Справа № 473/1572/16-к
УХВАЛА
іменем України
"12" травня 2016 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000321 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Воронівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працює, не одружений, проживає АДРЕСА_1 , раніше судимий 04.09.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.152 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Воронівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працює, не одружений, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив суд призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до судового розгляду, оскільки провадження підсудне Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області; обвинувальний акт відповідає вимогам, визначеним ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Також прокурор просив застосувати відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, пославшись на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема того, що вони можуть вчинити інші правопорушення.

Захисник, обвинувачені в частині вирішення питання про призначення провадження до розгляду та застосування запобіжного заходу поклалися на розсуд суду. Потерпіла ОСОБА_7 до суду не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце підготовчого судового засідання, про що в матеріалах провадження є підтвердження про отримання нею смс-повідомлення, тому на підставі положень ст..325 КПК України судом було прийнято рішення про можливість проведення підготовчого судового засідання у відсутності потерпілої ОСОБА_7 .

Заслухавши учасників провадження та дослідивши наданий до суду обвинувальний акт, суд вважає, що його слід повернути прокурору з огляду на наступне.

Однією із загальних засад кримінального провадження є його законність (п.2 частини першої ст.7 КПК України). Так відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Пунктом 13 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 ст.110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000321 не відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається із змісту обвинувального акту в ньому не сформульовано обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч.3 ст.185 КК України, що є порушенням вимог ч.4 ст.110 та ст.291 КПК України, згідно яких, в обвинувальному акті висунуте обвинувачення має бути сформульоване обов`язково. Натомість в обвинувальному акті викладено зміст підозри, про яку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були повідомлені 26 лютого 2016 року і не вказано взагалі в чому ж саме вони обвинувачуються і чи обвинувачуються взагалі.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом.

Неконкретність обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Натомість в обвинувальному акті не викладено обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно обставин інкримінованих їм злочинів, а також в акті взагалі лише викладено зміст письмового повідомлення про підозру, що фактично призводить до порушення права обвинувачених на захист, оскільки вони позбавлені можливості розуміти, у чому вони обвинувачуються.

Вирішуючи питання щодо дотримання прокурором вимог кримінального процесуального закону при складанні обвинувального акта, суд враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини в пункті 37 рішення «Жупнік проти України» від 09.12.2010 року (Заява № 20792/05). зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту

Згідно із п.51 Рішення ЄСПЛ від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) суд зазначив, що «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

В рішенні від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ визначив, що: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту»

Крім того, згідно із п.п.34, 35 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000321, після викладення фактичних обставин справи, відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд вважає, що є обставини, які перешкоджають судовому розгляду кримінального провадження на підставі цього обвинувального акта.

Крім того, наданий прокурором обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки згідно із цією нормою обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тоді як з обвинувального акту вбачається, що замість правової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в обвинувальному акті зазначено твердження про те, що останні ВЧИНИЛИ кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України. Тобто, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим злочинів, заздалегідь, без вироку суду, стверджується, що обвинувачені вчинили інкриміновані їм кримінальні правопорушення. При складанні обвинувального акту з урахуванням принципу, визначеного ст.17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ВЧИНИЛИ кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає із ст.ст.62, ч.2 п.3 ст.129 Конституції, ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 16.12.1966 року, ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у встановленому законом порядку фактично висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

З огляду на викладене, суд вважає, що існують підстави для повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прокурору для усунення недоліків в розумні строки.

Щодо клопотання прокурора про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, то воно не підлягає задоволенню, оскільки ні матеріали провадженні, ні поведінка обвинувачених під час слідства не свідчать про наявність існування ризику того, що вони можуть вчинити інші правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є спроби перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

В ході розгляду клопотання встановлено, що за весь час досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі та добровільно виконували покладені на них обов`язки, жодного разу до них не застосовувалися передбачені законом заходи примусу чи запобіжні заходи, вони не переховувалися від органів досудового розслідування, мають постійне місце проживання, з`явилися за викликом до суду. Тому клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час судового провадження є необґрунтованим, позаяк прокурором не доведені будь-які умови та обставини, передбачені ст.177 та 178 КПК України, як підстави для застосування такого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.177, 179, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Повернути прокурору Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000321 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.

Апеляції на ухвалу суду можуть бути подані протягом 7 днів з моменту її оголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду (підпис) ОСОБА_1

Згідно оригіналу: Суддя: