АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/129/16-к Номер провадження 11-кп/786/456/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 10.03.2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ст.128 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 638,91 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 6000 грн., а всього в сумі 6 638,91 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На вирок суду надійшла апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 у якій остання прохає вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у одного року обмеження волі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не було взято до уваги те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не вибачився перед нею, а те, що ОСОБА_8 займається суспільно корисною діяльністю, є хибним висновком суду та не підтверджується матеріалами справи.

Крім того, прохала задовольнити її цивільний позов у повному обсязі, оскільки судом при визначенні розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди не в повній мірі врахував глибину її душевних страждань та її матеріальне становище.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 01. 12. 2015 року, близько 16 год. 00 хв. знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 , діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливих наслідків, хоча повинен був і міг це передбачити, вхопив потерпілу рукою за праве плече та різко відштовхнув її від себе, від чого остання втративши рівновагу, не втрималася на ногах та з висоти власного зросту впала на асфальтове покриття дороги, вдарившись правою рукою об бордюр. В результаті цього, потерпіла отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому дистального метадіафізу правої променевої кістки зі зміщенням та кутовою деформацією, яке згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тілесне ушкодження, середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; потерпілу ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_6 , який не вбачає підстав для скасування вироку суду, а в частині вирішення апеляційних вимог щодо цивільного позову покладається на розсуд суду; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, потерпілою не оспорюються встановлені судом фактичні обставини справи та висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині. Ці висновки ґрунтуються на досліджених в суді та наведених у вироку доказах, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.
На підставі наведених та проаналізованих у вироку належних та допустимих доказів суд встановив, що ОСОБА_8 спричинив потерпілій необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Такі дії обвинуваченого суд кваліфікував за ст.128 КК України, що також ніким не оспорюється.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким; дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працевлаштований, займається суспільно-корисною діяльністю, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, розкаюється у вчиненому. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням вище наведеного, суд належним чином обґрунтувавши своє рішення призначив обвинуваченому покарання в виді громадських робіт в межах санкції ст.128 КК України.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги потерпілої щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання у виді обмеження волі та вважає, що призначене судом покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дослідивши надані позивачем докази та заслухавши пояснення спеціаліста ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої щодо відшкодування матеріальних збитків заподіяних злочином. В решті позовних вимог відмовив за безпідставністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про реальні витрати на придбання ліків, необхідних для лікування потерпілої від неправомірних дій обвинуваченого.

Суд дійшов правильних висновків, що злочинними діями обвинуваченого потерпілій була заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував характер злочину, глибину душевних страждань потерпілої, її вік. Керуючись принципами розумності та справедливості, а також тим, що обвинувачений працевлаштований та в змозі відшкодувати моральну шкоду, суд визначив розмір такого відшкодування, а в решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з вироком суду, в частині розміру стягнутих на її користь матеріальних збитків та моральної шкоди, потерпіла просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В той же час, апелянтом не ставиться питання про повторне дослідження доказів, які стосуються заявленого нею цивільного позову .

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки в апеляційній скарзі потерпілої не ставиться питання про повторне дослідження доказів - суд апеляційної інстанції процесуально позбавлений можливості їх дослідити з власної ініціативи та ухвалити своє рішення щодо заявленого позову. З урахуванням вище наведеного, апеляційні вимоги потерпілої в частині цивільного позову також не підлягають до задоволення.

Таким чином, переглянувши вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 10.03.2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д І :

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13