Дата документу Справа № 330/1970/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/719/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/1970/15-к
Категорія: ст. 121 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001018, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року з апеляційним скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 , в яких:

обвинувачений вважає вирок суду першої інстанції незаконним, оскільки судом не були взяті до уваги його заяви про відсутність захисника, чим було порушено його право на захист, а також апелянт не погоджується з кваліфікацією його дій;

захисник просить оскаржуваний вирок змінити, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити покарання у виді 5 років 10 днів позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт послався на наступні обставини:

- обвинувачений ОСОБА_7 , допитані під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили той факт, що до моменту нанесення ОСОБА_7 удару ножем потерпілому, між ними раптово виник конфлікт, при цьому потерпілий ОСОБА_9 перший застосував фізичну силу до обвинуваченого, штовхав останнього, тріпав за одяг, наніс декілька ударів в обличчя, чим сам створив напружену обстановку та провокував ОСОБА_7 , завдавши останньому фізичного болю, таким чином, наявність певної обставини конфлікту, ініціатором якого був саме ОСОБА_9 , та фізична загроза з боку останнього, яку відчував ОСОБА_7 , створюють складову об`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке повинно бути кваліфіковано за ст. 124 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 , допитані під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили факт наявності дружніх стосунків між обвинуваченим та потерпілим, тобто, відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, отже, має місце відсутність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України;

- у порушення вимог глав 4, 29 КПК України, на підтвердження вини ОСОБА_7 суд послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що є незаконним, оскільки ці показання не підтверджують умисел обвинуваченого на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а лише підтверджують факт нанесення удару ножем;

- в якості доказів винуватості ОСОБА_7 суд послався на матеріали протоколів огляду речей та на протокол слідчого експерименту, що є незаконним, оскільки відповідно до вимог ст. 95 ч. 4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях обвинуваченого, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2013 року, та остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі

Початок строку покарання ухвалено відраховувати з моменту затримання обвинуваченого з 11.09.2015 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 11.09.2015 року зарахований у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо обвинуваченого залишений без змін у виді тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_15 і ОСОБА_16 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, в сумі 53 500 гривень - залишений без розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 судові витрати: за проведення судової дактилоскопічної експертизи №435 від 15.10.2015 року у сумі 613 гривень 80 копійок; за проведення судової дактилоскопічної експертизи №463 від 16.10.2015 року у сумі 613 гривень 80 копійок, а всього 1 227 гривень 60 копійок.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 13.04.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510 гривень;

- 01.11.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 22.11.2006 року Запорізьким районним судом за ч. 2, 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 05.11.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; звільнений 09.04.2009 року по відбуттю покарання;

- 21.10.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 11.09.2012 року по відбуттю покарання;

- 08.04.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки.

Як вказано у вироку суду, 08 серпня 2015 року, приблизно о 4 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля в`їзду на базу відпочинку ТОВ «Дюна» за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Коса Федотова, 105, під час сварки, що раптово виникла на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_9 один удар ножем в грудну клітину праворуч, заподіявши потерпілому одиночне проникаюче в праву плевральну порожнину сліпе колото-різане поранення грудної клітини праворуч, з локалізацією кожної рани в 6-му міжребер`ї праворуч, в 1,5 см латеральніше правої парастернальної лінії, з ушкодженням по ходу раневого каналу перикарда серця, що супроводжувалося у посттравматичному періоді гемотораксом І ступеню і травматичним перекардитом, яке за ознакою небезпечності для життя класифікується як тяжке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, які підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження та є обґрунтованими.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, оскільки він захищався від нападу на нього потерпілого ОСОБА_9 , є необґрунтованими та спростовуються дослідженими у суді першої інстанції доказами.

