УХВАЛА
іменем України

21 жовтня 2016 року
розгляд кримінального провадження відбувся за участю прокурора ОСОБА_4 законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника потерпілого - ОСОБА_7 , представника Рівненської міської ради - ОСОБА_8 , -
14 березня 2015 року, близько 17 години, неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу НВК № 12, по вулиці Грушевського, 81А, в місті Рівне, діючи умисно, під час конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс декілька ударів руками та ногами в область обличчя неповнолітнього ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому альвеолярного відростка в ділянці 21,22 зубів в вивихом 21 го і 22 го зубів та рани верхньої губи, які згідно з висновком судово медичної експертизи № 51/16, проведеної з 14 березня 2016 по 23 березня 2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння кваліфіковане за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно, при зазначених в ухвалі обставинах, під час конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс потерпілому в обличчя, декілька ударів руками та ногами. У вчиненому розкаюється, жалкує про скоєне. Просить застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передача під нагляд батьків.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого та захисник, просили суд застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру: застереження та передача під нагляд батьків. Заявлений Рівненською міською радою цивільний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого визнали повністю.
Потерпілий та його законний представник в судове засідання просили суд застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру вказали , що шкода завдана злочином їм відшкодована.
Прокурор просить клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру задоволити.
Судом встановлено, що на час вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_3 виповнилося 15 років і він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого статті 125 Кримінального кодексу України, що виключає його кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог частини 2 статті 97 Кримінального кодексу України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 статті 105 цього кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Заслухавши думку прокурора який клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього підтримав, та інших учасників судового провадження, враховуючи вік та особу неповнолітнього обвинуваченого, який вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння в 15 річному віці, свою вину визнав повністю, розкаявся, позитивно характеризується , батьки мають вплив на свого неповнолітнього сина, суд вважає за необхідне застосувати до неповнолітнього обвинуваченого примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі його під нагляд батька до досягнення ним 18 річного віку.
Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Заявлений Рівненською міською радою цивільний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого підлягає до задоволення.
Лікувальним закладом Центральна міська лікарня (ЦМЛ м. Рівне), що перебуває у комунальній власності міста, понесено витрати на лікування особи за рахунок бюджетних коштів. Згідно довідки ЦМЛ м. Рівне від 27 травня 2015 року № 1-9/1464, ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні в стоматологічному (ЩЛХ) відділенні з 14.03.2015 року по 26.03.2015 року, що складає 12 ліжко днів, сума витрат лікарні становить 2 450,28 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`яна лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборониабо у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат", термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Оскільки розрахунок вартості лікування потерпілого наведений у вказаній довідці проведений у відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року та згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 він приймається судом до уваги.
Заявлений цивільний позов ОСОБА_10 законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням слід залишити без розгляду .
На пiдставi частини 2 статті 97, статті 105 Кримінального кодексу України, керуючись статтями 369,-372,376,392-395-500,501 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, учня 11 класу Рівненської школи ліцею № 2, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру - застереження та передача під нагляд батьків до досягнення ОСОБА_3 18 річного віку.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.
Цивільний позов Рівненської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволити повністю.
На підставі ч.2 ст. 1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 розмірі 2 450 (дві тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 28 копійок, зазначену суму до його повноліття стягувати з його законного представника - ОСОБА_5 .
На ухвалу суду може бути подана апеляцiя до апеляцiйного суду Рiвненської областi через Рiвненський мiський суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1