Справа №489/5213/15-к 13.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15 лютого 2016 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Миколаєва, раніше судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої за ст. 166 КК України,
обвинуваченої ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_4 просить змінити вирок та на підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання.
Вироком суду ОСОБА_4 визнана винуватою за ст.166 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Провадження № 11-кп/784/339/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст.166 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 років 7 місяців позбавлення волі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_4 посилається на те, що її малолітній син ОСОБА_8 загинув випадково через її необережність. Посилається на те, що не бажала настання таких наслідків і втрата сина стала для неї великою душевною травмою. Зазначає, що усвідомила свої помилки щодо виховання дітей, змінила поведінку і має намір відновити батьківські права, яких була позбавлена. При цьому, не оспорюючи вид та розмір призначеного покарання, просить звільнити від його відбування на підставі ст.75 КК України.
В запереченнях на апеляцію прокурор вважає вирок законним і обґрунтованим і просить залишити його без зміни.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_4 є матір`ю одиначкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . З початку 2014 року до 23 липня 2014 року не створювала достатніх умов для виховання та утримання дітей, в зв`язку з чим її малолітній син ОСОБА_9 неодноразово тікав з дому та бродяжничав. 23.07.2014 року малолітній ОСОБА_9 вчетверте втік з дому. В цей же день співробітниками СКМСД Ленінського РВ ММУ УМВС в Миколаївській області був знайдений та поміщений до КЗ «Миколаївського центру соціально - психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради (МЦСПРД). 24.07.2014 року ОСОБА_4 звернулась до служби у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради і виявила бажання забрати свого старшого сина ОСОБА_9 додому. Їй було вказано на необхідність надання доступу до житлового приміщення, де вона мешкає разом із дитиною, з метою обстеження житлово-побутових умов дитини. Однак ОСОБА_4 в цьому відмовила, мотивуючи тим, що квартира їй не належить. За весь час перебування сина у вказаному закладі, ОСОБА_4 навідала його лише тричі - 24.07.2014 року, 27.07.2014 року та 14.08.2014 року. Після 24.07.2014 року ОСОБА_4 до служби у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради з приводу повернення додому своєї дитини ОСОБА_9 не зверталась і на теперішній час протягом року малолітній ОСОБА_9 знаходиться у МЦСПРД та вона не зробила жодних дій для повернення своєї дитини ОСОБА_9 додому.

07.10.2014 року сім`я ОСОБА_4 взята під соціальний супровід Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Однак, ОСОБА_4 не виконувала заплановані заходи та рекомендації спеціалістів центру, не відвідувала призначені консультації. Неодноразово фахівцями Центру здійснювалось відвідування сім`ї ОСОБА_4 за місцем мешкання, однак вона жодного разу не дозволила побачити дітей і не надала доступ до житлового приміщення з метою обстеження житлово - побутових умов проживання.

ОСОБА_4 після народження молодшої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовилась і дитина з 2-місячного віку по теперішній час проживає разом із своїм батьком ОСОБА_13 .. 23.04.2014 року рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав по відношенню до її доньки ОСОБА_11 у зв`язку з тим, що вона ухилялась від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини.

