Справа № 515/266/16-к
Провадження № 1-кп/515/497/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

13 квітня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника служби у справах дітей ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, не одруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.304 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Рибальське Татарбунарського району Одеської області, мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, учня 9-го класу Татарбунарської ЗОШ ім.В.Тура, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 27 листопада 2015 року, приблизно о 19 годині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , разом з неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, вступили між собою в попередню змову, спрямовану на викрадення чужого майна з балкону квартири АДРЕСА_4 .

Далі, з метою реалізації свого загального злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення майна, що належить ОСОБА_4 , неповнолітній ОСОБА_6 по дереву проник на балкон квартири АДРЕСА_5 , а ОСОБА_7 залишився на вулиці під балконом та вів спостереження за навколишньою обстановкою, тим самим забезпечував можливість ОСОБА_6 довести до кінця злочинний умисел, в той час, як ОСОБА_6 передав йому алюмінієву каструлю б/у ємкістю 40 л, вартістю 550 грн. та алюмінієву миску б/у ємкістю 10 л, вартістю 200 грн., всього на загальну суму 750 грн.

Після чого, останні з місця злочину зникли розпорядившись викраденим на свій розсуд, заподіявши ОСОБА_4 матеріальний збиток на загальну суму 750 грн.

Також, вчиняючи крадіжку 27 листопада 2015 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється неповнолітнім, запропонував останньому, шляхом умовлянь, переконання в доцільності подібної поведінки, некараності, розповівши про легкість отримання грошових коштів, схилив неповнолітнього ОСОБА_6 до спільної участі в скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_6 винними себе у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнали повністю, не оспорювали фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаялись і просили їх суворо не карати, пояснивши детально про обставини скоєння крадіжки з квартири потерпілої ОСОБА_4 на загальну суму, зазначену в обвинувальному акті.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, оскільки достовірно знав про неповнолітній вік ОСОБА_6 , однак втягнув його в злочинну діяльність.

Крім визнання вини самими обвинуваченими, їх вина також підтверджується поясненнями законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що неповнолітній ОСОБА_6 є її сином, він з самого народження проживає біля неї. Про обставини скоєння останнім крадіжки їй не відомо, однак вона завіряє суд, що син щиро кається у скоєному, про що свідчить його теперішня поведінка.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачені повністю визнали свою вину в інкримінованих їм діяннях, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись лише показаннями обвинувачених, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо характеризуючих даних відносно обвинувачених.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази приходить до висновку, що умисні дії обвинувачених ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), скоєна за попередньою змовою группою осіб, поєднана з проникненням у приміщення.

Крім того, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.304 КК України, за ознакою втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

При обранні покарання обвинуваченим, суд враховує суспільну небезпеку вчинених ними кримінальних правопорушень та особи обвинувачених у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченими в судовому засіданні, їх щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення обвинуваченими неповнолітнім ОСОБА_6 кримінального правопорушення вперше, посередні характеристики на обох обвинувачених за місцем мешкання і навчання та неповнолітній вік обвинуваченого ОСОБА_6 як на час скоєння кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, суд не виявив.

При призначенні покарання, судом враховуються відношення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, мотив, мета та спосіб вчинення злочинного діяння, визначене законом покарання за вчинене протиправне діяння, характеристику на неповнолітнього обвинуваченого, соціально-побутові умови проживання неповнолітнього відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 15.02.2016 року.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати покарання, яке суд вважає доцільним і достатнім для його виправлення, у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінуємої йому статті, з урахуванням вимог ст.102 КК України. Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75,104 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що останньому необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінуємих йому статей. При визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд керується нормами ст.70 КК України.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, активно сприяв їх розкриттю, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього також можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд, на підставі ст.75 КК України, вважає доцільним звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкціями інкримінуємих їм статей, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження встановлено, що розмір процесуальних витрат, пов`язаних із залученням судових експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, складає 738 грн.00коп. Вказані витрати, згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинувачених на користь держави, однак, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітньою особою яка не має самостійного заробітку та майна, на яке можливо звернути стягнення, в силу ч.2 ст.1179 ЦК України ці витрати необхідно покласти на законного представника ОСОБА_8 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.304 КК України 3 (три) роки і 6(шість) місяців роки позбавлення волі;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3(трьох) років і 6(шести) місяців позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробовуванням на 1(один) рік і 6(шість) місяців.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох)років позбавлення волі.

Згідно ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробовування на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, відповідно до ч.1 ст.165 КВК України.

Контроль за виконанням вироку покласти на кримінально-виконавчу інспекцію Татарбунарського РП МВ КВІ УДПтСУ в Одеській області.

Стягнути з ОСОБА_8 , як законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 369 (триста шістдесять дев`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 369 (триста шістдесять дев`ять) грн. 00 коп.

Речові докази, передані потерпілій ОСОБА_4 під розписку, вважати їй повернутими.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 діб з моменту його оголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя Сивоконь