Справа № 737/45/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/415/2016
Категорія - ст.185ч.2КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000300 від 26 грудня 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Горбове, Куликівського району, Чернігівської області, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, неодружений, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий, за адресою: АДРЕСА_1 ,

Визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Керуючись ч.1 ст.70 КК України, та застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України,

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, 12 липня 2015 року о 20-00 годині, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 дорослих кролів, належних ОСОБА_9 , загальною вартістю 600 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 , повторно, діючи з корисливих мотивів, вчинив декілька послідуючих крадіжок чужого майна, а саме: 15 липня 2015 року о 20-00, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 дорослих кролів, належних ОСОБА_9 , загальною вартістю 600 гривень; 20 липня 2015 року о 20-00, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 дорослих кролів, належних ОСОБА_9 , загальною вартістю 600 гривень; 28 липня 2015 року о 20-00, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 1 дорослого кроля, належного ОСОБА_9 , вартістю 300 гривень; 27 серпня 2015 року о 19-30, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 1 дорослого кроля, належного ОСОБА_9 , вартістю 300 гривень; 27 вересня 2015 року о 20-00, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 дорослих кролів, належних ОСОБА_9 , загальною вартістю 600 гривень; 30 вересня 2015 року о 20-00, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 дорослих кролів, належних ОСОБА_9 , загальною вартістю 600 гривень; 30 жовтня 2015 року о 20-00, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 дорослих кролів, належних ОСОБА_9 , загальною вартістю 600 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання, обравши міру покарання із застосуванням ст.75 КК України у вигляді двох років обмеження волі з іспитовим строком два роки.

Вважає, що судом першої інстанції не було належним чином враховано те, що апелянт вину визнав у скоєному злочині, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Зазначає, що судом не була врахована думка потерпілого щодо ступеня суспільної небезпеки злочину вчиненого апелянтом та бажання не застосовувати до нього покарання пов`язане з позбавленням волі, потерпіла сторона не має претензій матеріального та морального характеру.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду змінити, пом`якшити покарання, застосувавши ст.75 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині визнав повністю за пред`явленим органами досудового слідства обвинуваченням.

Відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому у відповідності із ст. 394 КПК України, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненими повторно, при обставинах, встановлених судом, відповідає обставинам кримінального провадження, доводиться сукупністю зібраних доказів.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

У відповідності із ч.2 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку колегії суддів при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевий суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи.

Відповідно до п.п.1,2,9 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного /підсудного/, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України;

2) відповідно до положень Загальної частини КК України;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі, а висновки суду не в повної мірі належним чином мотивовані.

Разом з тим, призначивши винному у вчиненні вказаного кримінального правопорушення покарання у виді реального позбавлення волі, суд не у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Так, фактично поза увагою суду залишились, обставини вчинення інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, дав правдиві зізнавальні показання, щиро розкаявся, вчинені злочини не потягли тяжких наслідків, суд також не врахував молодий вік обвинуваченого, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також те, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, тому в даному конкретному випадку призначене судом покарання обвинуваченому є занадто суворим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробовуванням

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші вище перелічені обставини справи, з урахуванням позиції потерпілого ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. На переконання колегії суддів, саме таке покарання, в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст. 70 КК України, призначивши його з випробуванням, з іспитовим строком 1 /один/ рік, з покладенням на нього обов`язків визначених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На судове рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4