Ухвала
іменем україни
02 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2016 року.

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 16 квітня 2014 року, залишеним ухвалою апеляційного суду без змін

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Саврань Одеської області, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 49 КК України його звільнено від відбування цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 4 серпня 2004 року приблизно о 20.15 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ГАЗ-31029, який належав на праві власності ОСОБА_6 , рухаючись проїжджою частиною вулиці Ватутіна у м. Димитрові Донецької області, в порушення вимог пунктів 11.4, 2.9 «а» Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху транспорту, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107 під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені стосовно нього судові рішення, а кримінальну справу закрити, посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили істотні порушення КПК при їх постановленні. Зокрема, стверджує про однобічність та неповноту судового слідства при дослідженні показань свідків, вибірковість доказів при ухваленні вироку, про суперечливі висновки суду щодо фактичних обставин. У зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок, у порушення вимог ст. 324 КПК України належним чином не мотивував своє рішення та не спростував наявні докази його невинуватості у даній кримінальній справі.Апеляційний суд, на його думку, вказаних недоліків не виправив та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 377 КПК України, оскільки безпідставно залишив вирок районного суду без зміни.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів, дотримуючись вимог ст. 395 КПК України, вважає, що ця скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Зміст касаційної скарги засудженого свідчить про те, що він фактично порушує питання про скасування ухвалених стосовно нього судових рішень через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність і неповноту досудового та судового слідства та неправильну оцінку доказів.

Цього касаційний суд робити не вправі, оскільки законом передбачено, що відповідно до вимог ст. 398 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є: істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Разом із тим даних, які б свідчили, що стосовно ОСОБА_5 неправильно застосовано кримінальний закон, допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону не виявлено.
Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст вироку щодо ОСОБА_5 , суд першої інстанції при розгляді справи за його обвинуваченням дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ній, повно і всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази.
При цьому суд, з урахуванням того, що засуджений відмовився від дачі показань про обставини дорожньо-транспорної пригоди за його участю, дослідив у хронологічному порядку його ж показання на досудовому слідстві як підозрюваного, обвинуваченого, співставив їх з показаннями потерпілих ОСОБА_8 й ОСОБА_9 (постраждалі від дорожньо-транспортної пригоди), показаннями свідків, протоколами огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події (за участю потерпілих та самого засудженого), висновками авто-технічних, транспортно-трасологічних та судово-медичних експертиз і їм дав в сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів.
За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_5 судом за ч. 1 с т. 286 КК України кваліфіковано правильно.
Посилання засудженого у касаційній скаргзі на те, що у справі немає доказів його винуватості, що він непричетний до злочину, за який його засуджено, що потерпілі та свідки його обмовили, що справу щодо нього сфальшовано, а суд першої інстанції провів судове слідство однобічно і упереджено та припустився низки порушень кримінально-процесуального закону, не можна визнати обґрунтованими.
Відповідно до ст. 377 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення.
При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необгрунтованою.
Апеляційний суд такі вимоги закону виконав належним чином.
Зокрема, як видно з апеляції засудженого ОСОБА_5 , на обгрунтування необхідності скасування вироку суду щодо нього, він наводив доводи про те, що вирок суду грунтуться лише на припущеннях, що у його основу були покладені показання зацікавлених свідків, вказував на фальшування справи працівнииками міліції, тобто на ті обставини, які ретельно перевірялися та були проаналізовані судом. Виходячи з цього, засуджений порушував питання про скасування вироку щодо нього та закриття провадження у справі.
Оскільки засуджений фактично просив переоцінити наведені у вироку докази, тоді як викладені у апеляції доводи були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції, апеляційний суд спростував твердження засудженого про безпідставність притягнення його до кримінальної відповідальності.
Враховуючи, що на час ухвалення щодо ОСОБА_5 обвинувального вироку закінчилися передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, суд обґрунтовано звільнив його від призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України покарання.
Керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, пунктів 11,15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Димитровського міського суду Донецької області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2016 року щодо нього без змін.
Ухвалу набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3