Cправа № 750/1993/16-к
Провадження № 1-кс/750/866/16

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

слідчого - ОСОБА_3

розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, щодо нездійснення ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк,
в с т а н о в и в :

29.02.2016 р. ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_3 щодо нездійснення ним процесуальних дій в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293, котру означила, як таку що стосується «неповідомлення та/або не прийняття процесуального рішення по суті заяви про визнання потерпілою в кримінальному провадженні».

Особа, яка подала скаргу ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась та, до початку такого, надала заяву, в якій просить розглядати дану скаргу без її участі, таку підтримує, та просить її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення тієї, зазначивши, що він дійсно 23.12.2015 р. отримав від тієї таку заяву, і того ж дня усно спілкувався з ОСОБА_4 та пояснив їй, що по даному провадженню вона є свідком, потерпілою не може бути визнана, разом з тим, письмової відмови у вигляді постанови про відмову у визнанні її потерпілою він не виносив.

Заслухавши пояснення слідчого та дослідивши в судовому засіданні надані матеріали скарги, суд доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, належить відмовити в її задоволенні.

Кримінальне провадження було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.

В судовому засіданні встановлено, що 23.12.2015 р. ОСОБА_4 , дійсно звернулась до слідчого з клопотанням, в якому зазначила, що вона є власником автомобіля, вилученого працівниками міліції, чим їй завдана значна майнова та моральна шкода, тому просила визнати її потерпілої по кримінальному провадженню 0000293 і про прийняте рішення повідомити їй у встановлений строк, однак слідчий так і не виніс жодного документу, як щодо відмови, або ж задоволення такого клопотання.

Як слідує з ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому ч. 5 означеної статті наголошує, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, виходячи із встановленого, на підставі системного аналізу положень ст. 55 КПК України «Потерпілий», суд приходить до висновку, що оскільки слідчий, 23.12.2015 р. отримав заяву ОСОБА_4 про залучення її до кримінального провадження 0000293 як потерпілої, той, в силу наявних повноважень, як сторона кримінального провадження, при незгоді з обґрунтуванням такої зави, на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України мав право винести постанову про відмову у визнанні тієї потерпілої, що слідчим не було зроблено, станом на час проведення судового засідання. Інших форм відмови особі у набутті статусу потерпілого законодавець не встановив. Разом з тим, законодавець не встановив і імперативної вимоги, про покладення на слідчого обов`язку саме своїм рішенням визнавати за особою статус потерпілого, більш того, такий статус сторона кримінального провадження може набувати самостійно, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 55 КПК України, законодавець це пов`язує лише з фактом подання відповідної заяви слідчому, і, таким чином, моментом виникнення у ОСОБА_4 прав і обов`язків потерпілої у кримінальному провадженні 0000293 є дата 23.12.2015 р.

Зазначене свідчить про відсутність спору у контексті цих правовідносин, котрі законодавець сформулював у виключному переліку, зазначеному у ст. 303 КПК України, відповідного до чого у задоволенні скарги належить відмовити.

Питання скарги в частині не направлення слідчим письмової відповіді особі, яка подала скаргу, не віднесено законодавцем до компетенції слідчого судді і може бути вирішене, без порушення прав особи, яка подала скаргу до суду, в межах іншого порядку оскарження тих чи інших дій або бездіяльності слідчого, передбаченого діючим законодавством.

Керуючись ст. ст. 2, 22, 23, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України,
у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, щодо нездійснення ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1