3 12.10.2012 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою ОСОБА_4 не мешкала та переважно проживала за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання своєї бабусі. Зазначена квартира є двокімнатною та знаходиться на 8-му поверсі 9-ти поверхового будинку. На вікнах відсутні грати або сітки. В одній кімнаті мешкала ОСОБА_4 разом зі своїми малолітніми дітьми та бабусею, яка ІНФОРМАЦІЯ_6 померла. В іншій кімнаті мешкала сестра ОСОБА_4 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , із своїми двома малолітніми дітьми та співмешканцем.
ОСОБА_4 всупереч вимогам п.2 ст.150 Сімейного кодексу України, яким передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, не приділяла необхідної уваги вихованню своїх дітей, зокрема ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ОСОБА_4 , як мати одиначка отримує соціальну допомогу на дітей. З початку 2015 року до 13.06.2015 неодноразово отримавши соціальну допомогу, не попередивши близьких, зникала з грошима на кілька днів, залишаючи своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_12 без нагляду. На протязі цього часу ОСОБА_4 витрачала гроші на власні потреби, а її близькі родичі були вимушені піклуватись про її дітей.
ОСОБА_4 неодноразово у своїй кімнаті відкривала вікно для провітрювання, залишаючи без нагляду своїх малолітніх дітей, які там знаходились. Впритул до вікна розташовані ліжко та трюмо, на які без перешкод вилазять малолітні діти, отримуючи тим самим доступ до відкритого вікна. Родичі неодноразово робили ОСОБА_4 зауваження про недопустимість залишення дітей в кімнаті без нагляду при відчиненому вікні, однак вона належних висновків не робила і в подальшому продовжувала відкривати вікно і залишала своїх дітей без нагляду у кімнаті.
06.06.2015 року малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 виліз на підвіконня в кімнаті, де мешкала ОСОБА_4 , і протягом кількох хвилин знаходився там та бив кулаками по віконному склу. Тільки після телефонного дзвінку сестри ОСОБА_14 , яка виявила це, знаходячись на вулиці, ОСОБА_4 зняла свою дитину з підвіконня.
13.06.2015 року, близько 21 год., ОСОБА_4 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 разом із своїми малолітніми дітьми ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітніми дітьми своєї молодшої сестри ОСОБА_14 : ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відкрила вікно у своїй кімнаті, і, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками в частині піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не прийнявши достатні заходи для візуального контролю за малолітніми дітьми, залишила їх на 10 хвилин без нагляду, вийшовши на кухню та у ванну кімнату, в результаті чого її малолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без перешкод виліз на підвіконня та випав з вікна 8-го поверху, загинувши при цьому.

Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст. 166 КК України, як злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні рішення та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченої ОСОБА_4 , яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі; думку прокурора про залишення вироку суду без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_4 в скоєні кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, наведеними у вироку.

Доводи ОСОБА_4 про те, що обвинувачення є необґрунтованим, а її малолітній син ОСОБА_8 загинув випадково через її необережність, являються безпідставними.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в скоєному правопорушенні не визнала та відмовилася надавати показання згідно ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, суд вірно встановив, що ОСОБА_4 злісно не виконувала встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 в 2010, 2013, 2014 роках неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1, ст. 173-2 ч.2, ст. 184 ч.1 КУпАП, тобто за вчинення насильства в сім`ї та невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. В період часу з 17.11.2010 року до 02.11.2011року та з 16.10.2013 року до 17.10.2014 року перебувала на профілактичному обліку Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, як «сімейний насильник».
З показань свідка ОСОБА_17 - працівника служби у справах дітей слідує, що сім`ю ОСОБА_4 взяли на облік за ситуацією «складні життєві обставини» після того, як 23.07.2014 року старший син ОСОБА_4 потратив до реабілітаційного центру. Того дня хлопчик тричі тікав з дому. Його знайшли на направили до притулку. Свідок вказувала, що декілька разів приходила додому до ОСОБА_4 з метою складання акту про житлово-побутові умови проживання дітей, однак ОСОБА_4 її не пускала, поводилась агресивно. Було направлено клопотання про взяття під супровід ОСОБА_4 , але вона не виконувала складену програму, тому була знята з соціального супроводу. У 2014 році ОСОБА_4 звернулась, щоб їй повернули сина, однак пакет документів, який необхідний для повернення дитини не надала та до сина ОСОБА_9 , який з 23.07.2014 року перебуває в реабілітаційному центрі навідувалась лише 3 рази. Також свідок пояснювала, що відносно доньки ОСОБА_18 їм відомо не було до трагедії з ОСОБА_19 . Після цього було направлено лист про відібрання у ОСОБА_4 доньки ОСОБА_18 , який було розглянуто та задоволено. Дитину передано на виховання батьку ОСОБА_18 .

З показань свідка ОСОБА_13 - колишнього цивільного чоловіка обвинуваченої, слідує, що доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проживають разом з ним, а син ОСОБА_20 знаходиться у дитячому будинку. Донька ОСОБА_18 проживає з ним з 2 місяців народження, тому що ОСОБА_4 відмовилась від неї та за весь час не навідувала. Старша донька ОСОБА_21 стала проживати з ним після трагедії з ОСОБА_19 , який не є його сином.

