Справа №718/642/16-к
Провадження №1-кп/718/38/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань кримінальне провадження № 0000100 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , українки по національності, громадянки України, із вищою освітою, заміжньої, не військовозобов`язаної, працюючої в Нижньостанівецькому ЗНЗ І-ІІІ, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового слідства та прокурором ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що вона 25.02.2016 року біля 21:30 години проходячи поруч з домогосподарством по АДРЕСА_2 , переслідуючи раптово виниклий корисливий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшовши позаду ОСОБА_7 , яка в той момент розмовляла по мобільному телефону марки «LGP705», імеі: НОМЕР_1 вартістю 1100 гривень та схопивши останню за руку шляхом ривка вирвала зазначений мобільний телефон. В подальшому ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись мобільним телефоном марки «LGP705» на власний розсуд, чим завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1100 гривень.

Дії обвинуваченої кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Свою вину у вчиненому нею кримінальному правопорушенні ОСОБА_3 не визнала повністю та суду показала, що дійсно вона взяла мобільний телефон у ОСОБА_7 , з тією метою, щоб переконатися та доказати своєму чоловікові, про те, що він спілкується з потерпілою ОСОБА_8 , за таких обставин: будучи проінформованою, про дану ситуацію, вона безпосередньо підійшла до будинку по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 та побачила, що із сусідньої вулиці виїхав автомобіль, який належить її чоловікові. Через декілька хвилин, з тієї вулиці вийшла ОСОБА_8 , яка розмовляла по телефону, побачивши її, вона догнала останню, зупинила її та повернувши обличчям до себе запитала у неї чи вона розмовляє по телефону з її чоловіком ОСОБА_9 , на що ОСОБА_8 нічого не відповіла. Схопивши телефон з рук потерпілої, переконалася, що дійсно на екрані мобільного світився номер телефону її чоловіка і в телефонній трубці дійсно почула його голос, який відразу почувши її, виключив мобільний телефон. Після цього, ОСОБА_7 просила повернути їй телефон, однак вона відмовилася це зробити, оскільки хотіла довести своєму чоловікові про його неодноразові спілкування з ОСОБА_10 та пішла додому. Чоловіка вдома не було. Перевіривши наявність зафіксованих та телефоні розмов та СМС повідомлень переписки її чоловіка та ОСОБА_8 , повернулася до будинку останньої та намагалася з нею поспілкуватися, а саме отримати відповіді на рахунок відносин, що склалися між нею та її чоловіком ОСОБА_9 . Вона стукала у хвіртку, потім у вікно будинку потерпілої ОСОБА_7 , однак вона з нього не виходила.

Потерпіла ОСОБА_7 суду показала про те, що вона того вечора поверталася додому і почула як її доганяє ОСОБА_3 . Вона в цей час розмовляла по телефону з чоловіком останньої. Почувши це, ОСОБА_11 вихопила з її рук телефон та почала вияснювати ситуацію. На її прохання повернути телефон, ОСОБА_3 відмовлялася, тому вона повернулася та пішла додому. На наступний день, їй зателефонував ОСОБА_9 для того щоб повернути телефон, однак вона повідомила йому про те, що подала заяву у поліції, і свій мобільний забере тільки через працівників поліції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав суду покази про те, що дійсно він 25.02.2016 року підвозив на автомобілі ОСОБА_7 додому та після того як вона вийшла, розмовляв з нею по телефону. Раптом, у телефоні почув голос своєї дружини ОСОБА_3 , після чого взяв та виключив мобільний. Також зазначив, про те, що протягом 20 хв. його дружина намагалася неодноразово зателефонувати йому, для того, щоб він під`їхав до неї та ОСОБА_7 , для з`ясування обставин що склалися між ними, однак він цього не зробив. Повернувшись додому наступного дня, його дружина ОСОБА_3 показала йому телефонні розмови та СМС повідомлення, як доказ того, що він спілкувався з ОСОБА_7 та попросила його віднести останній її телефон, оскільки вона не мала змоги їй повернути вчора. Пояснив також суду, що він розуміє те, що його дружина вирвала телефон у Татарин, за його дійсні спілкування з останньою.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він виступав понятим під час добровільного повернення ОСОБА_3 телефону ОСОБА_7 у присутності інспектора поліції.

Аналогічні покази надав суду свідок ОСОБА_13 .

