АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/851/16 Справа № 192/1538/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, раніше судимий: 1)12 вересня 2014 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку і покладанням обов`язків на 1 рік, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , просить ухвалу районного суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні подання про умовно дострокове звільнення, не врахував того, що він постійно працює у промисловій зоні на виробництві установи, закінчив професійне училище, приймає активну участь у житті та благоустрою установи, має два заохочення, стягнень не має, характеризується позитивно, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбув ? частину строку покарання, працевлаштований робочим цеху ССЦ-1 лише з травня 2015 року і по теперішній час, має лише два заохочення за сумлінне ставлення до праці від 11 вересня 2015 року та 26 січня 2016 року, в характеристиці зазначено, що ставлення засудженого до праці у листопаді 2015 року оцінювалось, як формальне, за весь період відбування покарання характеризується посередньо, не приймав участь в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, 29 лютого 2016 року методично - виховною радою Солонянської виправної колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області оцінено ступінь поведінки засудженого, як такий, що не стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого за весь період відбування покарання сумлінною і наявна соціальна активність засудженого була оцінена судом, лише як те, що засуджений стає на шлях виправлення. У зв`язку із зазначеним суд дійшов висновку про не доведення ОСОБА_7 свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Вимогами положення ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи подання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області з 05 лютого 2016 року, фактично відбув 1/2 строку призначеного йому покарання. За час перебування у вищевказаній колонії засуджений мав два заохочення за сумлінне ставлення до праці від 11 вересня 2015 року та 26 січня 2016 року, працевлаштований на виробництві установи, стягнень за порушення режиму утримання не мав. Разом з тим, з наявних в особовій справі характеристик (а.о.с.22,33) вбачається, що засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо, не приймав участь в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу. Крім того, 29 лютого 2016 року методично - виховною радою Солонянської виправної колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області оцінено ступінь поведінки засудженого, як такий, що не стає на шлях виправлення (а.о.с.48), у зв`язку з чим, суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого за весь період відбування покарання сумлінною і наявна соціальна активність засудженого була оцінена судом, лише як те, що засуджений стає на шлях виправлення.
Дані обставини також підтвердились і під час апеляційного розгляду, в ході якого досліджувались матеріали особової справи засудженого.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.

Наявність позитивної характеристики засудженого ОСОБА_7 на час звернення адміністрації установи із поданням до суду є не достатньою обставиною для застосування до нього вимог ст. 81 КК України, оскільки не враховує характеристику засудженого в цілому під час відбування покарання, а стосується незначного періоду часу, що не дає можливості зробити однозначного висновку про доведення виправлення засудженого.

Твердження засудженого про те, що стягнення до нього не застосовували, має місце, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина має враховуватись у сукупності з іншими обставинами. Так, хоча засуджений і не мав стягнень, однак під час відбування покарання характеризувався посередньо і лише перед зверненням до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення від покарання отримав позитивну характеристику.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його працевлаштування, приймання активної участі у житті та благоустрою установи, наявності заохочень, підтверджується наданими матеріалами, але зазначені обставини свідчать про виконання засудженим своїх прямих обов`язків не за весь період відбування покарання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4