Справа № 464/8357/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/276/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , та адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2016 року

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2016 року, в яких просять скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2016 року. Обвинувачений ОСОБА_6 просить суд винести виправдальний вирок та звільнити його з-під варти. Застосувати до нього положення ч.5 ст. 72 КК України( в редакції від 26.11.2015р.).

Захисник ОСОБА_7 в свою чергу просить викликати для допиту потерпілих та свідка, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2016 року скасувати та кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України закрити.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова 04.01.2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання один рік позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова від 02.12.2014 р. та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 04 січня 2016 року. Речові докази: DVD-диск, який зберігається при матеріалах провадження - залишено при матеріалах кримінального провадження. Запобіжний захід ОСОБА_6 домашній арешт змінено на тримання під вартою.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник обвинуваченого покликаються на те, що судом першої інстанції було допущено невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд обґрунтовує винуватість ОСОБА_6 лише на підставі показань свідка та потерпілих, які є вкрай суб`єктивними, не узгоджуються між собою, не підтверджуються жодними іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Крім того,захисник вважає, що судом першої інстанції, не з`ясовані причини істотних суперечностей у доказах (показаннях свідка та потерпілих), не вжито заходів до перевірки показань заінтересованих учасників процесу, які покладені в основу вироку, висновки суду побудовані на припущеннях, не проведені необхідні слідчі дії під час досудового слідства. Судом було допущено неповноту судового розгляду, яка полягає в недостатності доказів та їх поверховому дослідженні.

Обвинувачений у своїй апеляційній скарзі також зазначає, що суд однобоко з обвинувальним ухилом дослідив обставини справи. Вказує на те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оговорили його, вказує, що ні потерпілі, ні свідок ОСОБА_11 не могли бачити, як він намагався викрасти гаманці потерпілих, оскільки маршрутне таксі, в якому вони їхали буле переповнене. Обвинувачення ґрунтується тільки на неправдивих свідченнях потерпілих і свідка. Також зазначає, що вирок не відповідає ст. 374 КПК України, оскільки в його вступній частині не зазначено, хто був прокурором і захисником в даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 30 серпня 2015 року о 00.55 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, знаходячись в маршрутному таксі № 4Н, яке рухалось по вул. Угорській в м. Львові, став біля потерпілої ОСОБА_10 , відстібнув защіпку її сумки та з метою викрадення майна потерпілої намагався просунути в сумку руку. Проте, свій злочинний умисел обвинувачений не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був помічений потерпілою. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , знаходячись в тому ж маршрутному таксі, яке рухалось по просп. Червоної Калини, 62 в м. Львові, просунув руку в сумку потерпілого ОСОБА_9 , що висіла на плечі останнього та витягнув з неї гаманець, в якому були гроші в сумі 100 Євро та 600 грн. Проте, свій злочинний умисел обвинувачений не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілий ОСОБА_9 вихопив з його руки свій гаманець.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.15- ч.2 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, його захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 слід відмовити виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Кваліфікація його дій за ч. 3 ст.15- ч.2 ст.185 КК України є правильною.
Судом достовірно встановлено, що подія мала місце 30 серпня 2015 року о 00.55 год. в м. Львові в маршрутному таксі № 4Н, яка рухалась по вул. Угорській.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді ствердив, що він їхав у маршрутному таксі № 4Н, яке рухалось по вул. Угорській, 30 серпня 2015 року о 00.55 год. Проте, заперечив факт намагання вчинити крадіжку гаманців з грошима у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, а також його покликання та покликання адвоката ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, що суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок, взяв до уваги неправдиві покази потерпілих та свідків є безпідставне.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог кримінального процесуального закону допитав у судовому засіданні потерпілих свідків та дослідив інші докази і дав їм правильну оцінку у вироку.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 у суді пояснила, що бачила, як ОСОБА_6 правою рукою відчинив защіпку її сумки та заліз рукою в середину сумки. Він нічого не встиг викрасти, так як вона вихопила свою сумку та перемістила її попереду себе, а ОСОБА_6 відійшов від неї. Далі вона бачила, як ОСОБА_6 засунув ліву руку в сумку ОСОБА_9 . На кінцевій зупинці вона побачила ОСОБА_6 вже біля кіоску і тоді підійшла до ОСОБА_9 та повідомила, що бачила, як ОСОБА_6 ліз в його сумку. Після цього, вони зупинили патрульну машину поліції та повідомили про подію у маршрутному таксі та вказали на ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_9 у суді пояснив, що 30 серпня 2015 року о 00.30 год. на вул.Франка в м.Львові він сів разом зі своєю дружиною в нічне маршрутне таксі № 4Н, яке їхало на Сихів. Коли маршрутка проїжджала по пр.Ч.Калини біля ТЦ «ВАМ» він відчув, що в його сумці відбувається рух. В момент крадіжки він не бачив, що саме ОСОБА_6 вчиняє крадіжку. Проте, він стояв впритул до нього. Після того, як вони вийшли із дружиною з маршрутки, до них підійшла жінка на ім`я ОСОБА_12 , яка вказала на ОСОБА_6 , як на особу, яка намагалася витягнути у нього гаманець. Також сказала, що ця особа перед цим намагалася викрасти її речі із сумки.

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснила, що вона бачила, як ОСОБА_6 намагався викрасти із сумки чоловіка гаманець, проте її чоловік вихопив свій гаманець із руки ОСОБА_6 (запис 04.01.20016 р. на 11:23:11)

Такі покази цих потерпілих та свідка повністю узгоджуються між собою, як щодо обставин події, так і щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та повністю підтверджують, що саме ОСОБА_6 намагався вчинити крадіжку гаманців з грошима у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Покликання апелянтів у своїх апеляціях на те, що суд допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи оскільки вирок побудований лише на підставі показів потерпілих та свідка, які не узгоджуються між собою та містять істотні суперечності, є безпідставне. Суд вірно дав оцінку показам як потерпілих так і свідка. Потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 були очевидцями цих подій і вказали саме на ОСОБА_6 , як на особу , яка намагалася вчинити крадіжку.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 раніше не був знайомий з потерпілими та свідком, а відтак у них не було причини його оговорити. Не встановлені такі обставини і при апеляційному розгляді даної справи.

Покликання адвоката ОСОБА_7 в апеляції на неправомірність посилання у вироку, як на доказ, на протокол пред`явлення особи для впізнання від 31.03.2015 року, а також на протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону. Дані протоколи складені у відповідності до вимог закону.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляцій про те, що у вироку невірно викладені пояснення потерпілого ОСОБА_9 , які він давав в судовому засіданні в частині, що він та його дружина чітко бачили, як ОСОБА_6 запихав руку в його сумку. В суді цей потерпілий пояснив, що він не бачив хто саме це робив і на його думку не могла бачити це і його дружина.

Проте, колегія суддів вважає, що така невідповідність у вироку не впливає на встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, оскільки потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 в суді чітко вказали на ОСОБА_6 , як на особу, яка намагалася вчинити ці крадіжки.

Безпідставним є покликання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляції, що суд у вироку не вказав прокурора та захисника, які приймали участь в судовому засіданні, оскільки у вироку вони вказані прокурор ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_7 .

Інші доводи, які наводить обвинувачений ОСОБА_6 в апеляції не спростовують докази, які суд навів у вироку, його винуватості у вчиненні цих злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та особу обвинуваченого.
Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання немає. Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 в апеляціях про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального та кримінального закону є безпідставне.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 04.01.2016 року по 29.03.2016 року, тобто 5(п`ять місяців) 19 (дев`ятнадцять днів).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4