АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/858/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 194 ч. 3 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровоград, громадянки України, з вищою юридичною освітою, адвоката, з її слів заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвала суду мотивована тим, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, наявності підозри у вчиненні ОСОБА_9 тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яка останній вручена не була, характеризуючих даних про особу ОСОБА_9 , в їх сукупності, яка має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судима, має на вихованні малолітню дитину, є діючим адвокатом, а також з урахуванням відсутності в доданих до клопотання слідчого матеріалах, доказів того, що ОСОБА_9 переховувалася від органів досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до висновку про недоведеність прокурором наявності будь-яких підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , а також доказів того, що остання перебуває в статусі підозрюваної, у зв`язку з чим клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2016 р. є незаконною та необґрунтованою, а тому просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор посилається на безпідставність висновків слідчого судді про неповідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з огляду на те, що 18.01.2016 р. в порядку ст. 135 КПК України прокурором по телефону було проінформовано ОСОБА_9 з приводу необхідності прибути за викликом для вручення їй повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, про що складено відповідний рапорт, крім того, 20.01.2016 р. ОСОБА_9 також було викликано, шляхом вручення повістки про виклик її на 21.01.2016 р. для вручення останній повідомлення про підозру, яку остання отримала та відповідно була ознайомлена з її змістом, що підтверджується підписом ОСОБА_9 про отримання нею повістки. Таким чином, апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_9 , будучи неодноразово проінформованою щодо необхідності прибути за викликом для вручення їй повідомлення про підозру, 21.01.2016 р. з`явилася за викликом до прокурора Київської області, до прибуття достовірно знаючи з якого приводу вона викликається. Однак ОСОБА_9 в присутності прокурора Київської області, який повідомив її про підозру, відмовилася отримувати письмове повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, що зафіксовано за допомогою відеозапису та про що складено відповідний протокол.
Отже на думку прокурора, повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_9 було вручено у відповідності до вимог ст. ст. 278, 136 КПК України, а саме у спосіб передбачений для вручення повідомлень під відеозапис, що підтверджує факт ознайомлення ОСОБА_9 із змістом вищевказаного процесуального документа, примірник якого 21.01.2016 р. також був надісланий поштою на адресу проживання ОСОБА_9 та КП «Гружківське», яке обслуговує будинок в якому проживає підозрювана.
Таким чином сторона обвинувачення звертає увагу колегії суддів на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років та тяжкість наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Крім того, апелянт вважає необґрунтованим висновок слідчого судді про відсутність даних щодо ухилення ОСОБА_9 від слідства та суду, оскільки під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні підозрювана неодноразово викликалась до слідчого та прокурора, шляхом надіслання їй повісток про виклик, в порядку ст. 135 КПК України, які вона ігнорувала та не з`являлася за викликом, що в свою чергу унеможливило проведення із ОСОБА_9 слідчих та процесуальних дій.
Також, прокурор зазначає про те, що слідчим суддею не враховані й інші ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, не надано належної оцінки поведінці підозрюваної, яка відмовляючись під розпис отримувати процесуальні документи, перешкоджає кримінальному провадженню, крім того ОСОБА_9 будучи адвокатом та здійснюючи свою професійну діяльність може незаконно впливати на експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, а також з метою зміни показань на її користь і на потерпілого та свідків, з якими знайома, а також остання може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому, на думку сторони обвинувачення, більш м`який запобіжний захід, окрім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку захисників підозрюваної та саму підозрювану, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006595 від 09.07.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.07.2014 р. у денний час доби ОСОБА_9 та ОСОБА_11 перебували в приміщенні юридичної компанії «Центр конфліктології та права» за адресою: м. Київ, вул. Почайнинська, 25/40, де вживали спиртні напої, оскільки напередодні у ОСОБА_11 був день народження. Цього ж дня, близько 17:00 години ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , власним автомобілем останньої марки «Тойота РАВ-4» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 поїхали за адресою: АДРЕСА_1 . По дорозі між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 під час з`ясування особистих стосунків, виникла сварка, яка у подальшому продовжилась у квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 . В ході подальшої сварки у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 підійшла до ОСОБА_11 , тримаючи ніж у правій руці, умисно нанесла ОСОБА_11 один удар ножем у верхню частину черева та продовжуючи свої злочинні наміри, спрямовані на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_9 умисно нанесла останньому другий удар ножем в ліву верхню частину грудної клітки, чим заподіяла ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження. В подальшому, з метою знищення доказів своєї протиправної діяльності пов`язаної з умисним заподіянням ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 заховала ніж торгівельної марки «Вінзер», за допомогою якого вона спричинила йому тілесні ушкодження у невстановленому досудовим розслідуванням місці.
21.01.2016 р. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в умисних діях, які виразилися в заподіянні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
29.02.2016 р. слідчий слідчого управління ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , мотивуючи його тим, що остання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі, а тому враховуючи характер, тяжкість злочину та підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також те, що ОСОБА_9 на неодноразові виклики до слідчого, прокурора не з`являється, наявні ризики того, що вона може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.
29.02.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в задоволенні клопотання слідчого було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведено наявності будь-яких підстав для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу, а також доказів того, що остання перебуває в статусі підозрюваної.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя має врахувати обставини, визначені ст. 178 цього Кодексу, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані не в повному обсязі.
Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовляючи повністю в задоволенні клопотання, слідчим суддею не в повній мірі досліджено матеріали провадження щодо наявності підозри у вчиненні злочину та наявності статусу підозрюваної в даному кримінальному провадженні.
Посилання слідчого судді на те, що ОСОБА_9 не набула статусу підозрюваної в даному кримінальному провадженні не відповідає дійсності, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_9 було вручено у відповідності до вимог ст. ст. 278, 136, 481 КПК України, а саме у спосіб передбачений для вручення повідомлень під відеозапис, що підтверджує факт ознайомлення ОСОБА_9 із змістом вказаного процесуального документа, примірник якого 21.01.2016 р. також був надісланий поштою на адресу проживання ОСОБА_9 , що прямо передбачено Кодексом та є підставою для набуття особою статусу підозрюваного.

Отже, ОСОБА_9 набула статусу підозрюваної саме 21.01.2016 р.

Крім того, колегією суддів, під час розгляду апеляційної скарги прокурора, встановлено, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується зібраними у судовому та кримінальному провадженні доказами, які були досліджені судом апеляційної інстанції.

При цьому, слід зазначити, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою у вчиненні злочину, а зобов`язаний лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

Відповідно до Рішень європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Поряд з цим, колегія суддів приходить до висновку щодо недоведеності слідчим та прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні. Слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Однак слідчий та прокурор належним чином не обґрунтували і не довели в судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до підозрюваної ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про її особу, в їх сукупності.

З урахуванням наведеного стороною обвинувачення станом на час розгляду справи не доведено наявність ризиків, зазначених у клопотанні та неможливість застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів, що виключає можливість застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину за ч. 1 ст. 121 КК України, даних про її особу, яка має постійне місце реєстрації та проживання в м. Києві, працює адвокатом, має позитивну репутацію, має на утриманні малолітню дитину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, раніше не судима, колегія суддів приходить до висновку про необхідність покладення на неї обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 194 КПК України.

За встановлених обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження та застосування іншого запобіжного заходу, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи, щодо порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 376, 404, 405, 407, 422, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровоград, громадянку України, з вищою юридичною освітою, адвоката, з її слів заміжню, маючу на утриманні малолітню дитину, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

__________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4