УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Клопотання погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що службовими особами ПАТ «Брокбізнесбанк» в період часу з 2012 по 2014 роки здійснено дії по заволодінню грошовими коштами банку шляхом надання незабезпечених кредитів та перерахування грошових коштів на підконтрольні компанії за наступних обставин.
28.08.2012 ПАТ «Брокбізнесбанк» уклав з ПАТ «Шепетівська реалбаза хлібопродуктів» кредитний договір №04-12П на відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 50 млн. доларів США.
Крім цього, в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника ПАТ «Шепетівська реал база Хлібопродуктів» за кредитним договором між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Буковинський Сад» був укладений Договір іпотеки №1934 від 30.08.2012, відповідно до якого ТОВ «Буковинський Сад» з метою забезпечення виконання зобов`язань боржника передало в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку комплекс, що знаходиться за адресою: Чернівецька обл., Сокирянський р-н, село Романківці, станція Романківці, вул. Залізнична, 8, загальною площею 9248,90 кв.м. Проте, 26.03.2012 зазначений договір іпотеки був припинений, а іпотека та відповідне обтяження з предмету іпотеки зняте. В подальшому вказана нерухомість була відчужена на користь ТОВ «Сварог Буковина» та 29.03.2013 передана в іпотеку ПАТ «Брокбізнесбанк» з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитних договорах ТОВ «Сварог Буковина», ТОВ «Сварог Дністер», ТОВ «Дністрові роси», ТОВ «Агроприбужжя-2007», ТОВ «Лотівка-Еліт» та ПАТ «Шепетівська реалбаза хлібопродуктів» (договір іпотеки №162). Проте, в подальшому , за наявності реальної заборгованості по кредитному договору №04-12П, укладеному між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ПАТ «Шепетівська реалбаза хлібопродуктів», 14.02.2014 договір іпотеки №162 від 29.03.2013 був розірваний сторонами в добровільному порядку. На час розірвання договору іпотеки, у позичальника ПАТ «Шепетівська реалбаза хлібопродуктів» у Банку залишалася не погашена кредитна заборгованість за кредитним договором № 04-12П від 28.08.2012 р. в сумі: тіло кредиту 9 239 618,75 дол. США (грн. екв. станом на 14.02.2014 р. становив 79 746 225,47 грн.); відсотки 98 649,83 дол. США (грн. екв. станом на 14.02.2014 р. становив 851 436,82 грн.).
З вищевказаного слідує, що дії службових осіб ПАТ «Брокбізнесбанк» були спрямовані на заволодіння грошовими коштами та майном, наданим в порядку виконання зазначених договорів.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч. 2 ст. 170 КПК України.
Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Метою арешту вищевказаного нерухомого майна є забезпечення кримінального провадження та в подальшому забезпечення цивільного позову потерпілого. Вказане нерухоме майно перебуває у власності третіх осіб.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що діями службових осіб ПАТ «Брокбізнесбанк» останньому нанесено шкоди в особливо великих розмірах, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочин, водночас, встановлено ризики того, що з майном, яке являлось предметом іпотеки по кредитному договору №04-12П від 28.08.2012р., можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження третім особам.
З наведених підстав слідчий просив розглядати клопотання без повідомлення власників майна.
Враховуючи, що вищевказане нерухоме майно, яке з метою забезпечення зобов`язань по кредитному договору №04-12П від 28.08.2012 та додаткових угод до нього, було передано в іпотеку ПАТ «Брокбізнесбанк», може бути відчужене на користь інших осіб, а у разі незастосування даного заходу забезпечення може бути втрачене, заявник просить задовольнити дане клопотання в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
З урахуванням положень даної статті, а також викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя розглядає дане клопотання у судовому засіданні без повідомлення власників майна, - у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 172 КПК України
У судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про накладення арешту підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених у його мотивувальній частині.
Відповідно до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Відповідно до п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 6, 10 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, доведена необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою забезпечення кримінального провадження як з метою збереження речових доказів, так і з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а відтак, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 131, 170-175 КПК України, -
Клопотання про арешт майна - задовольнити.
Накласти арешт на:
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, однак, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Слідчий суддя: