АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6671/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/77/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Тернопільської області матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2016 року клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області, погоджене із старшим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , працюючого на посаді головного лікаря комунального закладу Тернопільської районної ради Тернопільське районне територіальне медичне обєднання, депутата Тернопільської обласної ради, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено забезпечити доставку підозрюваного ОСОБА_7 до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш мякий запобіжний захід після його затримання і не пізніше як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Як убачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000082 від 11 лютого 2015 року.

У клопотанні зазначено, що протягом грудня 2014 р. - квітня 2015 р. головний лікар Тернопільського районного територіального медичного обєднання ОСОБА_7 вимагав та 17 квітня 2015 р. отримав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 200 000 грн за сприяння у здійсненні підприємницької діяльності ПП Укрмедіка.

18 квітня 2016 року ОСОБА_7 у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області, погоджене із старшим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя виходив з того, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корупційного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років; на сьогоднішній день переховується від органів досудового розслідування за кордоном, в звязку з чим оголошений у міжнародний розшук, а також врахував його високий соціальний статус, завдячуючи якому останній може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні чи підлеглих йому працівників, тобто прийшов до висновку, що існують ризики, які зазначені в клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та передбачені статтею 177 КПК України, а саме те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний буде і надалі намагатися переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому застосування більш мяких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду 25 травня 2016 незаконною та необгрунтованою. Просить зазначену ухвалу скасувати у звязку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Зокрема зазначає, що наведені слідчим суддею у оскаржуваній ухвалі ризики не відповідають дійсності, не підтверджені матеріалами кримінального провадження та є лише припущеннями.

Вказує, що в матеріалах даного провадження наявна достатня кількість доказів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_7 , починаючи з 30 березня 2015 року, тяжко хворіє та перебував на лікуванні у закладах охорони здоровя міст Тернополя і Києва.

Згідно рекомендацій та запрошень лікарів щодо необхідності вирішення питання про проведення аорто-коронарного шунтування та встановлення кардіостимулятора ОСОБА_7 був змушений виїхати до Німеччини у м. Штутгарт для подальшого лікування.

Зазначає, що про неможливість явки ОСОБА_7 у судові засідання із зазначених вище підстав ще до та після оголошення його у розшук слідчий, прокурор та слідчий суддя були повідомлені, а в судових засіданнях він надавав документи, які підтверджували його місце перебування.

Також про місце його перебування було повідомлено і Українське бюро Інтерполу.

Крім того, слідчим суддею було порушено ч.6 ст.193 КПК України, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали, тобто 25 травня 2016 року, йому було достовірно відомо про те, що ОСОБА_7 був затриманий ще 22 травня цього року в м. Штутгарт, ФРН, куди він вибув на лікування, про що у своїй ухвалі зазначив і сам слідчий суддя.

Зазначає, що положення вищенаведеної норми КПК України могли бути застосовані тільки після оголошення розшуку підозрюваного та лише до моменту його затримання.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який вважає, що ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Лабіта проти Італії № 26772/95).

Відповідно до положень ст. ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчини інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали слідчого судді місцевого суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому було вислухана думка прокурора та захисника, зясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбаченого статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України судом також враховано наявність доказів щодо обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, та загальні обставини кримінального правопорушення у їх сукупності.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, слідчий суддя вірно встановив, з чим погоджується і колегія суддів, що вказані слідчим доводи є обґрунтованими і доведеними. Це обгрунтовано наявністю вагомих доказів, наданих слідчим та доведених прокурором, які на даній стадії досудового розслідування свідчили б про те, що ОСОБА_7 міг вчинити інкримінований йому злочин.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

На підставі вказаного слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого, з чим також погоджується і колегія суддів, оскільки прокурором, окрім встановлення існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що слідчим суддею не враховано ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тяжкість злочину та дані про особу підозрюваного, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та підстав відмови в його застосуванні, при цьому дослідив належним чином всі матеріали судового провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Слід зазначити, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя виходив також з вимог ч.1 ст.188 КПК України про те, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбувається в присутності підозрюваного, обвинуваченого, щодо якого наданий дозвіл на затримання з метою його приводу для участі в розгляді зазначеного клопотання, що й мало місце у даному випадку, тобто фактично слідчим суддею був даний лише дозвіл на затримання у присутності захисника і право мати захисника при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді арешту за підозрюваним ОСОБА_7 продовжує залишатись.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у справі не вбачається.

Рішення слідчого судді відповідно до ст. 370 КПК України є законним обґрунтованим та вмотивованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом у їх сукупності в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 188, 193, 404, 405, п.1 ч.3 ст.407, ч.1 ст. 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Тернопільської обл.

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25 травня 2016 р. про обрання відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2