Провадження № 11-кп/780/145/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 09.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
9 лютого 2017 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Білоцерківського міськрайонно суду Київської області від 26 грудня 2016 року, якою ОСОБА_7 на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

Як видно із матеріалів справи до Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про зміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

26 грудня 2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання захисника ОСОБА_8 задоволено та замінено ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 3/4 строку покарання, невідбута частина покарання станом на 26.12.2016 року становила 1 рік 13 днів, а також, що ОСОБА_9 зарекомендував себе за час відбування покарання з позитивного боку, має 9 заохочень, стягнень за порушення вимог режиму утримання, які не зняті та не погашені, не має.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке - обмеження волі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції незаконна у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 82 КК України. Так, судом не враховано те, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних особливо тяжких злочинів за кожним з яких настали тяжкі наслідки - смерть людини, що свідчить про злочинну спрямованість його поведінки та суспільну небезпеку. В судовому засіданні підчас розгляду клопотання засуджений пояснив, що винуватим себе у вчиненні умисного вбивства не вважає, що вказує на його ставлення до вчиненого злочину, та свідчить про те, що ОСОБА_10 не робить для себе належних висновків та не стає на шлях виправлення. Судом не враховано, що засуджений протягом не тривалого часу відбування покарання, а саме лише з березня 2016 року має позитивну тенденцію у намаганні стати на шлях виправлення ( з березня 2016 року почав працювати та лише у листопаді 2016 року отримав заохочення), і це лише 8 місяців з 13 років фактичного відбутого строку покарання. Також, судом при винесені рішення не взято до уваги те, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2016 року останньому відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України. Не зважаючи на це, вже у грудні 2016 року, згідно вище вказаного рішення суду, засуджений буцім то став на шлях виправлення. Апелянт вказує на те, що при винесенні рішення про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, у повній мірі не враховано характеристику останнього, а саме що засуджений не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених та у роботі самодіяльних організацій, що є однією з головних складових сумлінної поведінки. Зокрема ОСОБА_7 за час відбування покарання отримав 9 заохочень, і лише 1 заохочення під час відбування покарання у Білоцерківскій виправній колонії № 35, яке отримав протягом 1 року 6 місяців відбування покарання, саме напередодні звернення до суду з відповідним клопотанням та 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Наявність вказаних стягнень вказує на те, що засуджений не належним чином ставився до праці та, порушуючи режим відбування покарання, не довів наявність сумлінної поведінки та виправлення.

ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить ухвалу залишити без змін. Вказує, що був працевлаштований та постійно працював, має 9 заохочень та 5 стягнень, які погашені в законному порядку, а тому вважає, що заслуговує на більш м`яке покарання.

Крім того захисник ОСОБА_8 , також подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких просить ухвалу Білоцерківського міськрайоного суду Київської області від 26.12.2016 року залишити без змін, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, з 2008 року став на шлях виправлення і довів це своєю поведінкою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 82 КК України особам що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Суду під час розгляду зазначених клопотань слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодільних організаціях, а також наміри засудженого щодо залучення до суспільно корисної праці.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 1 листопада 2005 року Апеляційним судом м. Києва ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 187 ч. 4, ст. 115 ч. 2 п.6 п. 12, ст.. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Білоцерківського міськрайоного суду Київської області від 03.03.2016 року, відповідно до вимог ст.. 72, ч. 5 КК України йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.02.2005 року по 14.03.2006 року. Як вбачається із матеріалів особової справи, строк відбування покарання обчислюється з 11.02.2005 року, а кінець строку - 08.01.2018 року. Тобто, засуджений ОСОБА_7 відбув більше 3/4 строку покарання і час розгляду справи в суді 1-ї інстанції невідбута частина покарання становила 1 рік 13 днів.

Всупереч доводам прокурора про те що засуджений не став на шлях виправлення в матеріалах міститься характеристика начальника Білоцерківської ВК № 35 від 17.11.2016 року, де зазначено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у зазначеній установі з 07.11.2015 року. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Після проведеної з ним додаткової виховної роботи поведінку змінив на краще. Стягнення погашено. За час відбування покарання в установі в цілому характеризується позитивно дотримується норм які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має 1 заохочення. Працевлаштований на виробництві установи на дільниці пошиву мішків під цукор в якості укладальника пакувальника. Відношення до праці задовільне. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користуються при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Виконує встановлені чинним законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Наведена характеристика та об`єктивні дані, а саме наявність значної кількості заохочень 9, в тому числі і за останній період, відсутність не знятих та не погашених стягнень, із яких останнє мало місце ще у 2015 році, праця на підприємстві узгоджуються з рішенням суду про те, що засуджений став на шлях виправлення. Всупереч твердженню прокурора такий висновок не суперечить і попередньому рішенню суду про відсутність підстав для умовно дострокового звільнення, оскільки умовно дострокове звільнення може бути застосоване , якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в той час, як заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а тому заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

За таких обставин колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківского міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4