У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000042 старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області майора податкової міліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів кримінального провадження, у проваджені слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000042 від 02.09.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 212 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом обставин, що можуть свідчити про ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому .законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах. Згідно ч. 4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. З ст. 212 КК України, відноситься до тяжких.

Як вбачається з клопотання, 19.09.2016 на адресу ОУ ГУ ДФС у Закарпатській області скеровано лист щодо встановлення місць накопичення лісоматеріалів та лісопродукції, осіб, а також встановлення місць переробки лісоматеріалів, у яких відсутні дозвільні документи. 03.10.2016 до СУФР ГУ ДФС у Закарпатській області надійшли матеріали, відповідно до яких за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться лісопродукція, на якій відсутні бирки, які підтверджують легальність лісопродукції. 03.10.2016 згідно з вимогами ч. 3 ст. 233 та ч.2 ст. 237 КПК України вимог ст. 237 КПК України, за згодою власника території та складського приміщення ОСОБА_10 (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія НОМЕР_1 , виданий Г`орондівською сільською радою) та за участі ФОП ОСОБА_11 проведено огляд території та приміщення (ферми). Під час проведеного огляду території та складського приміщення (ферми) виявлено лісопродукції близько 680 куб.м., на яких бирки на деревину відсутні. Також, в ході огляду виявлено палети у кількості 334 штук розміром: 75x120x180 кожна, в яких упакована готова продукція на експорт, а саме: колоті дрова порід бук, граб, ясень, смерека (1,3 мЗ X 344=434,2 мЗ). В загальному виявлено лісопродукції 1114,2 мЗ. При проведенні огляду приміщення у картонних коробках виявлено бирки (різних номерів) у загальній кількості 1566 штук. ФОП ОСОБА_5 зобов`язався в строк до 06.10.2016 надати всі відповідні документи, шо підтверджують придбання лісопродукції. Згідно «тимчасової інструкції з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України", затвердженої наказом ДАЛРУ №202 від 27.06.2012 року електронні бирки повинні бути забиті в промаркований торець колоди, хлиста за допомогою спеціального молотка на відстані від краю не ближче ніж 50 мм. Провести перевірку (ідентифікувати) по виявлених бірках отримувача лісо продукції не надається за можливе у зв`язку з тим, що за номером бирки можна перевірити: відправника лісопродукції; назву продукції; породу; параметри (діаметр, довжина, об`єм). Однак, перевірити отримувача (покупця) лісопродукції, сорт реалізованої деревини, а також визначити вид рубки (деревина головного користування чи санітарна рубка) не надається можливим.

