У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5.,
суддів ОСОБА_6. і ОСОБА_7.,
перевіривши в судовому засіданні 15 вересня 2016 року в м. Києві заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року,

установила:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, якою залишено без зміни вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 4 грудня 2014 року, яким його засуджено за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років шість місяців.

У заяві засуджений твердить, що суд касаційної інстанції в ухвалі від 30 вересня 2015 року допустив неоднакове застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; а також неоднакове застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; крім того, це рішення касаційного суду не відповідає висновку про застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України. На обґрунтування своїх доводів заявник посилається на однобічність, неповноту досудового слідства й судового розгляду, істотні порушення норм кримінального процесуального і неправильне застосування кримінального закону, а також призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого. Вказує, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а також одержаних незаконним шляхом доказах, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що його дії мали б кваліфікуватися за статтею 124 КК. Просить скасувати як зазначену ухвалу касаційного суду, так і постановлені щодо нього вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 4 грудня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

До заяви засуджений додає копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2014 року, 9 липня 2015 року, 17 грудня 2015 року та 26 травня 2016 року, а також копію постанови Верховного Суду України від 27 листопада 2014 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши заяву і долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Відповідно до статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Заявники мають дотримуватись цих норм процесуального закону і тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення. Відповідно до вимог статті 449 КПК у заяві про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 статті 445 цього Кодексу, вимоги мають ґрунтуватися на предметі перегляду та обов'язково враховувати повноваження Верховного Суду України. У заяві особа має зазначати: а) два і більше різні за змістом судові рішення, в яких має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального права у подібних правовідносинах чи процесуального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (рішення, яке оспорюється, і конкретне рішення, яке має бути порівнюваним); б) конкретну норму (норми) матеріального чи процесуального права, яка (які) у подібних правовідносинах застосована касаційним судом неоднаково.

Усупереч зазначеним вимогам закону засуджений не визначився з предметом і межами перегляду рішень касаційного суду Верховним Судом України. Хоча заявник і посилається на підстави для перегляду, передбачені статтю 445 КПК, разом із тим він не конкретизує, які саме норми права неоднаково застосовані, не наводить обґрунтування передбачених законом підстав для перегляду ухвали касаційного суду від 30 вересня 2015 року Верховним Судом України. На порівняння засуджений надає ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2014 року, 9 липня 2015 року, 17 грудня 2015 року та 26 травня 2016 року, при цьому він не зазначає, прикладом неоднакового застосування якої саме однієї й тієї ж норми права можуть бути ці рішення, та в чому полягає подібність правовідносин в оспореному і порівнюваних рішеннях. Доводи заявника зводяться лише до твердження про однобічність і неповноту досудового провадження та судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, фальсифікацію доказів у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК, та призначенення йому несправедливого покарання, що не може бути предметом перегляду Верховного Суду України в порядку глави 33 КПК.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду України вважає, що заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали касаційного суду від 30 вересня 2015 року є необґрунтованою, а підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України - відсутні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що відмова у допуску справи за цією його заявою не перешкоджає повторному зверненню із заявою до Верховного Суду України за умови дотримання всіх вимог закону щодо предмета перегляду та його повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому ОСОБА_4 в допуску справи за його заявою до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6. ОСОБА_7.