Справа № 460/1206/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2017.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 14 лютого 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, безпартійного, військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (колишня в/ч НОМЕР_2 ), не судимого,

за ч.3 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2014 року, у відповідності до Указу Президента України від 21 липня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційного плану, рядовий ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 .

На підставі п.3.28 наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 22 серпня 2014 року, рядовий ОСОБА_4 був призначений на посаду оператора 1 противотанкового відділення противотанкового взводу роти вогневої підтримки 4 механізованого батальйону, зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п.9 ст.1, п.1 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ввважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 22 серпня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу.

03 березня 2014 року, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №157 «Про переведення офіцерського складу, військовослужбовців військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 на казарменний стан», з 22 години 03 березня 2014 року весь особовий склад згаданої військової частини, розміщено та переведено на казарменний стан.

Цього ж дня, за сигналом «тривога» військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.

Про особливий період несення військової служби рядовому ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення ним розташування військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

16 січня 2015 року, близько 08 години, рядовий ОСОБА_4 , не з`явився з відпустки у розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин, до 19 березня 2015 року, перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де займався господарством та проводив час на власний розсуд.

19 березня 2015 року, близько 14 години, рядовий ОСОБА_4 усвідомив вчинене ним кримінальне правопорушення та добровільно і самостійно прибув до органу досудового розслідування, де заявив про себе.

Він же, цього ж дня, близько 18 години, повернувся у розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ч.3 ст.407 КК України та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він змушений був деякий час знаходитися вдома, оскільки його мати, яка є інвалідом першої групи, за станом свого здоров`я, потребувала сторонньої допомоги. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд приходить до висновку, вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, посередньо характеризується за місцем служби, брав безпосередню участь в зоні АТО, має на утриманні матір-інваліда першої групи з незадовільним станом здоров`я, повністю визнає свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі на строк два роки.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:

-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,

-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.

У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1