Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/738/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою останнього на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2016 року якою стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, мешканця АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2015 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років,
відмовлено в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення.

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно дострокового звільнення. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки не знайшла свого підтвердження та обставина, що останній за весь час відбування покарання проявляв зразкову поведінку, яка не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить прийняти рішення, яким застосувати до нього положення ст. 81 КК України, звільнивши умовно-достроково від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі. Своє прохання апелянт мотивує тим, що він був працевлаштований та займався роботами по благоустрою виправної колонії, стягнення, які були накладені на нього в законному порядку погашене, при цьому апелянт двічі заохочувався. Окрім цього, апелянт зазначає, що до нього не правильно було застосовано вимоги ч. 5 ст. 72 КК України та просить переглянути таке рішення суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.
З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_7 , який за період відбуття покарання в Маріупольському СІЗО зарекомендував себе із негативної сторони, мав стягнення 09.05.2014 року за порушення режиму утримання, що погашено в установленому законом порядку, за час відбуття покарання у Кіровоградській ВК № 6 ОСОБА_7 зарекомендував себе загалом з позитивної сторони, однак 10.12.2015 року скоїв порушення режиму відбування покарання, яке виражалось у створенні конфліктної ситуації за що на нього було накладено стягнення у виді 15 діб ДІЗО, яке в подальшому було знято, має одне заохочення; з вересня 2015 року працевлаштований в їдальні для засуджених установи, залучався до робіт по благоустрою установи. Стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість (а.п. 9 11).

Як на думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування покарання виключає можливість його звільнення умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше ? строку покарання , призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Із характеристики ОСОБА_7 слідує, що він раніше засуджувався до покарання у виді позбавлення волі та до нього застосовувались положення ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. При цьому, ОСОБА_7 вчинив новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, за що його було засуджено.
Із наведеного слідує, що до ОСОБА_7 може застосовуватись ст. 81 КК України після фактичного відбуття ним не менше ? частини призначеного покарання, яка на даний час засудженим не відбута.
За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Окрім цього, слід зазначити, що апеляційні ствердження засудженого щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 72 КК України, не можуть бути розглянуті судовою колегією, так як розгляд вказаного питання не був предметом дослідження судом першої інстанції під час розгляду клопотання щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, при цьому як слідує із апеляційної скарги, дане питання розглядалось судом 15.03.2016 року.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно дострокового звільнення, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4