Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000011 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в апеляційному розгляді, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року,

у с т а н о в и в:
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06 грудня 2013 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Комарів Стрийського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в тому АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 2 роки та з конфіскацією майна.
На підставі ст. 54 зазначеного Кодексу ОСОБА_6 позбавлено 13-го рангу державного службовця.
Ухвалено стягнути із засудженого на користь держави 3158 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Вирішено питання про долю речових доказів.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою залізничного та електричного транспорту Управління Укртрансінспекції у Львівській області, будучи державним службовцем 13-го рангу, за встановлених у вироку обставин 13 березня 2013 року приблизно об 11.10 год. під час зустрічі у службовому кабінеті начальника станції Яворів у м. Яворові Львівської області з представником фізичної особи підприємця ОСОБА_7 ОСОБА_8 висунув вимогу останньому передати йому 4000 грн за неприйняття рішення щодо заборони протягом 2013 року експлуатувати під`їзну колію № 27 ВАТ «Облпаливо», яка через під`їзну колію № 25 ТОВ «Агросвіт» примикає до колії № 5 станції Яворів і перебуває у користуванні ОСОБА_7

ОСОБА_8 , діючи в інтересах третьої особи ОСОБА_7 , був змушений погодитися передати ОСОБА_6 неправомірну вигоду у виді 4000 грн і дав свою усну згоду.
20 березня 2013 року ОСОБА_6 у приміщенні кафе «Експрес» на залізничному вокзалі Львів-Приміський у м. Львові на вул. Городоцькій, 112 одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду 4000 грн, які працівники міліції виявили й вилучили на місці вчинення злочину.
Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційні скарги сторони захисту й відмовивши в задоволенні апеляційної скарги прокурора, скасував вирок місцевого суду і закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд кримінального провадження у цьому суді. Зазначає, що, на його думку, апеляційний суд безпідставно не розглянув змін до апеляційної скарги прокурора, в яких ставилося питання про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України; не дослідивши безпосередньо доказів у провадженні, дав їм іншу оцінку, ніж та, яку дав місцевий суд у вироку, і безпідставно скасував цей вирок, закривши провадження.
У наданих до суду запереченнях захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів прокурора, викладених у касаційній скарзі, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи, наведені в касаційній скарзі, і просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Про дату, час та місце касаційного розгляду учасників кримінального провадження, зокрема виправданого ОСОБА_6 , було поінформовано, при цьому він не повідомив Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у судовому розгляді. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 434 КПК України участь сторін або інших учасників кримінального провадження в касаційному розгляді при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність виправданого під час касаційного розгляду не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги і перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Згідно зі ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, які істотно порушив.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, скасовуючи вирок у частині засудження ОСОБА_6 і закриваючи кримінальне провадження щодо останнього, суд фактично виходив із того, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, зроблено внаслідок неправильної оцінки фактичних обставин справи, оскільки в ухвалі суду спростовується висновок про те, що на момент учинення інкримінованих дій ОСОБА_6 був службовою особою, а отже, суб`єктом злочину.
Обґрунтовуючи свій висновок, суд апеляційної інстанції послався: на показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_8 20 березня 2013 року 4000 грн у приміщенні кафе «Експрес» на залізничному вокзалі Львів-Приміський у м. Львові на вул. Городоцькій, 112; на дані протоколів огляду та ідентифікації грошових коштів, огляду місця події; на результати аудіо, відеоконтролю особи; на висновки криміналістичної експертизи від 29 березня 2013 року № 1026 та судової технічної експертизи документів від 29 квітня 2013 року № 1469, а також на інші матеріали провадження.

Між тим, показаннями цих осіб та вказаними матеріалами обґрунтовує в обвинувальному вироку винуватість ОСОБА_6 і місцевий суд, який безпосередньо їх допитував (досліджував).
Крім того, місцевий суд у вироку послався й на інші докази, які, на його думку, доводять винуватість ОСОБА_6 в одержанні неправомірної вигоди, а саме: на показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інші письмові та речові докази.
В ухвалі апеляційного суду нічого не зазначено про те, чому ці докази також не доводять винуватості ОСОБА_6 , що свідчить про недотримання цим судом вимог ст. 419 КПК України.
Крім того, суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України, хоч і визнав доведеним факт отримання ним коштів від ОСОБА_8 , однак відповідну кримінально-правову оцінку цьому не дав. Також належним чином не перевірив установлених місцевим судом фактичних обставини справи і в разі встановлення інших обставин не застосував кримінального закону, який підлягав застосуванню.
Вищевказані порушення закону могли вплинути на остаточні висновки цього суду при перегляді обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .
При цьому слід ураховувати, що згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Тобто якщо апеляційний суд при перегляді кримінального провадження убачає можливу недоведеність винуватості засудженої особи (як у цьому випадку) або інше можливе поліпшення становища такої особи, більше того, колегія суддів вважає, що за даних обставин справи для того, щоб правильно уявити правову природу аналізованого діяння й дати йому відповідну кримінально-правову оцінку, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, вказані у ст. 2 КПК України, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності винуватості, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність.
Таким чином, на думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину є передчасним, адже рішення цього суду про скасування обвинувального вироку та закриття провадження ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Тому воно на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у цьому суді, під час якого апеляційному суду належить урахувати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, безпосередньо дослідити необхідні докази за наявності для цього підстав, у сукупності проаналізувати їх і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, навівши докладні мотиви його ухвалення.
З урахуванням викладеного касаційна скарга підлягає лише частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3