Справа № 183/1051/16
№ 1-кп/183/413/16
В И Р О К
іменем України
25 березня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000519 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Летуново Зарайського району Московської області Російської Федерації, громадянина України, який проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира телефонного відділення взводу зв`язку 1 парашутно-десантного батальйону у військовому званні «старший сержант», демобілізованого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з повною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

25 березня 2014 року наказом № 63 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира телефонного відділення взводу зв`язку 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Так, старший сержант ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 19 липня 2014 року старший сержант ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на меті повністю ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
29 січня 2016 року, старший сержант ОСОБА_7 , прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 19 липня 2014 року старший сержант ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 29 січня 2016 року.
Дії військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у тому, що він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин 19 липня 2014 року, і перебував поза розташуванням частини по 29 січня 2016 року. Скоїв злочин через сімейні обставини. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2014 року № 63, про зарахування до списків особового складу частини та всі види забезпечення старшого сержанта ОСОБА_4 призваного із ІНФОРМАЦІЯ_3 24 березня 2014 року командиром телефонного відділення взводу зв`язку 1 парашутно-десантного батальйону;
- повідомлення про кримінальне правопорушення, відповідно до якого повідомлено військового прокурора Дніпропетровського гарнізону про вчинення старшим сержантом ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а саме те, що 19.07.2014 року під час перевірки особового складу було виявлено відсутність в строю військовослужбовця призваного за мобілізацією старшого сержанта ОСОБА_4 ;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2014 року № 1443 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_4 19.07.2014 року;
- акт службового розслідування від 19.11.2014 року, за результатом проведення якого встановлено, що старший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину 19 липня 2014 року та не повернувся до теперішнього часу;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2014 року № 3328, про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим сержантом ОСОБА_4 , згідно з яким наказано начальнику штабу першого заступника командира частини направити до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону для надання діям військовослужбовця правової оцінки та прийняття відповідного рішення за фактом самовільного залишення частини старшим сержантом ОСОБА_4 19.07.2014 року.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, визнає щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується посередньо, однак вчинив злочин, який не є тяжким, раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся, має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені, приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
Процесуальних витрат по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1