Дата документу Справа № 333/5450/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1618/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.206 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 року повернуто прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 через невідповідність даного акту вимогам ч.2 ст.291 КПК.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вважає, що обвинувальний акт складений згідно всіх передбачених КПК вимог. Тому апелянт просить ухвалу суду скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка апеляційну скаргу не підтримала, вважаючи її такою, що не підлягає задоволенню; обвинуваченого, його захисника та потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляції; колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Районний суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, зазначив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не містить належного формулювання обвинуваченого.

Так, не зрозумілою є об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 206 КК України. З одного боку дії останнього були направлені на протидію законній господарській діяльності фізичних осіб підприємців, а з іншого дії ОСОБА_10 були спрямовані на пошкодження майна потерпілих. Крім того, у формулюванні обвинувачення взагалі не вказаного дії ОСОБА_10 щодо висунення потерпілим протиправної вимоги (місце, дата, час, обставини), хоча це є обов`язковим елементом об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 206 КК України.

Не зазначено щодо наявності у ОСОБА_10 єдиного умислу щодо скоєння злочину, передбаченого ст. 362 КК України відносно усіх потерпілих, хоча слідчий дійшов висновку про заподіяння обвинуваченим великої матеріальної шкоди у розмірі 618389,82 грн. і вказана сума зазначена, як загальна.

Крім того, наявні протиріччя в обвинувальному акті, які полягають у тому, що слідчий спочатку зазначає про прийняття комісією рішень щодо позбавлення торгівельних місць, а в подальшому вказує, що «незважаючи на винесені ОСОБА_10 рішення і накази, спрямовані на залякування підприємців…»;

З формулювання обвинувачення неможна встановити подальшої долі майна потерпілих, хоча однією із кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ст. 206 КК України, є скоєння злочину, поєднане з пошкодженням чи знищенням майна та заподіяння великої шкоди.

Також у формулюванні обвинуваченням слідчим зроблено висновок про протиправність складання актів звільнення торгівельного місця, з одного боку, а з іншого він зазначає, що акти складалися відповідно до норм Правил торгівлі на ринках м. Запоріжжя, затверджених рішенням Запорізької міської ради від 23.12.2005 року.

Слідчий взагалі не конкретизував об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, не зазначивши, що є значною шкодою інтересам потерпілих в даному конкретному випадку.

Обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим, виходячи з норм закону, викладених в ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 цієї статті, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. При цьому у підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду, завдання цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно тексту обвинувального акту, орган досудового розслідування таким чином виклав фактичні обставини події, які є предметом дослідження в провадженні, що вони не відповідають іншим матеріалам, а також позиції захисту і позиції потерпілих через свою неконкретність.

Колегія суддів вважає, що вказівки суду щодо невідповідності обвинувального акту відносно ОСОБА_10 вимогам ст. 291 КПК, не суперечать нормі вказаного закону, а підстави, на які послався суд першої інстанції у своїй ухвалі, перешкоджають розгляду обвинувачення щодо ОСОБА_10 в судовому засіданні, оскільки такі обставини дійсно свідчать про неконкретність обвинувачення, тобто перешкоджають реалізації права на захист обвинуваченого та порушують п. «а» ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані обґрунтованими, а тому ухвала суду не підлягає скасуванню за підстав, наведених в скарзі.

Суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність усунення всіх недоліків, які встановлені судом першої інстанції і суворого дотримання вимог закону органами державного обвинувачення з метою виконання вимог ст. 2 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відхилити.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4