Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання за участю засудженого захисника прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184, щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорошівки Вознесенського району Миколаївської області, без фактичного місця проживання та реєстрації,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 і ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 і ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК,

у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалений щодо ОСОБА_5 вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. За твердженням захисника, засуджений не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 , заподіяв їй самостійно, без участі ОСОБА_8 , тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, а тому таке діяння ОСОБА_5 слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК. Також скаржник зазначає, що апеляційний суд, обираючи засудженому захід примусу, неправильно застосував ст. 71 КК при визначенні остаточного покарання. Крім того, цей суд належним чином не перевірив доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, і необґрунтовано залишив її без задоволення.

Судові рішення щодо ОСОБА_8 у касаційному порядку не оспорюються.

За вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2015 року засуджено:
- ОСОБА_5 до покарання: за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна; за ч. 4

ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років

із конфіскацією всього майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначених за цим та попереднім вироком указаного суду від 06 липня 2015 року ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, належного засудженому;

- ОСОБА_8 до покарання: за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього майна; за ч. 4

ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна. На підставі

ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначених за цим та попереднім вироком указаного суду від 03 березня 2015 року, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, належного засудженому.

Постановлено стягнути: з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 200 грн;

з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2700 грн; а також стягнути у солідарному порядку із засуджених на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3309,40 грн та 1800 грн відповідно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнано винуватим: у крадіжці, вчиненій повторно; у грабежі, скоєному повторно за попередньою змовою групою осіб; в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання; в умисному вбивстві, вчиненому з корисливих мотивів й за попередньою змовою групою осіб; у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та смерті потерпілої за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив місцевий суд, 14 січня 2015 року близько 23.00 год.

ОСОБА_5 з даху будинку АДРЕСА_2 , викрав належні ОСОБА_10 та ОСОБА_14 супутникові телевізійні антени та головки, заподіявши потерпілим матеріальної шкоди на суму 305 грн та 450 грн відповідно.
16 січня 2015 року о 23.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на даху вказаного будинку, викрав належну ОСОБА_10 систему супутникового телебачення «Мінімум», заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1999,90 грн.
13 лютого 2015 року близько 21.30 год. біля будинку

АДРЕСА_3 ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та з невстановленими слідством особами, діючи узгоджено

та з розподілом ролей, відкрито викрали належне ОСОБА_13 майно, завдавши останній матеріальної шкоди на суму 2385 грн.
Крім того, у період із січня по лютий 2015 року ОСОБА_5 не виходив на громадські роботи без поважних причин таким чином він ухилився від відбування покарання, призначеного йому за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року.

16 лютого 2015 року близько 19.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 проникли до будинку АДРЕСА_4 і вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 . Під час нападу з метою вбивства останньої з корисливих мотивів ОСОБА_5 , заздалегідь підготовленим знаряддям злочину пляшкою тричі вдарив ОСОБА_9 по голові, спричинивши їй тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілої. Після вчиненого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заволоділи належними ОСОБА_9 2500 грн та 30 дол. США.

Апеляційний суд Миколаївської області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заходу примусу і 25 лютого

2016 року ухвалив новий вирок, яким вирішив вважати:

- ОСОБА_5 засудженим до покарання: за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна; за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років

із конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі

на строк 5 років; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік, а на підставі ч. 1

ст. 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі

на строк 12 років із конфіскацією всього майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначених за цим

та попереднім вироком указаного суду від 06 липня 2015 року, ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, належного засудженому. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК

до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року,

і за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 4 дні з конфіскацією всього майна, яке

є власністю засудженого;
- ОСОБА_8 - засудженим до покарання: за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього майна; за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі

на строк 6 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначених за цим та попереднім вироком указаного суду від 03 березня

2015 року, ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, належного засудженому. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 25 березня 2013 року і за сукупністю вироків ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 1 місяць

із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Апеляційним судом також вирішено питання про зарахування

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення.

У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_8 залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора про необхідність зміни оспорюваного вироку, виключення з нього рішення про призначення засудженим остаточного покарання за сукупністю вироків через неправильне застосування ст. 71 КК,

у зв`язку з чим часткове задоволення касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки, грабежу, ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання; розбою, правильність кваліфікації діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 187 КК, а також справедливість призначеного за ці злочини покарання, у касаційній скарзі не оспорюються.

Посилання захисника ОСОБА_6 у скарзі щодо істотного порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону при вирішенні апеляційної скарги сторони захисту колегія суддів вважає необґрунтованими.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , доводи якої за змістом та суттю є майже аналогічними тим, що викладені у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції дав вичерпні відповіді на всі твердження захисника, аргументовано визнавши їх безпідставними.
Так, цей суд, ретельно вивчивши та розглянувши доводи захисника з урахуванням установлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та доказів, досліджених і перевірених під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог процесуального закону, дійшов висновку, що вчинені ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 винні дії, які полягали в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_9 , обґрунтовано отримали юридичну оцінку за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в умисному вбивстві, вчиненого

з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, проаналізував показання: потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 ; дані, що містяться у протоколах огляду місця події, проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , під час якого останній детально розповів про спосіб заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень й смерті; висновки експерта від 25 березня 2015 року № 160

та від 08 травня 2015 року № 160-А щодо причини смерті ОСОБА_9 , характеру, локалізації, ступеня тяжкості й механізму заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа потерпілої; крім того, суд дослідив інші докази, зміст яких детально відображено у вироку. При цьому, апеляційний суд також перевірив показання самих засуджених, котрі в ході судового розгляду не заперечували факту попередньої домовленості стосовно вчинення розбійного нападу щодо потерпілої похилого віку, вказували

про планування злочину, спільний вибір знаряддя, яким ОСОБА_5 завдав ударів ОСОБА_9 по голові, обізнаність заздалегідь ОСОБА_8 про це, спостереження ними за перебігом настання смерті потерпілої та подальше спільне заволодіння її майном.