Так, допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що в ніч з 07.08.2015 року на 08.08.2015 року він з друзями, у тому числі з ОСОБА_7 , відпочивалив кафе «М`ята» на Федотовій косі смт Кирилівка. Оскільки їм ніде було жити, ОСОБА_7 запропонував переночувати на базі «Дюна», на якій є будиночок батька, після чого він, ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 поїхали на цю базу відпочинку, але приїхавши туди, побачили розбите скло у будиночку. Між ОСОБА_7 та його сестрою ОСОБА_13 виник конфлікт, ОСОБА_7 штовхнув її, вона почала плакати, він відштовхнув ОСОБА_7 , відвів ОСОБА_13 до машини та чув, як ОСОБА_7 кричав та лаявся. Далі він побачив, що ОСОБА_7 йде до них, вийшов з машини, сказав йому, щоб той заспокоївся та дав йому два ляпаси, за що отримав удар в область грудної клітини. Як і чим саме ОСОБА_7 наніс удар він не бачив, а тільки відчув дзвін у вухах та помутніло в очах, він одразу присів. До нього підійшов ОСОБА_12 та почав його підіймати. Після цього ОСОБА_7 розвернувся та пішов на базу відпочинку, при цьому кинув каміння в лобове скло автомобіля. Потім він побачив поріз на тілі, крові було не багато і він та інші зазначені особи поїхали до нічного клубу «М`ята», постояли там та поїхали до Запоріжжя, та коли під`їжджали ближче до Запоріжжя, йому стало гірше і його друзі запропонували поїхати до лікарні.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції пояснювала, що події сталися в ніч с 07.08.2015 на 08.08.2015 року на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». За пропозицією ОСОБА_7 на базу відпочинку «Дюна» поїхали вона, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , оскілки на ній знаходився будиночок їх з братом батька. Після того, як вони зайшли у будиночок, виникла сварка між нею та братом ОСОБА_7 , оскільки вона та інші хотіли звідти поїхати, а ОСОБА_7 хотів залишитися з ОСОБА_14 . Потім у будиночку ОСОБА_7 дав їй ляпасу через те, що вона почала його тягнути за руку з будинку. Поруч з нею знаходилася ОСОБА_14 та ОСОБА_9 і ОСОБА_9 сказав їй та ОСОБА_14 , щоб вони пішли до машини і вони пішли до машини та сіли у неї. У машині сиділи ОСОБА_18 , ОСОБА_12 . Ані ОСОБА_9 , ані ОСОБА_7 , вона не бачила. Вона сказала ОСОБА_14 , що боїться свого брата. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишилися на базі відпочинку. Саму сварку між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вона не бачила, а бачила тільки її початок у будиночку. ОСОБА_9 намагався заспокоїти ОСОБА_7 , але вона не бачила, щоб ОСОБА_9 бив ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_9 підійшов до машини, при цьому тримався рукою в області серця та через руку йшла кров. Після цього ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння у машину, нічого не пояснив, а тільки сказав, що все нормально та, щоб вони скоріше звідти від`їжджали. В автомобілі вони побачили, що у ОСОБА_9 є поранення. Потім вона почула, що щось прилетіло зі сторони воріт бази відпочинку та вдарилось об лобове скло машини. Після цього вони поїхали до бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Потім вона, ОСОБА_14 та ОСОБА_18 залишились, а інші кудись поїхали, а про те, що ОСОБА_9 знаходиться у лікарні, дізналася від працівників міліції.