Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
23 травня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року по кримінальному провадженню №0000629 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 02 листопада 2007 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.1 ст.187, ч.2 ст.186, ст.395 КК України на 5 років позбавлення волі; 21 липня 2011 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі; ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року звільненого умовно-достроково, невідбуте покарання 10 місяців 17 днів,

обвинуваченого за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_5 1 рік 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2011 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишено попередній запобіжний захід тримання під вартою.

_______________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/293/ 2016 р. Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст.185, ч.2 ст.190 КК Доповідач ОСОБА_1 .
Постановлено рахувати початок відбування строку покарання з моменту затримання обвинуваченого - 21 жовтня 2015 року.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 24 липня 2015 року о 12 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в компанії незнайомого йому ОСОБА_9 , з метою незаконного заволодіння мобільним телефоном марки «NOKIA-105», який належить останньому, звернувся до ОСОБА_9 з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. При цьому ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_9 завідомо неправдиві відомості щодо своїх дійсних намірів, ввівши цим потерпілого в оману. На вказане прохання ОСОБА_9 погодився і передав ОСОБА_5 свій мобільний телефон, заволодівши яким ОСОБА_5 , користуючись тимчасовою відсутністю нагляду за його діями з боку власника, вийшов із приміщення вказаного житлового будинку та направився в сторону вул. С.Бандери у м.Дубно Рівненської області, перевівши мобільний телефон ОСОБА_9 , марки «NOKIA-105», вартістю 360 грн., у своє протиправне володіння, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

06 серпня 2015 року у вечірню пору доби ОСОБА_5 перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю нагляду за його діями, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung GT-E 1200I», вартістю 346 грн. 52 коп., що належить ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити йому покарання та призначити позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. В обґрунтування апелянт зазначив, що свою вину у вчинених злочинах він визнає у повному обсязі, щиро розкаюється у скоєному. При цьому, судом не було взято до уваги, що у нього на утриманні перебуває малолітня дочка і він є єдиним годувальником, а тому його довга відсутність негативно відобразиться на матеріальному становищі його сім`ї.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних доводів, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що скарга не підлягає задоволеню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, за викладених у вироку обставин, колегія суддів вважає правильним і таким, що відповідає фактичним обставинам даного провадження та підтверджений наявними у справі доказами, які за згодою всіх учасників провадження, у тому числі й ОСОБА_5 , досліджувались в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, покарання має бути призначене з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та призначив ОСОБА_5 покарання, яке відповідає як тяжкості вчинених злочинів, так і особі обвинуваченого. Зокрема, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття ОСОБА_5 і сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, а також характеризуючі особу обвинуваченого дані. Усі вказані обставини стали підставами для призначення ОСОБА_5 мінімального строку за цим видом покарання, передбаченого санкціями кримінального закону за кожен злочин.

Частиною 4 статті 82 КК встановлено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, які містить п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при застосуванні правил ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 був засуджений 21 липня 2011 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_5 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 10 місяців 17 днів.

Оскільки, злочини були вчинені обвинуваченим 24 липня та 06 серпня 2015 року, тобто протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тому остаточне покарання йому призначене за сукупністю вироків.

Відтак, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому, суд першої інстанції також дотримався і вказаних вимог ч.4 ст.82 КК, та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав для зміни судового рішення та задоволення апеляційних вимог обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Згідно даних кримінального провадження, і це встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 перебуває в місцях попереднього ув?язнення з 21 жовтня 2015 року.

Як передбачено ч.5 ст.72 КК, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до положення ч.2 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відтак колегія суддів вважає, що слід зарахувати строк попереднього ув?язнення ОСОБА_5 з 21 жовтня 2015 року по 23 трвня 2016 року з розрахунку один день поперенього ув?язнення за два дні позбавлення волі .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув?язнення

ОСОБА_5 з 21 жовтня 2015 року по 23 травня 2016 року з розрахунку один день поперенього ув?язнення за два дні позбавлення волі .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками апеляційного розгляду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно.
Суддя - доповідач ОСОБА_1