Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2655/15-к
Провадження № 1-кп/490/139/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його законного представника ОСОБА_5

його захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, навчається у вечірній школі № 5 в 12-а класі, виконує роботу з приготування їжі, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
14 березня 2015 року близько 9-00 години ОСОБА_4 , досягнувши перед цим згоди з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та разом з цією особою таємно заволодів розташованою біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 металевою опорою від бетонного козирка.

Після цього ОСОБА_4 та інша особа з місця вчинення злочину зникли, завдавши матеріальну шкоду ТОВ "Соляні" на суму 251 грн..

15 березня 2015 року близько 7-00 години ОСОБА_4 , досягнувши перед цим згоди з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та разом з цією особою таємно заволодів розташованим біля будинку АДРЕСА_3 металевим баком.

Після цього ОСОБА_4 та інша особа з місця вчинення злочину зникли.

Далі, на виконання раніше досягнутої домовленості в той же день - 15 березня 2015 року - близько 16-30 години ОСОБА_4 , разом з тією ж особою таємно заволодів ще одним розташованим біля будинку АДРЕСА_3 металевим баком.

Після цього ОСОБА_4 та інша особа з місця вчинення злочину зникли.

Внаслідок дій ОСОБА_4 та іншої особи щодо заволодіння металевими баками ТОВ "Соляні" була завдана матеріальна шкода у загальному розмірі 326 грн.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин визнав повністю, підтвердив усі встановлені судом обставини та зазначив, що у содіяному покаявся.

Стосовно обставин розкрадання 15 березня 2015 року додатково пояснив, що коли він з іншою особою перебував біля будинку 59"А" по проспекту Героїв Сталінграду у місті миколаєві, вони помітили 4 мусорні баки, та вирішили викрасти два з них. За такого з ранку вони винесли один бак, а ввечорі, діючи тим же способом - другий бак.

Під час слідчого експерименту, проведеного 28 березня 2015 року в період часу з 10-00 до 11-00 години ОСОБА_4 надав такі ж покази та показав на місцевості, де саме та яким чином ним та іншою особою були викрадені опора та два металевих баки.

Отримані під час цього слідчого експерименту відомості узгоджуються із відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 13 березня 2015 року.

Окрім того, з протоколу огляду предметів від 29 березня 2015 року вбачається, що металева опора та баки були виявлені саме у тих місцях, де зазначив обвинувачений.

З акту інвентаризації від 19 березня 2015 року вбачається, що вказані опора та два металевих баки дійсно належать ТОВ "Соляні".

Що ж до їх дійсної вартості, то вона встановлена внаслідок оцінки, проведеної ПП "Форкіс-Н", яке має право на здійснення оціночної діяльності, та з результатів такої оцінки вбачається, що дійсна ринкова вартість опори на момент вчинення злочину становить 251 грн.. а дійсна ринкова вартість двох сміттєвих баків становить 326 грн.

Ці відомості про вартість викраденого майна суд вважає більш достовірними, ніж відомості про їх балансову вартість, оскільки оцінка здійснювалась, виходячи з фактичного /але не документально/ стану викраденого майна.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин доведеною.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд виходить з такого:

В цьому випадку ОСОБА_4 здійснював розкрадання:

-14 березня 2015 року;

-15 березня 2015 року.

При цьому 15 березня 2015 року обвинувачений та інша особа (одна й таж в обох випадках) двічі вилучали чуже майна шляхом вчинення тотожних діянь, та з самого початку збирались вилучити два баки. Відповідно до абзацу 4 пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" за такого ці дії слід розглядати, як один продовжуваний злочин.
14 березня 2015 року ж обвинувачений та інша особа вчинили інший злочин, до вчинення цього злочину обвинувачений злочинів проти власності не вчинював. Відповідно ж до абзацу 3 пункту 20 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року за таких обставин перший злочин (вчинений 14 березня 2015 року) слід кваліфікувати окремо без врахування такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, а другий - окремо - з урахуванням кваліфікуючої ознаки "повторність". Така ж позиція викладена й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки", у пунктах 7, 12 якої зазначено: "Якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки". І далі: " При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК, повинні отримувати окрему кваліфікацію" . Відповідно ж до статті 33 КК України сукупності злочинів не буде лише у разі, якщо усі кваліфікуючи ознаки декількох злочинів співпадають, в такому разі має місце лише повторність злочинів, до якої й застосовуються наступні роз`яснення, що містяться у цих пунктах.
З наведеного випливає, що злочини, вчинені ОСОБА_8 :
-14 березня 2015 року (цей злочин, на відміну від попереднього, не має кваліфікуючої ознаки "повторність";

-15 березня 2015 року.

