Провадження №1-кп/761/283/2016
В И Р О К
Іменем України
30 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 0000659, у якому
гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мачухи Полтавського району Полтавської області, громадянин України, українець, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , у силу ст.89 КК України не судимий;
та
гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кузнецовська Рівненської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у силу ст. 89 КК України не судимий;

обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в :
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили злочин проти чужої власності за таких обставин.
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізуючи раніше розроблений злочинний план, спрямований на таємне викрадення з автомобілів чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, 22.01.2015 приблизно о 15.00 год. на автомобілі, який належав ОСОБА_10 , прибули з м. Полтави до м. Києва.

Перебуваючи у вищевказаний час на площі Перемоги, б.3 у м. Києві поблизу ТЦ «Україна», ОСОБА_10 звернув увагу на автомобіль «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зупинився на стоянці. Використовуючи спеціальний пристрій для сканування коду сигналізації, ОСОБА_10 зчитав на даний пристрій код сигналізації вказаного транспортного засобу. Дочекавшись, коли водій «Мітсубісі» потерпілий ОСОБА_6 відійде від свого автомобіля, обвинувачені, виконуючи наперед відведену кожному з них роль, ОСОБА_9 прослідував за водієм до ТЦ «Україна», а ОСОБА_10 за допомогою вищевказаного пристрою відімкнув двері автомобіля потерпілого та, діючи таємно, з салону машини викрав пристрій для відстрілу гумових куль «Вій», вартістю 2 800 грн., який знаходився у шкіряній кобурі, вартістю 186 грн.

Закінчивши вказані дії, ОСОБА_10 викрадені предмети сховав до своєї кишені, зачинив двері та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

У цей же час ОСОБА_9 вийшов з ТЦ «Україна» та направився до автомобіля ОСОБА_10 .

У подальшому обвинувачені були затримані працівниками міліції, викрадене ними вилучене.

Своїми злочинними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2 986 грн.

Допитаний під час судового розгляду ОСОБА_10 свою вину визнав частково, пояснивши, що будь-якої попередньої домовленості між ним та ОСОБА_9 не було. Останній не був обізнаний про плани ОСОБА_10 , викрадаючи майно потерпілого, він діяв самостійно. Щодо присутності на місці злочину ОСОБА_9 та його ролі, зазначив, що поїхати до м. Києва ОСОБА_11 запропонував він, хоча той є лише його знайомим, дружніх стосунків між ними не було. До м. Києва приїхали приблизно о 13.00-13.30 год. Зі слів ОСОБА_9 йому відомо, що останній ніколи раніше у м. Києві не бував та погодився поїхати, щоб подивитись місто та погуляти. ОСОБА_10 не планував повернення до м. Полтави, оскільки у подальшому збирався їхати додому на Волинь, однак про це ОСОБА_9 не повідомляв. Відповідно до показань у судовому засіданні 23.10.2015 обвинувачений пояснив, що на момент, коли автомобіль потерпілого зупинився біля ТЦ «Україна» його супутник ОСОБА_9 уже перебував у приміщенні вказаного універмагу. У подальшому з приводу цих же подій дав інші пояснення, зазначивши, що ОСОБА_9 прослідував до універмагу за потерпілим, однак це було лише збігом обставин. У іншій частині, повністю підтвердив викладені у даному вироку обставини вчинення інкримінованого йому злочину. Зазначив, що пристрій для сканування коду сигналізації автомобілів був йому наданий малознайомим чоловіком на ім`я ОСОБА_12 , який і показав обвинуваченому як ним користуватися. Розкаявся у вчиненому.

Обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини не визнав, показав суду, що до м. Києва приїхав на запрошення ОСОБА_10 , який отримав на кратку гроші і тому запропонував цю поїздку. ОСОБА_9 хотів прогулятися Києвом та згадати часи, коли проходив тут службу в армії. Якихось більш конкретних планів у нього не було, того ж дня мав намір разом з ОСОБА_10 повернутися до м. Полтави. Оскільки ще дорогою дуже захотів у туалет, то після зупинки одразу пішов до ТЦ «Україна» у пошуках вказаного приміщення. Коли від бокового входу, через який потрапив до торгового центру, дійшов до центрального входу, йому хтось зателефонував і він почав виходити з будівлі для розмови. У цей час його затримали працівники міліції. Ніякої домовленості з ОСОБА_10 про крадіжку у нього не було, які плани мав останній йому не відомо. Під час затримання він назвався як « ОСОБА_13 », оскільки не хотів турбувати свою матір.

Суд, допитавши обвинувачених, потерпілого та свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що винуватість як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_9 доведена поза розумним сумнівом.