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції теж пояснювала, що в серпні 2015 року в смт Кирилівка вона, ОСОБА_7 , та ОСОБА_18 біля нічного клубу «Шторм» зустріли ОСОБА_7 з друзями та вирішили відпочивати разом. Потім ОСОБА_7 запропонував поїхати до бази відпочинку його батька, щоб там переночувати. Вони поїхали на базу відпочинку, зайшли у будиночок та побачили, що там немає умов для того, щоб там переночувати. ОСОБА_7 був злий через те, що з будиночку все вкрали. Почалася сварка через те, що ніхто, крім ОСОБА_7 , не захотів залишатися в будиночку. Потім ОСОБА_13 сказала ОСОБА_14 , що її вдарив брат. За неї заступився ОСОБА_9 , та сказав їй та ОСОБА_13 , щоб вони йшли до машини. Вона не бачила, щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_7 били одне одного. Потім вона та ОСОБА_13 сіли до машини, а ОСОБА_9 та ОСОБА_19 залишилися на базі відпочинку. Після цього ОСОБА_9 вибіг до дороги, при цьому зігнувся та тримався рукою за грудну клітину біля серця. Вона запропонувала допомогу ОСОБА_9 , але той відмовився та сказав, що все нормально. ОСОБА_7 в цей час залишався на базі відпочинку. Вони почули, що щось впало на лобове скло. Поїхали до нічного клубу «Шторм», про поранення вона дізналась в машині, коли вони їхали.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції пояснив, що 07.08.2015 року він приїхав сам до смт Кирилівка, інші вже були там. Приїхав на своєму автомобілі чорного кольору ВАЗ 2110. Відпочивали вони в клубі «Техас» та «М`ята» з 19.00 до 04.00 години, там вживали спиртні напої. ОСОБА_20 теж вживав спиртні напої пиво, коньяк. Він був п`яний, але адекватний. Потім вони за пропозицією ОСОБА_7 поїхали на базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Всього було 6 осіб: він, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 . Коли вони туди приїхали, то побачили, що база відпочинку занедбана, ніяких умов для проживання там не було. Потім вони вирішили повернутися. ОСОБА_7 їхати не збирався. Близько 04.00 години 08.08.2015 року виникла сварка між ОСОБА_7 та іншими особами через те, що вони пред`явили йому претензії стосовно місця, до якого ОСОБА_20 їх привіз, через те, що вони не хотіли залишитися на цій базі відпочинку, ОСОБА_9 втрутився та дав ляпасу ОСОБА_7 , щоб заспокоїти його, а він достав ніж та порізав ОСОБА_9 у грудну клітину. Після цього ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_9 та запитав, що трапилося, ОСОБА_21 відповів, що ОСОБА_7 його підрізав. ОСОБА_7 в цей момент вже не було. Потім ОСОБА_12 повів ОСОБА_9 до автомобіля. Потім у лобове скло машини зі сторони бази відпочинку хтось кинув каміння, хто саме це зробив він не бачив. Куди дівся ОСОБА_7 він не бачив, оскільки на базі відпочинку не було освітлення та було темно. Потім вони забрали ОСОБА_10 з клуба « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та поїхали до Запоріжжя у лікарню №5.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції пояснив, що 06.08.2015 року він, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 приїхали до смт Кирилівка. В ніч з 07.08.2015 року на 08.08.2015 року виникла сварка, в ході якої ОСОБА_22 підрізав ОСОБА_9 , він при цьому не був присутнім, оскільки перебував на пляжі, а до цього в клубі «М`ята» в смт Кирилівці, та дізнався про це у когось із товаришів. Близько 24.00 години він покинув цю кампанію, та куди вони відправились, він не знає. Через 5 днів він прийшов до ОСОБА_9 в лікарню, і той розповів, що у них з ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 його порізав ножем, причину не назвав. Ніж, яким порізав ОСОБА_7 потерпілого, належав йому, він знаходився в його сумці, яку привіз із Запоріжжя та яким користувались один раз для того, щоб зробити бутерброди, і він знову поклав його у сумку в тому будинку, де зняли житло. В Запоріжжі він виявив, що цей ніж зник. Ніж був складний, там була кнопка, на яку потрібно було нажати, та двома руками розкрити, однією рукою його складно було розкрити.

Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснив, що 07.08.2015 року близько 21.00 години він, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 вийшли гуляти до клубу «М`ята» в смт Кирилівці. Там гуляли, вживали спиртні напої. Близько 02.00 години він відійшов з іншими друзями, а ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 кудись поїхали і повернулися приблизно через годину, у ОСОБА_9 було поранення в області грудної клітини, ОСОБА_9 нічого не розповідав, а потім ОСОБА_12 розповів, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 ножем та розбив каменем лобове скло у машині та втік. Потім вони сіли у машину та поїхали до Запоріжжя. В Запоріжжі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 розповіли, що ОСОБА_7 почав бити свою сестру, а ОСОБА_9 заступився за неї. З ОСОБА_7 він побачився через три тижні і він йому пояснив, що це були сімейні розбірки і що ОСОБА_9 не слід було вмішуватися.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції та апеляційної інстанції фактично не заперечував, що він наніс ОСОБА_9 удар ножем в район грудної клітини у відповідь на те, що він наніс йому два удари кулаком у голову та вважає, що він таким чином оборонявся від дій ОСОБА_9 .

Проте, ці доводи обвинуваченого є неспроможними, оскільки спростовуються показами потерпілого та свідків та висновком експерта №126 від 19.09.2015 року, згідно з яким у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (т. 2, а.с. 204).

Згідно з висновком експерта №112 від 03.09.2015 року, у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження: одиночне проникаюче в праву плевральну порожнину сліпе колото-різане поранення грудної клітини праворуч, з локалізацією кожної рани в 6-му міжребер`ї праворуч, в 1,5 см латеральніше правої парастернальної лінії, ушкодженням по ходу раневого каналу перикарда серця, що супроводжувалося у посттравматичному періоді гемотораксом І ступеню і травматичним перекардитом, яке за ознакою небезпечності для життя класифікується як тяжке тілесне ушкодження. Тілесне ушкодження є колото-різаним, спричинено колото-різаним предметом, яким міг бути, наприклад, клинок ножа, що має обух та лезо (т. 2, а.с. 1-3).

Згідно з висновком експерта №136 від 06.10.2015 року, тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_9 , могли бути спричинені при обставинах, вказаних як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту за їх участю (т. 2, а.с. 201-202).

Також є необґрунтованими і зазначені в скарзі доводи захисника, оскільки згідно з поясненнями потерпілого та свідків, конфлікт, про який вказує захисник, почав не ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 і не тільки з потерпілим, але й зі свідками, у тому числі із його сестрою, за яку заступився ОСОБА_9 та намагався заспокоїти обвинуваченого, а наявність дружніх стосунків між обвинуваченим та потерпілим не спростовує умисел ОСОБА_7 на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

З цих же підстав є необґрунтованими доводи захисника про те, що незаконним є й посилання суду у вироку на покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Крім того, відповідно до диспозиції ст. 124 КК України, на яку в скарзі просить захисник перекваліфікувати дії ОСОБА_7 , заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, теж є умисним, тому доводи захисника, що у ОСОБА_7 був відсутній умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень є необґрунтованими.

Необґрунтовані також доводи захисника про те, що суд незаконно послався у вироку в якості доказів винуватості ОСОБА_7 на матеріали протоколів огляду речей та на протокол слідчого експерименту, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 98, 99 КПК України протоколи процесуальних дій, складених відповідно до вимог КПК України, є документами.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки у нього в суді першої інстанції не було захисника, безпідставні, так як адвокат ОСОБА_8 , який був призначений Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Запорізькій області, брав участь у всіх судових засіданнях, а його відсутність при проголошенні вироку, не є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані вірно та не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації його дій на ст. 124 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також врахував в якості обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину повторно, тобто рецидив злочинів, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, у тому числі з урахуванням обставин, наведених в апеляційній скарзі, призначене обвинуваченому покарання справедливим, та не вбачає підстав для зміни вироку суду і пом`якшення обвинуваченому покарання.

Відповідно до даних провадження, обвинувачений з 11.09.2015 року тримається під вартою, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню в строк відбування ним покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 11.09.2015 року по 27.05.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 11.09.2015 року по 27.05.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається пі вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4