Справа № 307/4215/16-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04.11.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі судді - доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , розглянув у закритому судовому засіданні матеріали провадження № 11-сс/777/249/16 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 4 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою щодо
та продовжено строк тримання під вартою на 39 днів до 9 вересня 2016 року.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, що відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, перебуваючи на волі може переховуватися від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Суд вказав на відсутність підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі порушується питання про скасування ухвали слідчого судді, відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та звільнення останнього з-під варти в залі суду. Апелянт наголошує на відсутності достатніх підстав для тримання ОСОБА_6 під вартою, наведені слідчим підстави є формальними і необґрунтованими, а клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, до нього слідчим не долучено передбачених ч. 3 цієї статті Кодексу документів. Наголошує, що висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, ґрунтуються на припущеннях, оскільки фактичні дані щодо цього відсутні, а посилання на тяжкість скоєного злочину не є достатньою підставою для тримання ОСОБА_6 під вартою. Апелянт стверджує про відсутність наміру у підозрюваного ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини, запевняє про дотримання в подальшому процесуальної поведінки. Стверджує, що підозрюваному було вручено процесуальні документи та клопотання про продовження строку тримання під вартою на українській мові, якою він не володіє, що є порушенням права на захист. Вважає, що слідчий суддя ОСОБА_10 не вправі був розглядати клопотання слідчого і повинен був заявити собі самовідвід, оскільки вирішував в листопаді 2014 року та квітні 2007 року питання щодо обрання запобіжного заходу, а тому судове рішення ухвалено незаконним складом суду. Посилається на те, що пред`явлені ОСОБА_6 підозри є необґрунтованими, а органом досудового слідства всупереч ч. 5 ст. 199 КПК України не доведено, що обставини, які б свідчили про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, натомість слідчий суддя не дав оцінки тому, що ризики впливу на свідків та потерпілих, про що йде мова в клопотанні, зникли. Наголошує, що прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції, не мав повноважень, постанова про призначення групи прокурорів відсутня, на що вказувала сторона захисту при розгляді клопотання в суді. Просить врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення ЄС №7064/5 від 01.06.2006 року, яким встановлено, що якщо на початкових стадіях розслідування ризик втручання підозрюваного у здійснення правосуддя міг виправдовувати його тримання під вартою, однак після того, як докази зібрані, ця підстава своє значення втрачає. Посилається на рішення ЄС від 06.12.2007 року по справі «Попков проти Росії», згідно якого констатований обов`язок влади надати переконливі підстави для будь-якого самого мінімального терміну утримання під вартою, а тривале утримання під вартою може бути виправдане по конкретній справі тільки за наявності специфічних ознак суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості перевершує правило поваги до свободи особистості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та звільнити останнього з-під варти в залі суду, промову прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанціїпереглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування .
Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Колегія суддів бере до уваги встановлені в судах першої та апеляційної інстанцій обставини щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, тяжкість покарання, яке загрожуватиме йому в разі визнання винним за висунутою підозрою, а також той факт, що підозрюваний порушував обраний щодо нього запобіжний захід у кримінальному провадженні, унаслідок чого був оголошений у міжнародний розшук, що вказує про існування ризиків у тому, що підозрюваний може переховуватися від слідства і суду та перешкоджати досудовому розслідуванню, в тому числі впливати на потерпілого та свідків, з якими додаткові слідчі дії не проведені, і що інший більш м`який запобіжний захід не буде ефективним для забезпечення кримінального провадження, і вважає, що заявлені ризики не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою. Крім того, апеляційний суд враховує, що підозрюваний більше 9 років переховувався у Російській Федерації, де у нього виникли міцні соціальні зв`язки.
Слідчим суддею взято до уваги наведені у клопотанні обставини, що перешкоджають завершити досудове розслідування до закінчення дії ухвали слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, у кримінальному провадженні слід провести додаткові слідчі дії з потерпілим ОСОБА_12 , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та прийняти за наслідками цих дій відповідні процесуальні рішення, виконати вимоги ст. ст. 276-279, 290-293 КПК України, проведення яких потребує значного часу, а відтак досудове слідство не може бути завершено.
З огляду на це, клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою є підставним, ухвала слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга з цих же підстав не підлягає задоволенню.
Підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 , в тому числі на які посилаються апелянти, немає, оскільки, крім наведеного, скоєні ним злочини, відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких і є насильницькими злочинами щодо малолітньої особи, характеризуючі дані про його особу, в тому числі його посередні характеристики за місцем проживання та навчання, дають підстави вважати, що він може ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, повторно вчинити кримінальне правопорушення.
Отже, у справі існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, а передбачені ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на день розгляду клопотання не зменшились.
Переконливих даних про те, що ці ризики зменшилися і не виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, стороною захисту не надано.
Твердження апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Що стосується наведених в апеляційній скарзі посилань про ухвалення судового рішення незаконним складом суду, за участю неповноважного прокурора і при недотриманні прав підозрюваного щодо забезпечення його перекладачем, то такі є необґрунтованими. Так, наведені мотиви для відводу слідчого судді ОСОБА_10 не містять передбачених законом підстав щодо недопустимості участі судді в провадженні, прокурор ОСОБА_16 , який брав участь в розгляді провадження в суді першої інстанції, вправі був приймати в ньому участь в порядку ч. 2 ст. 37 КПК України, оскільки визначений в складі групи прокурорів в кримінальному провадженні, клопотання про продовження строку тримання під вартою та додані до нього матеріали ОСОБА_6 отримав 02.08.2016 року, а в судовому засіданні з розгляду клопотання був присутній перекладач ОСОБА_17 .
За таких обставин рішення слідчого судді є обґрунтованим і законним, а апеляційна скарга безпідставною.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 4 серпня 2016 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: