Справа № 183/4964/16
№ 1-кп/183/851/16
В И Р О К
іменем України
29 вересня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000558 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, старшого лейтенанта, військовослужбовця призваного за мобілізацією, командира автомобільного взводу підвозу продовольчого, речового і військово-технічного майна групи матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 114 від 16 травня 2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду командира автомобільного взводу підвозу продовольчого, речового і військово-технічного майна групи матеріального забезпечення.
Так, старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 03 червня 2015 року, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 4 червня 2015 року №133 (змінами наказ від 15 липня 2015 року №170) відбув у відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , з метою заміни особового складу, з якого повинен був повернутися 5 червня 2016 року до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , однак, до місця призначення тобто до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , старший лейтенант ОСОБА_4 не прибув та до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 не повернувся.
Таким чином, 05 червня 2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
01 вересня 2016 року старший лейтенант ОСОБА_4 був доставлений представниками Військової служби правопорядку до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, внаслідок чого злочин був припинений.
Таким чином, 05 червня 2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу без поважних причин у військову частину польова пошта НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби в умовах особливого періоду до 01 вересня 2016 року.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що 29.04.2015 року він був мобілізований і проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 , розташованої в АДРЕСА_2 . 05.06.2015 року дійсно, не повернувся до частини з відрядження у зв`язку з сімейними обставинами хворіла мати і їй потрібна була допомога. У скоєному злочині щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, а також те, що обвинувачений за місцем служби характеризується негативно.

Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та можливість застосування ст. 75 КК України, а саме звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю два роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1