1-кп/381/129/16
381/4981/15-к
У Х В А Л А
«13» квітня 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в залі судового засідання в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000014 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фастова Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 та вказаного обвинуваченого, за відсутності його захисника адвоката ОСОБА_5 , який належним чином повідомлений і не прибув за викликом, проте подав заяву в якій просить провести підготовче судове засідання без його участі, а сторони, в силу правил судового розгляду, не заперечували про проведення підготовчого судового засідання без нього, оскільки його участь не є обов`язковою, -

У С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, надійшов до Фастівського міськрайонного суду Київської області 11 квітня 2016 року з Апеляційного суду Київської області, після скасування вироку цього ж суду від 18 грудня 2015 року.

Прокурор та обвинувачений консолідовано просили суд повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки при його складанні не були дотримані вимоги, передбачені ст. 291 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, проаналізувавши підстави та мотиви скасування вироку, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Як видно з ухвали Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2016 року, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд зробив висновки про таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Перевіряючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції не взяв до уваги порушення наведених вимог кримінального процесуального закону.

Так, дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, кваліфіковано за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання.

При цьому, викладаючи в обвинувальному акті обвинувачення, органами досудового розслідування не конкретизовано в якій саме формі проявлялось ухилення ОСОБА_6 від сплати штрафу, а зазначено лише про те, що обвинувачений не сплатив штраф.

Така неконкретність і суперечливість обвинувачення перешкоджала реалізації ОСОБА_6 , передбаченого ст. 43 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звернула увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь - якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, згідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, викладені у рішенні суду апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Отже, суд безумовно враховує те, що недотримання прокурором вказаних норм, а саме: відсутність сформульованого органом досудового слідства обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 ; не конкретизовано в якій саме формі проявлялось ухилення ОСОБА_6 від сплати штрафу, є істотними порушеннями, оскільки вони перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

При цьому, як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин прокурором, з урахуванням і інших допущених порушень матеріальних та процесуальних приписів, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а також до усталеної практики ЄСПЛ, ОСОБА_7 не висунуто обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Завданням кримінального провадження є захист будь-якої особи від кримінальних правопорушень, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду прокурора з обвинувальним актом.

Недотримання цих принципів є перешкодою у встановленні істини в даному кримінальному провадженні, забезпечення дотримання законності, правильного правозастосування та винесення обґрунтованого судового вироку, а тому є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення підстав, меж та змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, керуючись ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9 ч. 5, 314, 369-372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014) з додатками стосовно ОСОБА_3 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, - повернути прокурору Фастівської місцевої прокуратури Київської області юристу другого класу ОСОБА_4 (враховуючи звільнення з посади прокурора, яка затверджувала обвинувальний акт) - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_8 БОНЧЕВ