Ухвала
іменем україни
8 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000230 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року,

за участю:
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

представника
потерпілих ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Вишгородського районного суду Київської області від 5 лютого 2015 року ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця

АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що
судимості не мав,

засуджено за частиною 2 статті 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.
Ухвалено запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування, у виді застави до скасування та повернення йому застави у розмірі 73080 грн.
Згідно з вироком, ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 27 липня 2014 року о 18 годині 15 хвилин в порушення пунктів 2.3, 2.9, 12.6, 14.2 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи на підставі наявного при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , технічно-справним автомобілем «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , та рухаючись на 48км+100м автодороги Київ - Десна Вишгородського району Київської області в напрямку м. Києва, діючи необережно, невірно вибравши безпечну швидкість, рухаючись поза населеними пунктами з допустимим обмеженням швидкості до 90 км/год, з перевищенням швидкості понад 90 км/год, виконуючи маневр обгону транспортних засобів, що рухалися в попутному з ним напрямку в бік м. Києва, не переконався у тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, в результаті чого під час руху по зустрічній смузі допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у напрямку м. Десна в своїй смузі для руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, пасажир цього автомобіля ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_14 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Переглядаючи вказаний вирок за апеляційними скаргами представника потерпілих та прокурора, суд апеляційної інстанції 11 лютого 2016 року ухвалив новий вирок, яким вирок Вишгородського районного суду Київської області від 5 лютого 2015 року скасовано.

Ухвалено:

ОСОБА_15 призначити за частиною 2 статті 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заставу у розмірі 73080 грн, яку вніс ОСОБА_16 , звернути у дохід держави.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з моменту його затримання, з 29 жовтня 2015 року.

На підставі пункту 5 статті 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_17 з 29 жовтня 2015 року по 11 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вироку суду апеляційної інстанції шляхом призначення ОСОБА_15 за частиною 2 статті 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_17 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 частини 1 статті 76 КК України. Виключити з вироку рішення про звернення в рахунок держави застави у розмірі 73080.

Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що призначене засудженому покарання є надмірно суворим з огляду на наявність пом`якшуючих покарання обставин та стану його здоров`я, а також того, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність та засуджений до ухвалення вироку суду першої інстанції та під час апеляційного розгляду кримінального провадження частково відшкодував потерпілим матеріальну шкоду половину суми.

Крім того, захисником вказує на вирішення питання про звернення застави на користь держави з істотними порушеннями вимог кримінального закону, що також мало місце під час та після обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала ухвалене судове рішення законним і обґрунтованим, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги таперевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_18 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за частиною 2 статті 286 КК України, а також щодо призначеного додаткового покарання та вирішення цивільних позовів в касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника щодо призначення засудженому надмірно суворого покарання, а також щодо порушення вимог процесуального закону при вирішенні питання про звернення застави на користь держави та під час і після обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає неспроможними.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від його відбування з випробуванням та встановленням іспитового строку, враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, обставини кримінального провадження, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди, обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, приймає активну участь у громадському житті, за що він має відповідні подяки, стан його здоров`я, який є інвалідом ІІ групи, потребує проходження лікування та реабілітації в медичному закладі, вину свою визнав, просив пробачення у потерпілих, має постійне місце проживання, не дивлячись на проходження лікування постійно з`являвся в судові засідання, а також думку потерпілих, які при призначенні покарання покладалися на розсуд суду.
Вказані обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за його поведінкою з боку органів кримінально-виконавчої інспекції. У зв`язку з чим ухвалено про скасування запобіжного заходу у виді застави (що застосовувався ухвалою слідчого судді від 28 серпня 2014 року та виконана 29 серпня 2014 року) та повернення застави у розмірі 73080 грн.