З клопотання вбачається, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору оренди від 01.01.2016 року фінансово- господарську діяльність здійснює ОСОБА_6 (зареєстрована як ФОП у Мукачівській ОДПІ). Також, встановлено, що на підставі усної домовленості між ОСОБА_6 та її батьком ОСОБА_5 , останній також здійснює фінансово-господарську діяльність за вищевказаною адресою. 06.10.2016 від ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 отримано копії документів щодо походження та придбання лісо продукції виявленої під час огляду 03.10.2016, а саме: товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс); додатки до ТТН-ліс; специфікації поколодного обліку; договори купівлі-продажу необробленої деревини на аукціонних торгах; аукціонні свідоцтва про результати аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини. Мінінфраструктури та Мінагрополітики спільним наказом від 29.11.2013 N 961/707 затверджено спеціалізовану форму товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс), а також Інструкцію щодо її заповнення. Так, товарно-транспортна накладна при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) за затвердженою формою є обов`язковою для державних лісогосподарських підприємств (структурні підрозділи: лісництва, склади, цехи) при обліку, первинному відпуску та перевезенні деревини автомобільним транспортом. Кожна ТТН (ліс) повинна бути завірена держлісгоспом з печаткою на якій міститься код ЄДРПОУ та відповідного держлісгоспу. Також, згідно п.15. Інструкції у графі «Деревину відпустив» зазначаються посада, прізвище, ініціали та підпис особи, що здійснила відпуск деревини за товарно-транспортною накладною. В результаті проведеного огляду та аналізу отриманих документів встановлено, що на товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) та специфікації поколодного обліку відсутні підписи особи, що здійснила відпуск деревини та відсутні обов`язкові реквізити лісгоспу (відбитка печатки продавця лісопродукції) у зв`язку з чим, документи надані органу досудового розслідування на виявлену деревину не відповідають вимогам вищевказаним нормативним актам та потребують перевірки. Беручи до уваги, що лісоматеріали (деревина), реалізовані лісгоспом ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 , а також виявлена 03.10.2016 лісопродукція (палети тощо) є об`єктами оподаткування, то вказані товарно- матеріальні цінності є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 212 К України. Крім того, вказані матеріальні об`єкти містять на собі відомості, які необхідні органу досудового розслідування для проведення у кримінальному провадженні товарознавчої та інших експертиз. Встановлення цих обставин є важливим та необхідним для визначення під час досудового розслідування суми несплачених митних платежів тд податків. Враховуючи, що вищевказані ТМЦ можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, та у зв`язку з тим, що проведення ряду слідчих дій є неможливим без деревини та лісо продукції, з метою унеможливити розпоряджатися власникам вказаним майном, а також з метою встановлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність у накладенні арешту на лісоматеріали (деревина) обсягом близько 680 мЗ та лісо продукції (палети кількістю 334 штук) обсягом 1114,2 куб.м. Метою накладення арешту згідно процесуальних норм п.п. 1,2 ч 2 ст. 170 КПК України є забезпечення кримінального провадження у частину збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації. Наявність збитків, спричинених кримінальним правопорушеннями в сумі 3453 тис грн., а також те, що вказані вище виявлені ТМЦ відповідають критеріям, визначеним ст.170 КПК України, тобто майна, на яке може бути накладено арешт, потреби досудового розслідування щодо забезпечення кримінального провадження, зокрема відшкодування збитків (завданої кримінальним правопорушення шкоди), можливого цивільного позову та виконання покарання у виді спеціальної конфіскації та штрафу, виправдовують такий ступінь втручання (обмеження) у права та свободи, як накладення арешту на майно, який є необхідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили суд клопотання задовольнити та накласти арешт на товарно-матеріальні цінності, а саме: лісоматеріали (деревина) обсягом близько 680 куб.м. та лісопродукцію (палети кількістю 334 штук) обсягом 1114,2 куб. м.

Власники майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їхні адвокати проти задоволення клопотання заперечили та додали, що зазначена деревина придбана від державного підприємства та на законних підставах, що підтверджується відповідними документами. Відсутність усіх чипів на деревині пояснюють тим, що чипи необхідні при транспортуванні лісоматеріалів для можливої ідентифікації деревини , що перевозиться відповідно з наявними документами, а після вивантаження їх на складі лісоматеріали запускаються у процес відповідної переробки тому необхідності у зберіганні чипів на деревині немає потреби.

Заслухавши пояснення власників майна, адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення слідчого, думку прокурора, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно вимог ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З клопотання слідчого вбачається, що необхідність накладення арешту на майно слідчий обгрунтовує необхідністю забезпечення кримінального провадження в частині збереження речових доказів, виконання покарання у виді спеціальної конфіскації та штрафу, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюются під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання лісопродукції речовим доказом, в якій були б зазначені об`єктивні дані, які б вказували на відповідність даної лісопродукції критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених КК України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Як встановлено в судовому засіданні, ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 не мають жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000042, а відповідно не відносяться до кола осіб, визначених у ч. 4,5,6 ст. 170 КПК України, на майно яких може бути накладено арешт.
Як вбачається зі змісту ст. 170 КПК України, арешт арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Таким чином, згідно вимог ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому стороною обвинувачення не вказується, що ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 є недобросовісними набувачами майна, вказаного в клопотанні.

Згідно вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте зі змісту клопотання та матеріалів провадження, доводів слідчого в судовому засіданні не доведено,що лісопродукція в загальній кількості 1114,2 куб.м., про арешт якої ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені ст. 98 КПК України, зокрема, не обґрунтовано в достатній мірі, що вона є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення вона на собі зберегла, і які інші відомості можна отримати за її допомогою, що можуть бути як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, які вже були отримані при проведенні огляду, в судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 не є підозрюваними в розслідуваному кримінальному провадженні, при цьому слідчим не недоведено, що вони є недобросовісними набувачами майна, вказаного в клопотанні.

Також, слідчим не наведено будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до переконання, що в рамках даного кримінального провадження, відсутні підстави для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, яке належить ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 , а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000042 старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області майора податкової міліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1