Справа № 739/172/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/463/2016
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковпинка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, розлученого, на утриманні малолітня дитина, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі рахується з моменту його затримання, з 03 грудня 2015 року, зарахувавши відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України у строк відбування ОСОБА_6 вказаного покарання період його попереднього ув`язнення з 03 грудня 2015 року по день набрання даним вироком законної сили виходячи з такого співвідношення одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення витрат, здійснених на лікування потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_9 , в якості відшкодування завданої злочином моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення комплексної судової трасологічної та імунологічної експертиз у розмірі 1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) гривень 19 копійок.

Як встановлено судом першої інстанції, 02 грудня 2015 року, приблизно о 23год. 30хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 , в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, завдав одного удару ножем в живіт своїй колишній дружині ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної стінки з множинними ушкодженнями петель тонкої кишки та її брижі, внутрішньочеревної кровотечі, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що його засудили незаконно, вказує, що його колишня дружина, тобто потерпіла має скандальний характер і в процесі сварки вона наносила йому удари. В свою чергу обвинувачений рефлекторно відмахнувся правою рукою, не встигнувши усвідомити, що в ній знаходився ніж. Наголошує, що колишня дружина погрожувала вбивством. Зазначає, що удар колишній дружині він завдав з метою припинення нанесення нею ударів кухонним молотком. На його думку вона могла його вбити. Вказує, що він не є небезпечною особою.

Захисник ОСОБА_7 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст.124 КК України, призначивши покарання в межах, передбачених цією статтею, зменшити стягнення в рахунок моральної шкоди.

В обґрунтування своєї позиції наголошує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що дії обвинуваченого неправильно кваліфіковані. В промові прокурора відсутні посилання на будь-які обставини, що за думкою обвинувачення виключають кваліфікацію дій обвинуваченого за ст.124 КК України і є доведеними в кримінальному провадженні. Обвинувачений вдарив потерпілу з метою припинення нападу, однак наносячи удар він не усвідомлював що в нього в правій руці був ніж. Також суд не визнав право обвинуваченого на необхідну оборону та відкинув показання обвинуваченого про перебування у стані необхідної оборони. Таким чином вважає, що висновки суду містять суперечності і є наслідком відсутності будь-якої позиції з цього приводу у обвинувачення. Висновок про те, що посягання потерпілої не було достатньо небезпечним для виникнення у обвинуваченого стану необхідної оборони через мотиви потерпілої та її антропометричні дані не підтверджуються доказами та є наслідком порушення норм кримінального закону. Суд мав з`ясувати чи мало місце з боку потерпілої суспільно небезпечне посягання, притаманне злочинові та чи мало посягання такий характер, що підлягало негайному припиненню обвинуваченим. Зазначає, що потерпіла скоїла напад з метою завдати шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого з інших мотивів, ніж наявність необґрунтованих побоювань. Слід вважати доведеним, що з боку потерпілої мало місце суспільно небезпечне посягання, притаманне злочину перший елемент виникнення права на необхідну оборону. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок експертизи №134 від 03.12.2015 року або безпідставно відкинув його, не пояснюючи чому. Докази припинення нападу самою потерпілою до того моменту, як їй було нанесено тілесне ушкодження не надані. Не маючи доказів припинення нападу суд послався на неіснуючі покази 9-річної дитини, доньки потерпілої. Також вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен перевищувати витрат на лікування.

Прокурор надав письмові заперечення, в яких просить вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з підстав наведених у них, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, його захисник просить змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст.124 КК України, призначивши покарання в межах, передбачених цією статтею.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 02 грудня 2015 року між ним та потерпілою відбувалась сварка, в процесі якої потерпіла, яка перебувала праворуч від нього на відстані близько 1,5 м, схопила кухонний молоток для відбивання м`яса, пригрозила йому вбивством та почала бити ним по голові, завдавши кілька ударів. Він прикрив голову лівою рукою і удари потрапили в руку. Від несподіванки він викинув праву руку вперед забувши, що в руці ніж, після чого виявив, що у потерпілої є ушкодження в області живота. Далі потерпіла відступила назад та впала на підлогу. Він злякавшись почав шукати телефон, але не знайшовши вибіг до коридору де зустрів сусідку, яку попросив зателефонувати до міліції та швидкої медичної допомоги. Свої дії по відношенню до потерпілої мотивує самообороною.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 надав аналогічні пояснення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує факт нанесення потерпілій удару ножем, однак вказує, що тілесні ушкодження заподіяні в стані необхідної оборони.