Під час апеляційного провадження, що бере свій початок з березня-місяця 2015 року, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_17 для вирішення питання щодо застосування до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, що передувало неодноразовому постановленню ухвал про привід останнього в судові засідання та внесенню прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а 29 жовтня 2015 року було постановлено ухвалу про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з вказівкою на його обчислення з 29 жовтня 2015 року до набрання вироку суду першої інстанції законної сили.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами представника потерпілих та прокурора, суд апеляційної інстанції вважав визначений судом першої інстанції розмір призначеного основного покарання таким, що не буде достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень, а також визнав неправомірне його звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов, оскільки вважав, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував вчинення засудженим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, не взяв до уваги думку потерпілих, які не висловлювали прохання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того судом апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання було враховано психічний стан під час вчинення кримінального правопорушення та після, висновки про що викладені у висновку судово-психіатричної експертизи, за яким він не страждав на будь-який психічний розлад у інкримінований йому період та не потребує застосуванню примусових заходів медичного характеру.

Разом з цим, було ухвалено про скасування рішення суду першої інстанції щодо повернення застави з підстав порушення засудженим під час апеляційного провадження покладених на нього обов`язків при застосуванні запобіжного заходу у виді застави.

Викладені судом апеляційної інстанції обставини знайшли своє підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження в касаційному порядку, а його висновки колегія суддів визнає такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, судове провадження у суді апеляційної інстанції впродовж тривалого часу неможливо було здійснити з підстав неявки засудженого у судові засідання, про погіршення становища якого ставилися вимоги в апеляційних скаргах представника потерпілих та прокурора, що також оформлювалося приводом та в подальшому призвело до зміни запобіжного заходу із застави на утримання під вартою.

Вже перебуваючи в умовах утримання під вартою, засуджений постійно обстежувався, перебуває під наглядом лікарів та йому було рекомендовано подати заяву на лікування в закладах ДПтС України, право на що ним не використано. Такі дані були надані до касаційної інстанції захисником.

Також, колегія суддів враховує те, що постановою Кабінету Міністрів України № 1122 від 21 листопада 2012 року затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, за яким визначеним особам безперешкодно надається медична допомога в закладах охорони здоров`я за специфікою захворювання за встановленим порядком, їх доправлення до них та госпіталізація.

У зв`язку з чим, стан здоров`я засудженого, на який посилається захисник у своїй скарзі, не може бути визначальним для пом`якшення призначеного покарання та підставою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки матеріали кримінального провадження, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, у тому числі при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не містять даних щодо тяжкості захворювань засудженого та за вказаним порядком не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу. Тоді як, інші обставини, на які посилається захисник, враховувалися судом апеляційної інстанції, про що наведено обґрунтовані висновки.

Також слід зазначити, що засудженому неодноразово надавався час та можливість переконати суд, що він може виправитися в умовах без ізоляції від суспільства шляхом належної поведінки, попри це ним було здійснено затягування розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції. У такому випадку суд апеляційної інстанції мав усі передбачені законом підстави для обернення розміру застави в дохід держави без згоди заставодавця. Зокрема, згода заставодавця передбачається у разі здійснення такого обернення на виконання вироку в частині майнових стягнень, що врегульовано частиною 11 статті 182 КПК України.

Що стосується тверджень захисника щодо недотримання вимог закону після обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони також не заслуговують на увагу. Зокрема, суд апеляційної інстанції правильно визначив утримання засудженого під вартою, з посиланням на дату початку, до завершення провадження у суді апеляційної інстанції. Тобто, вказав на настання події - набрання вироку суду першої інстанції законної сили, що не потребує продовження строку тримання під вартою, не призводить до правової невизначеності та не породжує порушення прав і свобод особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції дотримано вимоги закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання та вимоги кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим вирок суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Отже, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які від нього настали смерть однієї потерпілої особи та отримання тяжких і середньої тяжкості тілесні ушкодження двом потерпілим, поведінку засудженого, дані про його особу та пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини, колегія суддів вважає, що призначене засудженому основне покарання є таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відтак, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3