АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000621 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121; ч. 2 ст. 125; ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 136 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора захисників обвинувачених представників потерпілихОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року,

встановила:

Ухвалою підготовчого судового засідання Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000621 щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повернуто прокурору прокуратури м. Києва у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону. Суд зазначив, що насамперед у обвинувальному акті не чітко викладено короткий опис злочину із зазначенням часу, місця, способу, мотивів його скоєння та інших обставин, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинувачених.

Також суд звернув увагу на те, що в обвинувальному акті міститься вказівка на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із ОСОБА_15 , однак в обвинувальному акті не зазначено про виділення матеріалів відносно даної особи в окреме провадження, і такі дані відсутні в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Крім того суд послався на те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 109 КПК України, в долучених до обвинувального акта реєстрах матеріалів досудового вказані не всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, зокрема, такі як повідомлення учасників кримінального провадження про дату, час та місце проведення процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснення процесуальної дії.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_12 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд в суд першої інстанції.
Представник потерпілих вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому містяться чітко визначені розділи, а саме:
виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, із зазначенням часу, місця, способу, мотивів, змісту та форми умислу, змісту дій кожного із обвинувачених, як і інших обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; правова кваліфікація кримінального правопорушення з визначенням окремої кваліфікації дій кожного обвинуваченого відповідно до КК України; формулювання обвинувачення з викладенням обвинувачення за кожним кримінальним правопорушенням та стосовно кожного обвинуваченого окремо.
Також апелянт посилається на те, що невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, про що вказав суд в своїй ухвалі, не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору та не перешкоджає здійсненню судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілих та прокурора, які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право зі стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною другою статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За змістом оскарженої ухвали, суд першої інстанції прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вказаним вимогам кримінального процесуального закону через відсутність в ньому формулювання обвинувачення, а тому прийняв рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
А відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

В обвинувальному акті, складеному щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 містяться відомості про фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Разом з тим, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і від якого кожен з них буде захищатися.

Що ж стосується тверджень представника потерпілих в апеляційній скарзі про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому містяться чітко визначені розділи, в тому числі і розділ формулювання обвинувачення з викладенням обвинувачення за кожним кримінальним правопорушенням та стосовно кожного обвинуваченого окремо, то вони не ґрунтуються на законі.

Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. А ч. 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Таким чином, прокурор, складаючи обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, повинен був сформулювати твердження про вчинення кримінальних правопорушень злочинів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зазначивши при цьому час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів, винуватість кожного з них у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету його вчинення.
Разом з тим, вказаних вимог закону прокурором не дотримано, оскільки в частині складеного ним обвинувального акта, яка визначена як формулювання обвинувачення, твердження про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відсутнє, а міститься повторне викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, які встановлені прокурором, та, як підсумок викладеного, зазначено, що кожний з вказаних осіб лише підозрюється в скоєнні злочинів.

За наявності наведених недоліків обвинувального акта колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність його повернення прокурору.

Що ж стосується посилань суду на невідповідність реєстрів матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України через відсутність в них відомостей про всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, про виділення в окреме провадження матеріалів відносно особи, з якою згідно обвинувального акта вчинялись кримінальні правопорушення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , то, хоча вказані недоліки самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, проте, з огляду на відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення відповідно до вимог закону, про що вказано в ухвалі суду першої інстанції, колегія суддів вважає і ці посилання прийнятними, оскільки вони є небезпідставними та можуть бути усунуті разом з тими, що передбачені ст. 291 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000621відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3