УХВАЛА
Справа № 534/2610/14-к
№ 1-кп/534/121/16
10 серпня 2016 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні клопотання про визнання доказів недопустимими та клопотання про зміну запобіжного заходу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Під час судового засідання захисник обвинуваченого заявив клопотання про визнання доказів недопустимими та клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Захисник обвинуваченого просить визнати наступні докази недопустимими: протокол огляду місця подія від 14.07.2014р., висновки експерта від 04-11.08.2014р. №213, від 31.07.-08.08.2014р. №216, від 23-30.07.2014р. №612, від 23.07.2014р. №611, від 18.08.2014р. №226-МК, від 01.10.2014р. №227-МК, від 04-06.08.2014р. №617, протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 15.07.2014р., протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_7 від 16.07.2014р., протоколи тимчасового доступу до речей від 16.07.2014р. та від 17.07.2014р.

Захисник зазначав, що вказані вище докази отримані з порушенням вимог КПК України. Крім того, захисник просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання
Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор, потерпілий просили відмовити у задоволенні клопотаннь, вважаючи їх не обґрунтованими.

Заслухавши прокурора, потерпілого, захисника обвинуваченого, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частина 2 ст.87 КПК України визначає певний перелік діянь, котрі суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

У контексті ч.3 ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Разом з тим суд зазначає, що захисник обвинуваченого просить визнати докази недопустимими перелік яких не узгоджується з приписами ч.2 ст. 87 КПК України.

Одночасно суд вказує, що за змістом ч.1 ст.89 обов`язком суду є вирішення питань допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Щодо клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Суд вказує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, строк покарання за який передбачено до десяти років позбавлення волі.
За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.
У контексті ст.178 КПК України судом при обрані запобіжного заходу враховуються ряд обставин визначених даною статтею, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідним особам у разі визнання обвинувачених винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються; вік та стан здоров`я обвинувачених; репутацію обвинувачених; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особи, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачуються особи, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Разом з тим, суд також враховує ту обставину, що на даний час не допитані свідки обвинувачення.
Суд, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, оскільки ризики, що існували на час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, а саме ризик незаконного впливу на свідків, переховування від суду, залишаються реальними і вони виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого є не обґрунтованими та не належить до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 26, 92, 93, 318, 350 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотань захисника обвинуваченого відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити захиснику обвинуваченого та обвинуваченому, що вирішення питання допустимості доказів судом буде здійснено під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1