Проте, такі показання обвинуваченого, така його позиція з приводу того, що в даному випадку мала місце самооборона, а також доводи його апеляційної скарги в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Зокрема, із пояснень потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що між нею та обвинуваченим ОСОБА_6 відбувалась сварка і перебуваючи на кухні він схопив ніж. Вона ж злякавшись взяла до рук кухонний молоток для того, щоб захиститися, оскільки це перше, що потрапило їй під руку. З метою оборони завдала потерпілому удари по руці, але обвинувачений вибив його і повернувшись завдав удару ножем їй в живіт, нахилившись сказав, що вона помре і їй ніхто не допоможе, після чого зібрав речі і залишив квартиру через вікно. Вона ж змогла лише відкрити двері та виповзти з квартири до коридору побачила сусідку, після чого втратила свідомість. Раніше обвинувачений погрожував їй, що у разі розлучення вона помре.

В ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_9 надавала аналогічні показання.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка малолітня ОСОБА_10 підтвердила той факт, що між її матір`ю, тобто потерпілою, та батьком, тобто обвинуваченим, в їхній квартирі виникла сварка в ході якої батько поранив матір в живіт, після чого через вікно залишив квартиру. При цьому зазначила, що матір в момент коли її було поранено не била батька.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що між потерпілою та обвинуваченим почалася сварка, яка тривала досить довго і тому вони з дитиною залишили квартиру і пішли до сусідки в якої мала намір переночувати. Виходячи з квартири побачила у обвинуваченого в кармані ніж.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що вона є сусідкою потерпілої та обвинуваченого. 02 грудня 2015 року вона перебувала вдома і почула крики сусідських дітей і коли вийшла з квартири то зустріла обвинуваченого з ножем в руці, який попросив викликати міліцію і повідомив, що вбив свою дружину. Вона викликала міліцію та швидку медичну допомогу, яка невдовзі прибула на виклик. У потерпілої було пошкодження в області живота. Раніше потерпіла та обвинувачений періодично сварилися і мали місце випадки застосування обвинуваченим по відношенню до потерпілої насильства.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується і іншими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 03 грудня 2015 року, проведеного в будинку АДРЕСА_1 відповідно до якого було знайдено та вилучено кухонний ніж з плямами бурого кольору, схожими на кров. В квартирі АДРЕСА_4 зазначеного будинку на кухні, на підлозі виявлено розбитий посуд та плями бурого кольору схожі на кров (а.с.63-68);

- висновком експерта №139 від 23 грудня 2015 року, відповідно до якого за результатами проведеної судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_9 встановлене тілесне ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани черевної стінки з множинними ушкодженнями петель тонкої кишки та її брижі, внутрішньочеревна кровотеча. Дане тілесне ушкодження спричинене дією предмету, що має колюче-ріжучу поверхню по механізму удару і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення(а.с.81-83).

Таким чином, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілої та свідків, які в повній мірі узгоджуються між собою, висновками експертиз та іншими вище переліченими доказами, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження.

Є необґрунтованими посилання захисника та обвинуваченого відносно того, що тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні в стані необхідної оборони.

В судовому засіданні достовірно встановлено наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого, що підтверджується висновком експерта. Потерпіла також не заперечувала проти нанесення ударів обвинуваченому, однак пояснила, що вона їх наносила захищаючись.

Разом з тим, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи та вірно оцінив відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту.

Зокрема, аналізуючи надані докази, суд першої інстанції вірно надав оцінку як показанням потерпілої так і показанням свідків, а також дійшов вірного висновку, що з боку потерпілої, яка є невисокою на зріст, худорлявої статури та враховуючі її дії та мотиви її поведінки, не мало місце посягання, яке б викликало у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні потерпілій шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення відповідного посягання, що в свою чергу виключає перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони.

Також, судом враховано схильність обвинуваченого до насильства в сім`ї надано оцінку поясненням обвинуваченого щодо умислу на заподіяння ножового поранення.

За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Є необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, оскільки дані висновки зроблені на підставі показів свідків, висновків експертиз та інших доказів по справі, які зазначені у вироку, а тому взяті до уваги судом.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, характеризується посередньо, утримує разом з потерпілою малолітню дитину, має задовільний стан здоров`я, також врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та вчинення даного злочину в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника з приводу занадто великої суми моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілого, характер вимушених змін у його повсякденному житті, ступінь вини обвинуваченого і враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції є цілком адекватним стражданням потерпілої.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 , які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

З урахуванням доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни вироку або перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 немає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4