Допитана у якості свідка ОСОБА_14 , суду надала покази про те, що 25 лютого вона ішла до ОСОБА_7 на медичні процедури. Вийшовши на дорогу, побачила, що ОСОБА_8 ішла вуличкою і розмовляла по телефону та коли ОСОБА_8 підходила до свого будинку, до неї позаду підійшла особа і запитала у ОСОБА_7 з ким вона розмовляє та забрала з рук останньої мобільний телефон. Коли вона підійшла до потерпілої, то вона сказала що нічого не розуміє, чому від неї забрали телефон. Через 5-10 хвилин, вони почули як посипалося скло. Вийшовши на вулицю побачили ОСОБА_3 , яка сказала, що хоче поговорити з ОСОБА_7 , після чого вони двоє розмовляли протягом 1 години. Підійшовши до них, вона запитала чи все у них впорядку, на що ОСОБА_7 спокійно відповіла, що все нормально. Вона пішла додому. Також зазначила, що коли чоловік ОСОБА_3 хотів повернути потерпілій телефон, остання відмовилася брати, так як працівники поліції заборонили їй отримати телефон без їхньої участі.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, вбачається, що 01 березня 2016 року ОСОБА_15 звернулася із заявою про відкрите заволодіння чужим майном, спричинене ОСОБА_3 25 лютого 2016 року.

02 березня 2016 року заяву ОСОБА_7 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 186 КК України.

Відповідно до акту добровільної видачі від 14 березня 2016 року ОСОБА_3 добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон та чехол до нього.

28 березня 2016 року ОСОБА_3 винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Суд, допитавши обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідивши матеріали справи та речові докази, задовольнивши всі клопотання прокурора та захисника, провівши дебати у яких сторона обвинувачення просила призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 186 КК України, а саме: штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, а захисник та обвинувачена, яка не визнала своєї вини у скоєнні даного кримінального правопорушення, просили останню виправдати, вважає, що в діях обвинуваченої ОСОБА_3 не вбачається складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а також вважає, що її вина не знайшла свого підтвердження під час судового слідства, а стороною обвинувачення у тому числі не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.
Так, кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 186 КК України є відкрите викрадення чужого майна.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, тобто наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 186 КК України, об`єктивна сторона даного злочину характеризується вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, направленим на відкрите викрадення та прагнення одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної вигоди,в основі якого лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета - безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.
Так, судом встановлено, що відсутні докази на підтвердження прямого умислу на вчинення ОСОБА_3 даного правопорушення, щодо отримання матеріальної вигоди. Навпаки судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи одруженою особою, у такий спосіб захищала свої права, як зрадженої дружини.

Наведені обставини, крім показів обвинуваченої об`єктивно підтверджуються показами потерпілої та свідка.

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Положеннями ст. 337 КПК України закріплено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Положеннями ст. 62 Конституції України, рекомендаціями Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства та Постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ при постановлені вироків» від 29 червня 1990 року (з наступними змінами та доповненнями), слідує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. В основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви в справі, в тому числі, щодо зібраних фактичних даних, повинні тлумачитись на користь обвинувачених.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Зазначене свідчить, що в даному випадку має невиконання стороною обвинувачення свого обов`язку по доказуванню винності особи, передбаченого не тільки Конституцією та Законами України, але й Міжнародною Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод», згода на обов`язковість виконання якої дана Україною.

Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Отже у судовому засіданні, на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_3 грабежу, стороною обвинувачення не надано жодних доказів і судом не встановлено фактичних даних, які підтверджують наявність у ОСОБА_3 прямого умислу на відкрите викрадення майна потерпілої, з метою особистого збагачення та корисного мотиву.

За таких обставин суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені у судовому засіданні, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто достатньо доказів, які могли б довести про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України, а тому, ОСОБА_3 підлягає виправданню за ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, та просила суд стягнути з останньої на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4449,99 гривень, яка складається з витрат пов`язаних з лікуванням, витрати на судовий збір у розмірі 488 гривень та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Розглянувши вимоги цивільного позову, суд вважає, що у задоволенні останнього слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03. 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На розмір компенсації цієї шкоди впливають характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

З врахуванням всіх обставин справи суд, керуючись принципом розумності та справедливості, приходить до висновку, що у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 слід відмовити, оскільки вина ОСОБА_3 у судовому засіданні не доведена та майно, яке є об`єктом так званого злочину, повернене потерпілій ОСОБА_7 .

Судових витрат по кримінальному провадженню немає.

Питання щодо речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 284, 349, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 186 КК Українии та виправдати в зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного кримінального правопорушення.
Речові докази по справі, а саме:

-мобільний телефон «LGP705», ІМЕІ: НОМЕР_1 , який переданий під розписку на відповідне зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити в останньої.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1