АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002682, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України,
В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, не одружений, працюючий директором з маркетингу ТОВ «Аратта Інвест», маючий на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , 2010 року народження, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 24 червня 2015 року приблизно о 01 годині, знаходячись у спільному тамбурі квартир АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, штовхнув потерпілу ОСОБА_8 у спину, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 впала колінами на бетонну поверхню полу, після чого наніс потерпілій ОСОБА_8 удар лівою ногою у скронево-тім`яну область голови, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В апеляції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування зазначає, що судом не була в повному обсязі встановлена суб`єктивна сторона злочину, а саме наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень, суд поклав в основу вироку покази потерпілої та не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_12 , який був безпосередньо присутнім на місці події.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення даної апеляції та просила вирок суду залишити без змін, міркування потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення даної апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України, за спричинення умисного легкого тілесного ушкодження. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідка, експерта, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 , а також на матеріали письмових документів, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 15 липня 2015 року з фототаблицею за участю потерпілої ОСОБА_8 ; висновок експерта № 3123е від 11 липня 2015 року щодо характеру тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_8 , додатковий висновок експерта № 3218е від 17 липня 2015 року, відповідно до якого локалізація та характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що ОСОБА_10 не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , а його дії були спрямовані тільки на отримання від останньої ключей від квартири, що є їх спільною власністю, які потерпіла утримувала в руці, та те, що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на суб`єктивну сторону його вини, а висновки суду побудовані на припущеннях, оскільки ОСОБА_10 та його захист взагалі не оцінюють дії обвинуваченого та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що з обвинуваченим ОСОБА_10 вона перебувала в цивільному шлюбі з жовтня 2006 року по 2015 рік, від якого у них є спільна дитина. 23 червня 2015 року вранці прийшов ОСОБА_10 та повідомив, що йому потрібен бабусин заповіт, на що вона відповіла, що заповіт на роботі. На що ОСОБА_10 повідомив, що вона зіпсувала його плани та вдарив її кулаком в живіт та долонею по обличчю. Коли ОСОБА_10 пішов, вона звернулася до служби охорони, які встановили для неї кнопку швидкого виклику. Коли вона повернулася додому приблизно о 20 годині, ОСОБА_10 знаходився вдома з дитиною та знову став питати її щодо документів, однак документів з собою в неї не було. На це ОСОБА_10 забрав з її сумочки мобільний телефон та пішов, а вона викликали знайомих, які змінили замок на вхідних дверцятах квартири. Приблизно о 23 годині, ОСОБА_10 повернувся, став стукати у двері й вона викликала службу охорони, які в подальшому його забрали. Потім вона зателефонувала своєму братові ОСОБА_12 та попрохала його поїхати з ним до міліції. У відділені міліції їм повідомили, що ОСОБА_10 відпустили. Повернувшись з братом додому після 24 години, тобто 24 червня 2015 року, вони побачили ОСОБА_10 в тамбурі квартир АДРЕСА_2 . Після чого вона стала тікати, а її брат намагаючись захистити її, перегородив шлях ОСОБА_10 , однак той відштовхнув брата та побіг за нею, штовхнув її, від чого вона впала на коліна та вдарилася об бетонну поверхню полу. Після чого ОСОБА_10 став на її волосся, через що вона не могла рухатися, забрав у неї ключі від квартири, а далі переступаючи її, навмисно вдарив ногою по голові, а потім пішов до приміщення квартири.Вона знову викликала службу охорони, які по приїзду забрали обвинуваченого з приміщення квартири.На наступний день вона звернулась за медичною допомогою.

Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_12 , який показав, що потерпіла ОСОБА_14 його сестра. 23 червня 2015 року остання йому зателефонувала та попрохала приїхати. По приїзду вона йому повідомила, що не хоче жити з ОСОБА_10 , через що змінила замки на вхідних дверях квартири, а також сказала, що ОСОБА_10 забрали до міліції, та їй телефонували з відділу та сказали приїхати. Коли вони приїхали до міліції, їм повідомили, що ОСОБА_10 відпустили. Приїхавши додому, вони побачили ОСОБА_10 у тамбурі біля вхідних дверей квартири, який став вимагати у сестри ключі від квартири, однак ключів сестра йому не віддавала, й вони стали дуже голосно спілкувались між собою. Після чого сестра стала тікати, ОСОБА_10 став бігти за нею. Коли він вийшов в коридор із тамбура, то побачив, що сестра сидить присядки на полу, на одному коліні, а ОСОБА_10 , тримаючи її руку, намагається забрати в неї ключі від квартири. Він став між сестрою та ОСОБА_10 , однак той відштовхнув його, забрав у сестри ключі.

Вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями експерта ОСОБА_13 , яка підтримала висновок судово-медичної експертизи та додатковий висновок.Також зазначила, що під час проведення слідчого експерименту, потерпіла ОСОБА_8 продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень. Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень у вигляді саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру не суперечить механізму їх спричинення, на який вказувала ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту. Крім того експерт вказала, що відповідно до правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, всі виявлені тілесні ушкодження ОСОБА_8 , як і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Тобто наявність синця на передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, не впливає на ступінь тяжкості виявлених у потерпілої ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме: висновком експерта №3123е від 11 липня 2015 року, за яким у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден - на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, синця на передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру, які були спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина при ударі об такий (такі). За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння можливо вказати, що їх термін отримання становить біля 12-24 години до моменту огляду, тобто вони могли бути спричинені і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові; протоколом слідчого експерименту від 15 липня 2015 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_8 , в ході якого остання розповіла та показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 ; додатковим висновком експерта №3218е від 17 липня 2015 року, відповідно до якого локалізація та характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в яких вони стверджують, що в діях обвинуваченого відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є безпідставними, як і їх доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок за цим епізодом нібито побудований на припущеннях суду. Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, суд обґрунтовано не погодився з даними доводами апелянтів, та правильно оцінив докази, які поклав в основу свого рішення, як об`єктивні.

Погоджується колегія суддів і з позицією суду першої інстанції в частині критичного ставлення до показів обвинуваченого, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 він не спричиняв, умислу щодо спричинення їй тілесних ушкоджень та вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, а тому вони в даному конкретному випадку не можуть бути підґрунтям для перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного вироку суду. Також певний сумнів у колегії суддів викликає той факт, що згідно показів обвинуваченого потерпіла ОСОБА_8 в його присутності не падала, а звідки в неї тілесні ушкодження, він пояснити не може, оскільки допитаний в суді свідок ОСОБА_12 вказав, що до подій 24 червня 2015 року він на сестрі ОСОБА_8 наявних тілесних ушкоджень не бачив, а після того, як ОСОБА_10 забрали робітники охорони, остання йому повідомила про гематому на голові та коліні. Також покази свідка в цій частині підтверджені свідченнями потерпілої ОСОБА_8 , висновками експертиз щодо тілесних ушкоджень потерпілої, які підтвердила в суді й експерт ОСОБА_13 .

Отже, з огляду на вищезазначене, апеляційні доводи захисту є безпідставними. Деякі розбіжності в показаннях учасників судового провадження, які вони особисто давали під час судового розгляду свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, висновки експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих апеляціях. Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_10 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_10 в нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_10 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи апелянтів є необґрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину. Оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_10 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України з подальшим закриттям провадження по справі, на чому наполягає в своїй апеляції захисник.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та його майнового стану.

Отже, у цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_10 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга в даному кримінальному провадженні такою, що не підлягає задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4