Суд надає критичної оцінки показанням обвинувачених у частині відсутності попередньої змови між ними на вчинення злочину з огляду на узгодженість їхніх дій, а також приймаючи до уваги непослідовність та суперечливість їх показань, очевидну нелогічність останніх. На переконання суду, надаючи вказані показання, обвинувачені прагнули уникнути передбаченої законом відповідальності.

Непослідовність та нелогічність показань обвинувачених полягає у тому, що ОСОБА_9 , який відчував, з його слів, значну фізіологічну потребу у користуванні туалетом, мав би відразу після зупинки автомобіля направитися на пошуки туалету, тим не менш приблизно з 13.30, коли приїхали до Києва, і до 15.00 год. таких дій не вчиняв, більше того, протягом щонайменше 10-15 хв., перебуваючи в районі ТЦ «Україна» на стоянці автомобілів, разом з ОСОБА_10 вживав каву. Крім того, логічною була би поведінка ОСОБА_9 , який у пошуках туалету звернувся би за відповідною інформацією до першого з працівників ТЦ «Україна», наявність яких безпосередньо при вході до магазину є загальновідомим фактом. Попри зазначене, обвинувачений таких дій не прийняв, продовживши свій рух у тому ж напрямку, у якому пішов потерпілий. Також звертає на себе увагу той фактор, що жодних заходів щодо пошуку туалету обвинувачений ОСОБА_9 не вжив не лише до свого затримання, а й після нього.

Суперечливими є показання ОСОБА_10 щодо моменту, коли ОСОБА_9 пішов до приміщення Торгового центру, так спочатку ОСОБА_10 стверджував, що на час, коли автомобіль під керуванням потерпілого прибув на стоянку ОСОБА_9 вже знаходився у будівлі ТЦ «Україна», у подальшому ж змінив показання, стверджуючи, що ОСОБА_9 до Торгового центру пішов за потерпілим, однак це є лише збігом обставин.

Непереконливими є твердження обвинувачених щодо плану дій, які вони мали здійснити, прибувши до м. Києва. Цілком логічними з огляду на спільне прибуття до столиці були б дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у частині узгодження місць, які вони планували відвідати. Враховуючи бажання ОСОБА_9 відвідати військову частину, де він проходив службу, нелогічним виглядає те, що він не лише не повідомив про це ОСОБА_10 , а взагалі приховав від останнього факт своєї служби у м. Києві.

Також нелогічною є поведінка ОСОБА_10 , який, доставивши свого супутника до м. Києва, у той же час приховав від нього, що до м. Полтави повертатися не буде.

Про неправдивість показань ОСОБА_9 свідчить також той факт, що під час затримання він назвався чужим прізвищем, що, на переконання суду, доводить його намір ввести в оману орган досудового розслідування та уникнути відповідальності.

Крім наведених суперечностей у показаннях та діях обвинувачених, які виключають врахування цих показань у якості правдивих, їх вина підтверджується показаннями потерпілого та свідків, дослідженими судом письмовими доказами.

Так, свідок ОСОБА_14 показав, що є працівником управління карного розшуку ГУ МВС у м. Києві, за вказаних у даному вирку обставин він затримував обвинувачених поблизу ТЦ «Україна». Підставою для затримання став висновок про їх причетність до вчинення крадіжки з автомобіля потерпілого ОСОБА_6 . Як зазначив свідок, він та його напарники співробітники міліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 22.01.2015 звернули увагу на двох молодиків, які перебували на стоянці транспорту напроти торцевого входу до Торгового центру з боку магазину «Велика кишеня». У цей час на стоянці, неподалік від обвинувачених, які були разом, зупинився автомобіль «Мітсубісі» і його водій попрямував до Торгового центру. При цьому один з молодиків, як потів з`ясувалося ОСОБА_9 , зразу ж пішов за водієм. Куцеконь пішов слідом за ОСОБА_9 до приміщення ТЦ. Тим часом ОСОБА_10 , розмовляючи по мобільному телефону, використовуючи пристрій для розблокування сигналізації, відчинив праві пасажирські двері вказаної машини, узявши щось з салону, зчинив їх та пішов геть. Свідок разом з ОСОБА_16 зупинили ОСОБА_10 , який одразу зізнався у крадіжці. У зв`язку з цим він зателефонував ОСОБА_17 і той затримав ОСОБА_9 . Потерпілий ОСОБА_6 повернувся до свого автомобіля приблизно через 20-25 хв. Будь-який збіг обставин свідок виключив з огляду на те, що поведінка обох обвинувачених переконливо свідчила про спільні узгоджені дії, оскільки вони разом перебували на стоянці близько 10 хв., звертали увагу на всі автомобілі, які зупинялися на стоянці. Не дивлячись, що місце вчинення злочину доволі людне, увагу працівників міліції притягла поведінка саме ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , і небезпідставність їхньої підозри невдовзі підтвердилася.

