АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1408/16 Справа № 204/2841/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2016 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30 квітня 2013 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.152, ч.1 ст. 153 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, необґрунтованістю ухвали суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. Прокурор не погоджується з висновками суду про те, що засуджений не довів своє виправлення, вважає необґрунтованим посилання на посередню характеристику ОСОБА_8 , яку прокурор розцінює як задовільну. Зазначає, що ОСОБА_8 відбув певну частину покарання, яка дає можливість для вирішення питання про застосування до нього положень ст. 81 КК України, при звільненні він має можливість для працевлаштування, але ці обставини суд першої інстанції не взяв до уваги.

Аналогічні доводи виклав в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який зазначає, що ОСОБА_8 має позитивну характеристику, два заохочення всі стягнення погашені. На думку захисника, зазначені обставини свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання з 18 грудня 2012 року, у тому числі у складі господарчої обслуги Дніпропетровського слідчого ізолятора, характеризується посередньо, має два заохочення. Разом з тим, відповідно до ч.14 ст. 134 Кримінально-виконавчого кодексу України якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення. Згідно з довідкою про стягнення та заохочення період між стягненнями ОСОБА_8 не перевищував шести місяців. Таким чином, ОСОБА_8 має чотири стягнення, які вважаються непогашеними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора ОСОБА_6 , який повністю підтримав свою апеляційну скаргу та апеляцію захисника ОСОБА_7 , думку захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 щодо скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової ухвали, якою підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.152, ч.1 ст. 153 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2016 року згідно з ч.5 ст. 72 Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано попереднє ув`язнення з 18 грудня 2012 року по 20 серпня 2013 року включно.

22 квітня 2016 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 , який засуджений за тяжкий злочин, відбув більше 2/3 строку покарання. Крім того, засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, його зразкова поведінка та сумлінне ставлення до праці у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. ОСОБА_8 має позитивну характеристику, не має стягнень, які не погашені в установленому законом порядку, нещодавно отримав заохочення, тобто сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з вимогами ст.ст. 370, 372 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 81 КК України передбачає, що особам, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове покарання після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Перевіркою матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання судом першої інстанції були ретельно перевірені всі обставини, які мали значення для правильного вирішення справи, з`ясовано думку захисника ОСОБА_7 , який подав клопотання, позицію засудженого ОСОБА_8 , який просив клопотання задовольнити, думку представника Дніпропетровського слідчого ізолятора, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_8 .

Колегія суддів зазначає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Апеляційним розглядом встановлено, що всі обставини, які характеризують ставлення до праці та поведінку засудженого ОСОБА_8 , були перевірені під час розгляду клопотання судом першої інстанції.

Разом з тим, за вимогами чинного законодавства висновок суду про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Ці вимоги закону судом першої інстанції виконано, ретельно перевірено дані про особу засудженого ОСОБА_8 , його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання. Встановленим під час судового розгляду обставинам суд першої інстанції дав оцінку та належним чином обґрунтував свої висновки.

Як вбачається з матеріалів особистої справи засудженого ОСОБА_8 , яка була досліджена судом першої інстанції, останній під час відбування покарання має два заохочення: від 25 грудня 2013 року право на додаткове побачення за зразкову поведінку та сумлінне відношення до праці, 18 грудня 2015 року за зразкову поведінку та сумлінне відношення до праці застосоване заохочення у вигляді зняття раніше накладеного стягнення. Засуджений ОСОБА_8 протягом відбування покарання мав чотири стягнення: у вигляді доган від 07 березня 2015 року та від 03 липня 2015 року за зберігання заборонених речей та поручення розпорядку дня, 10 липня 2015 року за встановлення між камерного зв`язку ОСОБА_8 був поміщений до дисциплінарного ізолятора, а за порушення розпорядку дня йому оголошено догану. Зазначені стягнення погашені, останнє 18 грудня 2015 року.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до частини 14 статті 134 Кримінально-виконавчого кодексу України якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він вважається таким, що не має стягнення. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 є особою, яка має чотири стягнення. Тому викладенні у апеляційних скаргах прокурора і захисника ОСОБА_7 доводи про відсутність стягненнь у засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованими.

Проаналізувавши клопотання захисника ОСОБА_7 щодо підстав для застування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України, колегія суддів звертає увагу на те, що вони містять істотні суперечності: захисник зазначив, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Але за вимогами діючого кримінального законодавства, крім відбуття певного строку покарання, зазначені захисником обставини є підставою для застосування різних правових норм, а саме для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Обов`язковою умовою застосування до засудженої особи положень ст. 82 КК України, крім відбуття певного строку покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, є встановлення факту, що засуджений став на шлях виправлення. Кримінальний закон України крім відбуття засудженою особою певного строку покарання, визначив більш суворі критерії для можливості застосування ст. 81 КК України, а саме: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання перебував у місцях позбавлення волі більше трьох років. За час відбування покарання, як зазначено у долученій до матеріалів справи характеристиці, ОСОБА_8 характеризується посередньо, сумлінно відноситься до праці, виконує норми приготування їжі, проявляє розумну ініціативу, завжди та в повному обсязі виконує обов`язки робітника харчоблоку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення. Заохочення засудженого мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці ОСОБА_8 як належне. Крім того, колегія суддів не може визнати поведінку засудженого за весь період відбування покарання сумлінною, оскільки він протягом 2015 року мав чотири стягнення за порушення режиму утримання та на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання був особою, яка має стягнення. ОСОБА_8 хоча і приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, але характеризується посередньо. Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_8 хоча і сумлінно ставиться до праці, але його поведінка за весь період відбування покарання була нестабільною та не свідчила про позитивні зміни, які вказували на те, що він став на шлях виправлення, тим більше - сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Захисник ОСОБА_7 у клопотанні до суду та в апеляційній скарзі, як і прокурор ОСОБА_6 у апеляції, не надали суду першої та апеляційної інстанції переконливих доказів щодо наявності передбачених законом підстав для застосування щодо засудженого ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України, доводи апеляційних скарг захисника та прокурора щодо позитивної характеристики засудженого ОСОБА_8 та відсутності стягнень не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та задоволенню не підлягають.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 щодо наявності підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2016 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4