Копія:
Провадження №11-кп/792/504/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 671/2048/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого
ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 03.09.2015 року за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката

ОСОБА_10 на вирок Волочиського районного суду від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мирівка Волочиського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого Волочиським районним судом Хмельницької області:
- 28.02.2003 року за ст.ст.198, 75 КК України на 1 рік обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
- 09.10.2003 року за ч.3 ст.ст.15, ч.3 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 02.06.2004 року за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 21.09.2009 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.;
- 02.07.2010 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- 27.01.2011 року за ч.3 ст.186, ч.1 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 16.10.2015 року за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186, ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 16.10.2015 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя
АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, судимого:
-08.05.2015 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
-13.10.2015 року Волочиським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185, ст.ст.70, 75 КК України на 3 роки обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;
-21.12.2015 року Збаразьким районним судом Тернопільської області, на підставі ухвали колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 23.03.2016 р. за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 21.12.2015 року ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.10.2015 року, згідно ч.4 ст.70 КК України, ухвалено виконувати окремо;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Хоптинці Г`ородоцького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого Волочиським районним судом Хмельницької області:
| - 08.05.2015 року за ч.2 ст.185, ст.75 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
-13.10.2015 року за ч.2 ст.185, ст.ст.70, 75 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.10.2015 року ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До набрання вироком законної сили запобіжні заходи щодо

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишено попередні тримання під вартою, щодо ОСОБА_9 - обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з 26.01.2016 p., зарахувавши в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 січня 2016 р. по 13 травня 2016 p., що становить разом 7 місяців 16 днів, згідно ч.5 ст.72 КК України.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з 14.03.2016 p., зарахувавши в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 14 березня 2016 р. по 13 травня 2016 p., що становить разом 4 місяці 2 дні, згідно ч.5 ст. 72 КК України.

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь держави по 294 грн. 62 коп. судових витрат.
Речові докази дві металеві двотаври та два металевих швелера, які зберігаються у ОСОБА_11 повернуто останньому; кавоварку Gaggia, обігрівач повітря Wildwirud, електрочайник Maestro, які зберігаються у ОСОБА_12 , повернуто останньому.
За вироком суду, 27.08.2015 року близько 09 год. обвинувачені
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, повторно, шляхом вільного доступу до новобудови по АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , таємно викрали 15 металевих кутників розмірами 5x5 довжиною 1,2 м кожен вартістю 45 грн./пог.м на загальну суму 810 грн.
Крім того, 29.08.2015 р. близько 09 год. обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, повторно, шляхом вільного доступу до новобудови по АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , таємно викрали металеву двотавру № 12 довжиною 2,94 м вартістю 242,31 грн./пог.м на суму 712,39 грн.
31.08.2015 року близько 09 год. обвинувачені ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, повторно, шляхом вільного доступу до новобудови по АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , таємно викрали 2 металеві двотаври
№ 12 довжиною 2,9 м кожна вартістю 242,31 грн./пог.м на суму 1424,78 грн., металевий швелер №14, довжиною 1,04 м вартістю 224,90 грн./пог.м на суму 233,89 грн., металевий швелер №14 довжиною 1,17 м вартістю 224,90 грн./пог.м на суму 263,13 грн. на загальну суму 1921,80 грн., всього викравши майна потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 3444,19 грн.
Крім того, 02.10.2015 р. близько 13 год. обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, повторно, шляхом відкриття вхідних дверей проникли в приміщення інкубаційного цеху по АДРЕСА_5 і таємно викрали 4 електродвигуни потужністю 1 кВт вартістю 620 грн. кожен на загальну суму 2480 грн., які належали потерпілому ОСОБА_12 .
Також 03.10.2015 р. близько 12 год. обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, повторно, через незачинені двері проникли в приміщення інкубаційного цеху по АДРЕСА_5 і таємно викрали 6 електродвигунів потужністю 1 кВт вартістю 620 грн. кожен на загальну суму 3720 грн., які належали потерпілому
ОСОБА_12 .
Крім того, 06.10.2015 р. обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, повторно, через незачинене вікно проникли в приміщення по АДРЕСА_5 і таємно викрали кавоварку Gaggia вартістю 2200,20 грн., обігрівач повітря Wildwind вартістю 192 грн., мікрохвильову піч іноземного виробництва вартістю
480 грн., електрочайник Maestro вартістю 186,20 грн., кільце мідного дроту вагою біля 3 кг вартістю 240 грн., всього викравши майна потерпілого на суму 3298,40 грн.
В поданих апеляційних скаргах, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених,:
- прокурор просить вирок суду скасувати та ухвали новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим, згідно ч.1 ст.70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі та відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, а вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.10.2015 стосовно нього - виконувати самостійно.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що судом, в порушення чинного законодавства, неправильно призначено покарання ОСОБА_9 за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, а саме призначено остаточне покарання шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.10.2016 року у виді 4 років позбавлення волі та, крім того, взагалі не ураховано того, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин під час іспитового строку та раніше був неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів;
- обвинувачений ОСОБА_7 , просить, урахувавши його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, утримання неповнолітньої дитини, матері-пенсіонерки та скрутне становище його сім`ї, вирок суду змінити, пом`якшивши призначене йому покарання із застосуванням ст.69 КК України;
- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та, із урахуванням таких пом`якшуючих покарання обставин, як його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій від потерпілих та обтяжуючих покарання обставин, пом`якшити призначене йому покарання;
- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити та звільнити його підзахисного від відбування призначеного йому покарання, посилаючись на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на часткову підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

1. Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В силу виписаних у п.5 ч.2 ст.291, п.2 ч.3 ст.374 КПК України вимог, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначені обставини, відповідно до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Натомість:- обвинувальний акт не містить відомостей про потерпілих у цьому кримінальному провадженні;

- ствердивши в обвинувальному акті та у вироку суду про те, що частину інкримінованих крадіжок обвинувачені вчинили з проникненням у приміщення, їх дії за ч.3 ст.185 КК України, як автором обвинувального акта в цьому документі (т.1 а.п.2-9) так і судом у вироку (т.2 а.п.44-46) кваліфіковані за такою кваліфікуючою ознакою цього кримінального правопорушення, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, і в такий спосіб допущено суперечність між обвинуваченням та кваліфікацією дій, а відтак і право цих обвинувачених на захист, що в силу ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням закону.