Показання свідка ОСОБА_14 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду повідомив, що у січні 2015 року входив до складу оперативної групи міського управління міліції з розкриття крадіжок. У зв`язку з виконанням покладених обов`язків він перебував на зупинці громадського транспорту поблизу ТЦ «Україна» на просп. Перемоги у м. Києві. Їх увагу привернула поведінка двох молодих чоловіків, які пересувалися по стоянці, сходилися, потім розходилися, стежили за оточенням та за автомобілями, які паркувалися. Вказана поведінка є характерною для осіб, які планують вчинити крадіжку з автомобілів. В один з моментів, коли водій автомобіля «Мітсубісі», залишивши машину на стоянці, направився до ТЦ, ОСОБА_9 , коротко перемовившись з ОСОБА_10 , також вирушив до Торгового центру, тримаючи при цьому біля вуха мобільний телефон. Оскільки поведінка обвинуваченого викликала підозру, свідок направився за ним. До поля зору свідка обвинувачений потрапив вже біля центрального входу. У момент, коли свідку повідомили, що напарник ОСОБА_9 затриманий за вчинення крадіжки, ОСОБА_9 швидким кроком направлявся до центрального виходу. Автомобіль потерпілого був більш вартісним, ніж ті, що вже знаходилися на парковці.

Допитаний судом потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що за зазначених у даному вироку обставинах він залишив свій автомобіль «Мітсубісі» на стоянці поблизу ТЦ «Україна» та зайшов до вказаного універмагу. Відвідавши магазин «Брокард», який знаходиться у на першому поверсі універмагу, на протилежному боці від того входу, яким він скористався, повернувся до своєї машини. Був відсутній нетривалий час, на його думку, у межах 10 хвилин. Відкриваючи за допомогою брелока сигналізації автомобіль, звернув увагу, що це йому вдалося лише з третього разу, чого раніше ніколи не було. У цей момент до нього підійшов чоловік, який назвався працівником міліції, та попросив перевірити, чи нічого не пропало з автомобіля. Оглянувши салон машини, потерпілий виявив відсутність пристрою для відстрілу гумових куль та шкіряної кобури, після чого повідомив про даний факт за телефоном «102». Під час перебування в магазині не помічав, що за ним хтось стежить, оскільки всередині було багато покупців. Водночас не виключає, що за його діями могла спостерігати особа, причетна до крадіжки. Викрадене потерпілому повернуте, претензій матеріального характеру до обвинувачених не має.

Протоколом огляду місяця події від 22.01.2015 зафіксовано, що з кишені куртки ОСОБА_10 вилучений предмет, схожий на пістолет, серійний номер НОМЕР_2 , укомплектований набоями, який знаходився у кобурі.

Відповідно до товарного чеку від 04.02.2008 вартість пристрою для відстрілу гумових куль «Вій» становить 2800 грн., вартість кобури становить 186 грн.

Сукупність вищенаведених доказів, їх оцінка з точки зору достатності та взаємного зв`язку приводять до висновку про відсутність розумних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Органом досудового розслідування дії обвинувачених кваліфіковані правильно за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він у силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_10 також є не судимим відповідно до вимог ст. 89 КК України, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК слід віднести каяття обвинуваченого ОСОБА_10 .

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд не знаходить.

Суд не вбачає обставини, які б у силу ст.67 КК обтяжували покарання обвинуваченим.

Враховуючи, що згідно з ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд не вбачає підстав для застосування до обвинувачених іншого покарання, ніж такого, яке пов`язане з реальним перебуванням в умовах несвободи.

Потерпілим цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи становлять 393, 12 грн., та підлягають стягненню з обвинувачених.

Речові докази, які передані на зберігання потерплому, мають бути залишені останньому як власнику.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.185, ст. 60, 65 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 визнати винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання:

-ОСОБА_9 - у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці;

-ОСОБА_10 - у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді застави змінити на тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування ОСОБА_9 призначеного даним вироком покарання відраховувати з дня фактичного затримання, врахувавши також період його затримання з 22.01.2015 по 23.01.2015, а також період його перебування під вартою з 27.11.2015 по 27.01.2016.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді застави змінити на тримання під вартою.

Строк відбування ОСОБА_10 призначеного даним вироком покарання відраховувати з дня фактичного затримання, врахувавши період його затримання з 22.01.2015 по 23.01.2015.

Внесену ОСОБА_10 заставу у сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. повернути обвинуваченому.

Внесену за обвинуваченого ОСОБА_9 заставу у розмірі 18 270 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят) грн. повернути заставодавцеві.

Речові докази, передані потерпілому для зберігання, залишити останньому як власнику, інші, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, залишити у справі.

Стягнуті з засуджених судові витрати у сумі 393 (триста дев`яносто три) грн. 12 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1