печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника особи, в інтересах якої подано клопотання, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001049 від 17.10.2013,-

В С Т А Н О В И В :
28.04.2016 до Печерського районного суду надійшло клопотання про скасування арешту, накладеного на земельну ділянку (кадастровий номер :03:010:5294), що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2015 у кримінальному провадженні № 0001049.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Присутній у судовому засіданні представник заявника вимоги клопотання підтримав, просив їх задовольнити шляхом скасування арешту.
Прокурор у судовому засіданні вимоги клопотання просив залишити без задоволення, посилаючись на необхідність вжиття такого заходу забезпечення у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що досудове розслідування не завершено.
Вивчивши клопотання, дослідивши письмові докази та заслухавши обґрунтування учасників розгляду, слідчий суддя приходить до наступного.
Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001049 від 17.10.2013 стосовно службових осіб Міністерства аграрної політики та продовольства України, Київської обласної державної адміністрації, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та інших, які у період 2010-2013 років при наданні згоди на вилучення з постійного користування ДП «НДВАК «Пуща-Водиця» земельних ділянок загальною площею 944,8 га та подальшої передачі вказаних земель у приватну власність вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 197-1, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст.364 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 19.10.2015 клопотання слідчого слідчої групи ГСУ ГПУ ОСОБА_6 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , про накладення арешту на земельну ділянку (кадастровий номер :03:010:5294), що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, задоволено.
Як вбачається з ухвали слідчого судді від 19.10.2015, слідчий слідчої групи ГСУ ГПУ ОСОБА_6 , обґрунтовуючи клопотання, посилався на те, що незастосування такого заходу забезпечення може призвести до втрати цього майна і відповідно настання наслідків, які можуть перешкоджати даному кримінальному провадженню та що є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Згідно з відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17.09.2015, земельна ділянка за кадастровим номером :03:010:5294, що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, державну реєстрацію якої здійснено 15.09.2015, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого ОСОБА_6 про накладення арешту розглядалося без повідомлення власників майна або їхніх представників, вбачаючи це необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Посилаючись на безпідставність застосування арешту, представник заявника вказав, що ОСОБА_5 не була обізнана та не повинна була знати про те, що її земельна ділянка може підпадати під дію п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, цивільний позов до неї не пред`являвся, вона не має процесуального статусу, визначеного вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України особи, на чиє майно може бути накладено арешт, а саме вона не є підозрюваним, обвинуваченим або особою яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, що є необхідною умовою для прийняття рішення про накладення арешту згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України.
Окрім того, як вбачається, предметом кваліфікації у кримінальному проваджені № 0001049 від 17.10.2013 є кримінальне правопорушення, вчинене протягом 20102013 років, при цьому, що у цей час земельна ділянка з кадастровим номером :03:010:5294 не була виділена та її державна реєстрація не здійснювалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт на майно допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди ч. 2 ст. 170 КПК України.
Підставами для скасування заходу забезпечення кримінального провадження є такі обставини, що не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розмір шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірності обмеження права власності; невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України; розгляд клопотання слідчого про арешт майна за відсутності власника майна; підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Положеннями ст. 170 КПК України встановлено, що для накладення арешту слідчий, прокурор, що звернувся до слідчого судді з таким клопотанням, зобов`язаний довести наявність підстав для вжиття такого виду заходів забезпечення провадження, а саме, що
- майно фізичної або юридичної особи відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 цього Кодексу);
- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України (ч. 4 ст. 170 цього Кодексу);
- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 цього Кодексу);
- майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 цього Кодексу).
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 4962, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
За таких обставин, враховуючи, що допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, які б могли свідчити про необхідність подальшого застосування арешту щодо земельної ділянки ОСОБА_5 органом досудового розслідування в судовому засіданні не представлено, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстави, які визначають ступінь необхідності вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, не встановлено у судовому засіданні, участь у якому беруть як представник особи, на майно якої накладено арешт, так і представник органу досудового розслідування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001049 від 17.10.2013 задовольнити.
Скасувати арешт і заборону відчуження і змін меж земельної ділянки, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2015 на земельну ділянку за кадастровим номером :03:010:5294, що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області і належить ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1