.2012 року, а саме часу затримання обвинуваченого.
На підставі, зокрема вказаного рапорту приймалось рішення про порушення кримінальної справи з винесенням відповідної постанови від 06.05.2012 року.
Більше того, відповідно до показів свідка захисту ОСОБА_24 вбачається, що свідок фактично підтвердив версію обвинуваченого, щодо придбання телефону «Самсунг» червоного кольору за виключно грошові кошти ОСОБА_6 за наведених обвинуваченим обставин.
Покази цього свідка суд визнає належними та допустимими, адже захисником надано копію пояснень свідка, які ОСОБА_24 власноручно надав слідчому ще 21.11.2013 року, про отримання яких є підпис слідчого і який не ставився під сумнів сторонами кримінального провадження.
Зазначене дає суду обґрунтовані підстави вважати реальною існування версії обвинуваченого з приводу обставин придбання ним телефону.
Інших достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, суду не надано, а надані докази, як вважає суд, є недостатніми для визнання винуватості особи.
Отже, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, не ставлячи під сумнів факт вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 186 КК України приходить до висновків про необхідність виправдання ОСОБА_6 , оскільки не доведено, що вказані злочини вчинені обвинуваченим.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, 374 КПК України, п.23 ППВСУ №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 186 КК України, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_6 .
Обраний та продовжений судом ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою підлягає скасуванню, а ОСОБА_6 негайному звільненню з під варти в залі суду.
Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішити згідно ст. 100, 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 121 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що злочин вчинено обвинуваченим.
ОСОБА_6 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 186 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що злочин вчинено обвинуваченим.
Обраний та продовжений судом ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою скасувати, негайно звільнивши останнього з під варти в залі суду.
Речові докази, а саме дерев`яну ніжку та перекладину стільця з плямами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору з стіни та змив речовини бурого кольору з ніжки стільця, зіскоб речовини бурого кольору з стіни, футболку синього кольору з плямами речовини бурого кольору, 10 слідів пальців рук та 1 фрагмент сліду долоні, змиви з рук ОСОБА_6 , зрізи волосся голови ОСОБА_6 , куртку чорного кольору, лишити при матеріалах кримінального провадження за належністю.
Мобільний телефон Samsung GT-E1200I IMEI НОМЕР_1 з акумуляторною батареєю та сім картою та мобільний телефон Samsung S 5230, IMEI НОМЕР_2 повернути ОСОБА_6 за належністю.
Процесуальні витрати вартість проведених дактилоскопічних експертиз від 29.10.2014 року № 911 вартістю 393 грн. 12 коп. та від 16.12.2014 року № 1158 вартістю 393 грн. 12 коп. віднести на рахунок держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.
Суддя ОСОБА_25