Свідок ОСОБА_22 двоюрідний дядько ОСОБА_4 підтвердив вказані обставини.
З показань свідка ОСОБА_23 співмешканки двоюрідного дядька слідує, що ОСОБА_4 дітьми не займалась, були випадки коли син ОСОБА_20 тікав від бабусі, яка гуляла з ним на вулиці. Останній раз коли він втік, то його забрали до дитячого будинку. Також свідок пояснила, що в червні 2015 року коли вона знаходилась на вулиці, то бачила, як хтось з дітей ОСОБА_4 стояв на підвіконні, але вікно тоді було зачинене. Про це вона повідомила ОСОБА_4 .
Злісне невиконання ОСОБА_4 обов`язків по догляду за дітьми та за загиблим ОСОБА_24 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, з наданих матеріалів слідує, що план соціального супроводу ОСОБА_4 не виконувала. Згідно копій актів обстеження умов проживання від 23.07.2014 року, 04.09.2014 року, 24.08.2014 року, а також з актів складених в жовтні, листопаді 2014 року, 15.03.2015 року, 30.03.2015 року, в квітні 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 вживає спиртні напої, дітей не доглядає та була попереджена про адміністративну відповідальність.
З інформації та довідок служби у справах дітей Ленінського району м.Миколаєва слідує, що у ОСОБА_4 відібрано дочку ОСОБА_10 та передано на виховання батьку ОСОБА_13 .
Згідно рішення Миколаївської міської ради № 507 від 26.06.2015 року у ОСОБА_4 відібрано дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без позбавлення батьківських прав.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.04.2014 року ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.09.2015 року ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В ході судового розгляду провадження були досліджені докази щодо настання смерті малолітнього ОСОБА_26 внаслідок падіння. З наданих матеріалів слідує, що місце падіння ОСОБА_26 було оглянуто, що відображено в протоколі огляду трупа від 13.06.2015 року. Також оглянута квартира АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_4 , в якій зафіксовано бруд та безлад речей.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1269 від 23.06.2015 року, смерть малолітнього ОСОБА_26 настала внаслідок тупої травми грудної клітини у вигляді неповного розриву на 1/3 грудного відділу аорти, який супроводжувався внутришньоплевральною кровотечею (300 мл). Локалізація та морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень вказують на те, що контактуючою поверхнею тіла з твердим покриттям землі була права бокова поверхня грудної клітки, обличчя та кінцівок, які вдарялись о тупий твердий предмет з переважною контактуючою поверхнею, тобто тверде покриття землі. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_12 .
Таким чином, обставини кримінального провадження вказують на злісний характер невиконання ОСОБА_4 покладених на неї батьківських обов`язків по догляду за дитиною, їх тривалість та системність, ігнорування неодноразових звернень з цього приводу органів опіки та піклування і громадян.
Проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що злісне невиконання ОСОБА_4 встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною знаходяться в прямому причинному зв`язку з тяжкими наслідками, що настали і правильно кваліфікував її дії за ст.166 КК України.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_4 у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченої, яка раніше судима, за місцем проживання характеризується негативно, вчиняла сварки між сусідами та порушувала громадський порядок, не працювала на час вчинення злочину, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та вчинення насилля в сім`ї.

Як обставину, що обтяжує покарання судом враховано вчинення злочину щодо неповнолітнього. Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням, є неприпустимим.
З урахуванням наведених обставин та даних про особу обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, призначивши його в межах, ближчих до мінімальних, передбачених санкцією ст. 166 КК України.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16.12.2014 року була засуджена за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України із випробування, з іспитовим строком 1 рік.

Оскільки ОСОБА_4 було вчинено новий злочин в період вібрування покарання з випробуванням, то суд правильно застосував положення ст.71 КК України та призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Посилання обвинуваченої на те, що вона змінила поведінку і має намір відновити батьківські права, яких була позбавлена, є лише її висловлюваннями, фактичними діями не підтверджені і будь-яких доказів цього апеляційному суду не надано.
Єдиний факт працевлаштування на час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді не вказує на те, що ОСОБА_4 твердо стала на шлях виправлення та змінила свою поведінку. Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вона не змогла пояснити, які обов`язки виконувала на роботі та чим саме займалась на робочому місці на протязі місяця з моменту працевлаштування.
Підстав для зміни вироку і застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_4 без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3