Визначення термінів житло, інше приміщення, сховище дано, зокрема, у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику у справах про злочини проти власності, постанові Верховного Суду України від 24 березня 2016 року.

2. Визнавши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні 06 жовтня 2015 року крадіжки чужого майна з проникненням в приміщення по АДРЕСА_5 , суд у сформованій з цього приводу у вироку фабулі обвинувачення не зазначив кому ж це майно належало.

3. Визнавши обвинувачених винними у шести епізодах крадіжок чужого майна та вказавши у вироку при кваліфікації їх дій на те, що „Таким чином вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у повторному таємному викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, у повторному таємному викрадені чужого майна за попередньою змовою групою осіб з проникненням у сховище, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України судом встановлена і вони повинні нести за це відповідальність, суд не звернув уваги на те, що і в такий спосіб порушує їх право на захист, бо не зазначає за якою крадіжкою чужого майна дії кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, а за якою - за ч.3 цієї норми кримінального закону.

4. Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Згідно із п.1 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують є і рецидив злочинів.

Водночас, за виписаних у ч.4 ст.67 КК України правил, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Про це йдеться і в другому абзаці п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання.

Всупереч цим положенням закону та роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, не дивлячись на те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до оскарженого вироку засуджувались лише за крадіжки чужого майна і цим вироком засуджені за крадіжки чужого майна, у тому числі за такою кваліфікуючою ознакою як повторність, суд обставиною, що обтяжує їх покарання, визнав рецидив злочинів.

5. Слушними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність, внаслідок м`якості, призначеного ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України мінімального покарання у виді трьох років позбавлення волі, адже згідно даних обвинувачення, визнаного судом доведеним, крадіжки чужого майна він продовжував вчиняти через два місяці після вироку Волочиського районного суду від 08 травня 2015 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, тобто під час іспитового строку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

6. Частиною 4 ст.70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими у частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Пленуму Верховного Суду України у другому абзаці п.23 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання роз`яснив, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Проте, і цих вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд не дотримався.

Так, призначивши ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попередніми вироками Волочиського районного суду від 16 жовтня 2015 року, Збаразького районного суду від 21 грудня 2015 року, Волочиського районного суду від 13 жовтня 2015 року відповідно, суд не звернув уваги на те, що такого принципу призначення покарання ч.1 ст.70 КК України не містить, та що в мотивувальній частині вироку він зазначив про те, що остаточне покарання їм слід визначити шляхом часткового складання призначених покарань, а не шляхом невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Не звернув суд уваги й на те, що вироком Волочиського районного суду від 13 жовтня 2015 року, копію якого приєднав до матеріалів провадження (т.2 а.п. 38-40) ОСОБА_9 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України засуджено на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, та на підставі положень ст.75 КК України звільнено від відбування цього покарання з випробуванням тривалістю 2 роки, а відтак слідуючи наведеним вище роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України мав би ухвалити рішення про самостійне виконання цих вироків, що, до речі, зробив відносно ОСОБА_8 , якого цим вироком також було засуджено до позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Визначивши остаточне покарання ОСОБА_7 шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Волочиського районного суду від 16 жовтня 2015 року у виді 5 років позбавлення волі, поза увагою суду залишилась та обставина, що згідно даних цього вироку (т.1 а.п.271-272) до набрання ним чинності, ОСОБА_7 було взято під варту, тобто частину покарання за цим вироком він відбув, тому, на підставі ч.4 ст.70 КК України, відбуте за цим вироком покарання, мало би бути зараховане в строк остаточно призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі, проте суд цього не зробив, як не установив і строку відбутого покарання за цим вироком.

З огляду на викладене, оскаржений вирок суду не може залишатися чинним бо ухвалений з істотними порушеннями вимог як кримінального процесуального так і кримінального закону.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1)залишити вирок або ухвалу без зміни;

2)змінити вирок або ухвалу;

3)скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4)скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5)скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6)скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Натомість, цією та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не виписано, як повинен діяти апеляційний суд у випадку, коли сформована в обвинувальному акті та у вироку суду фабула обвинувачення не відповідає (суперечить) кваліфікації дій обвинувачених, коли із зазначеної у вироку кваліфікації дій обвинувачених неможливо зробити висновок які із них кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, а які за ч.3 ст.185 КК України, чим порушено право обвинувачених на захист, і що унеможливлює прийняти рішення по суті викладених в апеляційних скаргах вимог.

Положеннями ст.415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд цього кримінального провадження у Волочиському районному суді в іншому складі суду.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів як сторони захисту так і сторони обвинувачення.
Урахувавши, що обвинувачені як до так і після інкримінованих їм злочинів вчиняли крадіжки чужого майна за що неодноразово засуджувались, обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, тяжких злочинів, відтак, на думку колегії суддів, існують ризики того, що вони можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, тому обраний їм запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити до 01 вересня 2016 року.
На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст.9, п.6 ч.1 ст.407, п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.ст.418,419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката

ОСОБА_10 на вирок Волочиського районного суду від 13 травня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд цього кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 у Волочиському районному суді в іншому складі суду.
Обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжити до 01 вересня 2016 року строк тримання під вартою як запобіжний захід.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2