Справа № 645/9714/15-к
Провадження № 1-кп/645/191/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 0003111 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не офіційно працюючого в буфеті «Апетит» на посаді повара, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , 03 листопада 2015 року, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, на території комп`ютерного клубу готелю «Турист», розташованого за адресою: м. Харків, проспект Московський, 144, зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , в процесі спілкування з яким вирішив заволодіти мобільним телефоном «Iphone 4», що належав останньому, шляхом зловживання довірою. В результаті чого, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння вищевказаним телефоном шляхом зловживання довірою, попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон «Iphone 4» для здійснення вихідного дзвінка, на що той погодився та передав йому телефон, оскільки не мав сумніву щодо істинності його намірів через довіру до ОСОБА_3 та впевненості в добросовісності дій останнього. Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_3 пішов з ним додому, після чого продав мобільний телефон, який належав ОСОБА_7 , тим самим розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1 від 11 листопада 2015 року, матеріальну шкоду на загальну суму 3 505,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро каявся та пояснив суду, що, дійсно, 03 листопада 2015 року в комп`ютерному клубі готелю «Турист», розташованого по проспекту Московському, 144, в м. Харкові, зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , з яким почав спілкуватися, а потім вирішив заволодіти його мобільним телефоном «Iphone 4», для чого попросив у останнього телефон, начебто, для здійснення вихідного дзвінка, на що той погодився, та після того, як він отримав від потерпілого мобільний телефон, пішов з ним додому і через деякий час продав.

Враховуючи, що ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро каявся, приймаючи до уваги, що сторони кримінального провадження, у тому числі потерпілий, не оспорювали фактичні обставини справи і встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутності сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд вважає доведеною.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, оскільки по обвинуваченню, визнаному судом доведеним, обвинувачений щиро каявся у вчиненому, негативно оцінював свою поведінку, демонстрував перед судом готовність понести відповідне покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він не судимий, не офіційно працює, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів. При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих вину обставин, відсутність з боку потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком при здійсненні контролю за поведінкою засудженого, відповідно до положень ст. 76 КК України.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, обраного відносно ОСОБА_3 30 листопада 2015 року під час досудового слідства, на час ухвалення вироку сплинув, питання про його продовження перед судом не ініціювалось, клопотань про обрання нового запобіжного заходу не заявлялося. Суд вважає, що на теперішній час підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком суду чинності немає.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Витрати на проведення судової експертизи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Керуючись ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Керуючись ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2)повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

3)періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Речовий доказ - мобільний телефон марки товаровиробника «Iphone 4» в корпусі білого кольору з номером на задній панелі (FCC ID BCG-E2380A), переданий на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Фрунзенського відділення Індустріального відділу поліції ГУ НП в Харківській області за квитанцією № 110 від 01 грудня 2015 року, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_7 .

Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, обраного ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування, на час ухвалення вироку суду сплинув.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили - немає.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1