мають кваліфікуватись окремо.

Орган досудового розслідування та державне обвинувачення ж, кваліфікуючи дії ОСОБА_4 , виходили з інакшого та кваліфікували усі дії обвинуваченого за однією нормою Кримінального Кодексу України.

За такого ця кваліфікація підлягає зміні.

При цьому така зміна не потягне за собою погіршення становища обвинуваченого, адже його дії 14 березня 2015 року перекваліфікуються на менш тяжкий, ніж зазначено в обвинувальному акті, злочин.

За такого дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати:

-по епізоду від 14 березня 2015 року - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб;

-по епізоду від 15 березня 2015 року - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, , керуючись приписами статей 65 - 67, 103 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчинених ним правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи. При цьому суд виходе з санкцій відповідних статей, положень Загальної частини цього Кодексу.

В зв`язку із цим суд враховує таке..

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_8 , суд враховує те, що кожен з вчинених ним злочинів відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості. Суд враховує також, що предметом злочинного посягання в обох випадках виступало майно, вартість якого є набагато нижчою розміру мінімальної заробітної плати, яке до того ж перебувало без належного догляду, що потягло за собою погіршення його стану. Таке певною мірою знижує ступень суспільної небезпеки вчиненого злочину.

Оцінка інших обставин, що впливають на призначення покарання неповнолітньому, свідчить про те, що неповнолітній на момент вчинення злочину виховувався у неповній родині; має бажання працювати, позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, на обліках в Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, мешкає у задовільних умовах, на час розгляду справи навчається та працює.

Як обставини, що пом`якшують його покарання, суд враховує його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують його покарання, під час досудового розслідування та судового розгляду судом не встановлено.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності та сукупно з вимогами Загальної частини Кримінального Кодексу України, суд доходе такого.

Санкція частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає такі види покарань:

-арешт;

-обмеження волі;

-позбавлення волі.

При цьому відповідно до статті 98 Кримінального Кодексу України такий вид покарання, як обмеження волі, не може застосовуватись до неповнолітніх. За такого посилання прокурора про застосування цього виду покарання відносно ОСОБА_4 не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Що ж стосується позбавлення волі, то відповідно до вимог пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування законодавства у справах про злочини неповнолітніх" позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Висновок суду про необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, якщо санкцією
статті, за якою він засуджується, передбачені й інші види покарань, повинен бути мотивованим у вироку. Оскільки обставини цієї справи вочевидь не свідчать про те, що позбавлення волі є необхідним заходом в цьому випадку, застосування цього виду покарання в цьому випадку також не є можливим.
За такого суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_8 покарання у вигляді арешту.

При визначені міри покарання у вигляді арешту, який слід застосувати відносно неповнолітнього в зв`язку із вчиненням ним злочину, що передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, суд виходе з вимог статті 101 Кримінального Кодексу України, оскільки ця норма є спеціальною відносно до норм частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України. За такого суд виходе з того, що за цей злочин обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді арешту на строк від п`ятнадцяти до сорок п`яти діб.
При цьому враховуючи, що поведінка обвинуваченого після вчинення ним злочину свідчить про те, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування відносно його покарання, суд вважає на можливе на підставі частини 2 статті 104 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбуття покарання у разі, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на його обов`язки.

Застосування ж примусових заходів виховного характеру в цьому випадку не є можливим, оскільки на цей час ОСОБА_4 виповнилось 18 років.

Речові докази у справі слід повернути потерпілому.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Призначити ОСОБА_4 покарання:

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України (по епізоду від 14 березня 2015 року - із застосуванням статті 101 КК України - у вигляді 15 діб арешту;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України (по епізоду від 15 березня 2015 року) - із застосуванням статті 101 КК України - у вигляді 20 діб арешту.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю цих злочинів остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 20 /двадцяти/ діб арешту.
На підставі статей 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2)повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3)періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Речові докази - металеву опору бетонного козирка та 8 частин металевих баків - повернути потерпілому ТОВ "Соляні".

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =

23.03.2016