Справа № 749/58/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/502/2016
Категорія - ст.289 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових за № 0000374, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сновське, Щорського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , не працюючого, неодруженого, не судимого згідно ст.89 КК України,

визнаного винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185. ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185. ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 ( одного) року позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 289 КК України призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої у санкції статті у вигляді 3 ( трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини просить вирок суду змінити, призначивши йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Доводи своєї апеляційної скарги мотивує тим, призначене покарання є занадто суворим для нього. Вважає, що обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є підставами для застосування ст. 75 КК України.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор Щорського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав заперечення в яких просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що призначене судом покарання з ізоляцією обвинуваченого від суспільства є найбільш доцільним для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів у майбутньому, як того вимагає ст. 65 КК України.

Як встановив суд, 26.10.2015 близько 12 години, ОСОБА_8 , прибув до дачного будинку ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 з метою збирання шматків цегли, які знаходилися поблизу дачного будинку та, помітивши відкриті двері у будинку, зайшов всередину поцікавитися чи є господарі вдома, де у нього виник умисел на крадіжку майна. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та протиправно, переслідуючи при цьому корисливу мету, ОСОБА_8 здійснив таємне викрадення килимку вартістю 60 грн., люстри вартістю 80 грн., штори вартістю 60 грн, двох покривал декоративних вартістю 80 грн. кожне, покривала махрового вартістю 85 грн., ковдри вартістю 100 грн. та каструлі вартістю 40 грн., які переніс до місця свого проживання, в результаті чого власнику господарства заподіяно матеріальних збитків на загальну суму 585 грн.

Потім, у цей же день, перебуваючи у себе вдома близько 13 години, у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, який він помітив при вчиненні крадіжки речей з дачного будинку по АДРЕСА_2 . Вирішивши викрасти мопед ОСОБА_8 прибув до вказаного господарства, де через незамкнені двері проник до коридору будинку, що був призначений для тимчасового зберігання транспортного засобу, а саме мопеду «Рига-13», та незаконно заволодів транспортним засобом викотивши його з місця зберігання та в подальшому заховавши під навісом із сіном, внаслідок чого власнику транспортного засобу ОСОБА_10 заподіяно матеріальних збитків на суму 3921,38 грн.

В цей же день 26.10.2015 р. близько 14 години, ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна, яке він бачив під час скоєння попередньої крадіжки, діючи умисно та протиправно, прибув втрете до дачного будинку ОСОБА_10 , де через незамкнені двері проник в середину будинку, звідки таємно викрав належне власнику майно, а саме розкладушку вартістю 350 грн. та стілець вартістю 150 грн, чим завдав потерпілому матеріальних збитків.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу и просили її задовольнити з підстав в ній викладених, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційного скарги вважав вирок суду обґрунтованим, законним і просив залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким, в тому числі і самим обвинуваченим, не оспорювались і, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Як вбачається з матеріалів справи, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В суді першої інстанції кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за його згодою було розглянуто в порядку ст. 349 ч. З КПК України. При цьому судом було роз`яснено вимоги вказаної норми закону, а також наслідки щодо неможливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 394 ч. 2 КПК України обвинуваченим не може бути оскаржений вирок суду першої інстанції з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним до вимог ст. 349 ч. З КПК України.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( викрадення вузла з речами з будинку ОСОБА_10 ), за частино 3 статті 185 КК України, як викрадення чужого майна ( розкладушки та стільця) вчинене повторно, поєднане з проникненням до будинку ОСОБА_10 , за частиною 2 статті 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання " досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які за ч. 1 ст. 185 КК України є злочином невеликої тяжкості та за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України є тяжкими злочинами, обставини при яких скоєні кримінальні правопорушення, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, до адміністративної відповідальності притягувався у 2015 році, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди, обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вищезазначені обставини дали суду підстави при призначенні покарання застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, без конфіскації майна, передбаченої санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Остаточна міра покарання судом призначена у відповідності з вимогами ст. 70 КК України.

Таке покарання колегія суддів вважає справедливим.

Проте, мета покарання - це виправлення та перевиховання особи, яка скоїла злочин та попередження вчинення нею нових злочинів та не повинно бути карою та розправою за скоєння злочину.

Ті обставини, що ОСОБА_8 скоїв кримінальні правопорушення, від яких не настали тяжкі наслідки, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдану шкоду, дають судовій колегії підстави вважати, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на його обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, вирок відносно ОСОБА_8 підлягає зміні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3(три) роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти в залі суду.

В решті, цей же вирок щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3