Відповідно до згаданих експертних висновків ОСОБА_9 (1928 року народження) померла в результаті черепно-мозкової травми у вигляді лінійних переламів кісток зводу й основи черепа, субдуральної гематоми, ділянок субарахноідальних крововиливів, що ускладнилося набряком та набуханням речовини головного мозку з подальшим вклиненням стволових структур

у великий потиличний отвір; смерть потерпілої настала в короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами після спричинення зазначених тяжких тілесних ушкоджень, які могли утворитися від 3-5 ударів твердим предметом

з обмеженою контактуючою поверхнею за обставин, указаних ОСОБА_5 в ході слідчого експерименту 28 лютого 2015 року.

Отже, показання ОСОБА_5 , які він дав під час проведення слідчого експерименту й у ході судового слідства щодо обставин заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень та смерті, не суперечать об`єктивним даним, отриманим при експертизі трупа ОСОБА_9 .

Апеляційний суд, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи знаряддя злочину, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, спосіб їх заподіяння особі похилого віку, цілеспрямованість завданих засудженим ударів у голову потерпілій, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_5 були спрямовані саме на умисне вбивство ОСОБА_9 з користі під час розбійного нападу на неї.

Таким чином, апеляційний суд належно перевірив твердження захисника ОСОБА_6 про відсутність у ОСОБА_5 умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 й умотивовано визнав безпідставними, такими, що не відповідають установленим фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються зібраними у справі доказами у їх сукупності

та взаємозв`язку.

Також суд апеляційної інстанції спростував доводи захисника про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою з ОСОБА_8 .

Суд установив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заздалегідь домовилися про спільне вбивство ОСОБА_9 , розподіливши між собою ролі, підготували знаряддя злочину; їхні дії були узгоджені, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілої. Відтак саме по собі те, що ОСОБА_8 безпосередньо не завдав ударів ОСОБА_9 , не виключає кваліфікуючої ознаки вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, про що йдеться в касаційній скарзі.

З огляду на викладене доводи захисника у касаційній скарзі про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння ОСОБА_5 та необхідність кваліфікації його дій замість пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115 за ч. 2 ст. 121 КК

є неприйнятними.

Усупереч посиланням захисника у скарзі покладені в основу вироку докази було отримано у порядку, визначеному процесуальним законом, вони є належними та допустимими. Переконливих аргументів, які би свідчили про зворотне та про упередженість суду при оцінці доказів, у касаційній скарзі не наведено.
Разом із тим, слід визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_6 про неправильне застосування норми матеріального права ст. 71 КК при призначенні ОСОБА_5 остаточного покарання.

Постановивши новий вирок, апеляційний суд призначив ОСОБА_5 покарання окремо за кожен вчинений ним злочин, передбачений пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 і ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК, з дотриманням вимог ст. 65 КК врахувавши обставини, які за законом мають правове значення при виборі заходу примусу.

Проте, призначаючи покарання за сукупністю вироків апеляційний суд порушив вимоги кримінального закону.

Так, обираючи захід примусу ОСОБА_5 на підставі ст. 71 КК, апеляційний суд до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднав невідбуте покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року. Своє рішення мотивував тим, що злочини, передбачені пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 і ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК, засудженим було вчинено після постановлення згаданого вироку місцевого суду.

Але поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що частину невідбутого покарання, призначеного ОСОБА_5 за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року на підставі ч. 1 ст. 71 КК та відповідно до правил ст. 72 цього Кодексу вже було приєднано до покарання, призначеного за вироком указаного суду від 06 липня 2015 року (т. 2, а.с. 238, 239).

Із урахуванням викладеного й того, що кримінальний закон (ст. 71 КК)

не передбачає можливості двічі приєднувати невідбуту частину покарання, апеляційний суд не мав безперечних правових підстав для повторного призначення ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю вироків Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року

та Апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року.

Перевіривши кримінальне провадження в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, колегія суддів констатує, що аналогічну помилку апеляційний суд допустив і при призначені остаточного покарання ОСОБА_8 . Зокрема, у матеріалах провадження (т. 3, а.с. 22, 23) міститься вирок Корабельного районного суду

м. Миколаєва від 03 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 , згідно з яким останньому на підставі ст. 71 КК до визначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2013 року та призначено остаточне у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На вказані дані апеляційний суд не звернув уваги, внаслідок чого необґрунтовано застосував правила ст. 71 КК

й до покарання, призначеного за постановленим вироком від 25 лютого

2016 року повторно приєднав невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2013 року.

З огляду на зазначене вирок апеляційного суду в силу п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає зміні з виключенням з нього рішення про призначення засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК, а касаційна скарга захисника ОСОБА_6 частковому задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення у справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 та в порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_8 змінити, виключити з нього рішення

про призначення засудженим покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК, і вважати засудженими:
ОСОБА_5 за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, за ч. 4

ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2

ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю цих злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років

із конфіскацією всього майна, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;
ОСОБА_8 за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього майна; за ч. 4

ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю цих злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього майна, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років

із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3