Справа № 414/303/16-к
Провадження № 11-кп/782/172/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«24» червня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
Головуючого, судді - ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області в приміщенні Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 21 квітня 2016 року, яким:
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Тр.Харцизськ, м.Харцизськ Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді особистого зобов`язання.
У задоволені цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальних збитків відмовлено у зв`язку з його недоведеністю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 , визнанний винним в тому, що 30 вересня 2015 року приблизно о 15 годині біля будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання потерпілої обвинувачений висловився на адресу останній та її чоловіка щодо можливої крадіжки ними матеріалів, з якого вони будували паркан. Потерпіла для з`ясування вказаного обвинувачення прийшла до подвір`я ОСОБА_7 будинку 28 вказаної адреси, де між ними виникла сварка, під час якої обвинувачений з метою виведення потерпілої зі свого подвір`я схопив останню обома руками за плечі та діючи умисно почав стискати, в результаті чого ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні лівого плеча та синця на внутрішній поверхні правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків у розмірі 2 282 гривень 19 копійок та моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.
На вирок суду подана апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_6 в якій вона не погоджуючись з вироком Кремінського районного суду Луганської області від 21 квітня 2016 року, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, у зв`язку з однобічністю, неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, задовольнити повністю заявлений цивільний позов, та стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в сумі 2 282,19 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, всього 12 282 гривень.
В обгрунтування своїх вимог вказує, що відповідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Відповідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених , а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Вказує, що в порушення зазначених вимог, під час розгляду справи суд не долучив до матеріалів кримінального провадження рішення Кремінського районного суду Луганської області від 15.10.2004 року, яке набрало законної сили та чинне, в якому встановлено факт її побиття 5 червня 2004 року ОСОБА_7 .

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції відповідно ст. 65 КК України в постановленому вироку вказав, що призначаючи обвинуваченому покарання, враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначає, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено, при цьому з урахуванням усіх обставин, думки потерпілої, суд призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді громадських робіт у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 56 та ч. 1 ст. 125 КК України, тому вважає, що при таких обставинах, вказані вище висновки суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_7 у вигляді громадських робіт у мінімальному розмірі не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, є однобічними та необ`єктивними.

Крім того, апелянт вказує, що обвинувачений, як на досудовому, так і на судовому слідстві так і не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він пожартував відносно крадіжки потерпілою та її чоловіком матеріалів, з якого вони будували паркан, але насправді цей вислів був ціллю не як жарт, а як докір, що на думку апелянта є метою ввести в оману суд, але суд першої інстанції, не врахував вказані обставини під час призначення покарання обвинуваченому.

Крім того, в результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілій, згідно висновку судово - медичної експертизи від 30.12.2015 року були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні лівого плеча та синця на внутрішній поверхні правого плеча. За ступенем тяжкості встановлені ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

30.09.2015 року до потерпілої була викликана швидка медична допомога, діагноз після огляду: ссадини та крововиливи верхньої та нижніх кінцівок. Рекомендовано подальше лікування.

Внаслідок завданих травм та стресу вона вимушена була лікуватися, на що було витрачено грошові кошти в сумі 1534,43 гривень, а також на придбання палива для проїзду до лікарні нею було витрачено 747,76 гривень.

Спричинені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я потерпілої.

Зважаючи на всі наслідки, вказує, що вона зазнала крім надзвичайно сильного фізичного болю, ще і великі труднощі, вимушена була прохати знайомих щоб доглядали за нею та її худобою, допомогали по господарству на період відновлення її здоров`я.

Окрім матеріальної шкоди потерпілій було завдано і моральну шкоду неправомірними діями ОСОБА_7 , оскільки вона зазнала фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень, було спричинено дуже сильний стрес, позбавлено заробітку, який вона має від продажу молока та молокопродуктів, які сама виготовляє вдома та продає на базарі у м.Рубіжне, також було порушено нормальний спосіб життя, оскільки була змушена докладати додаткові зусилля для пересування, бо постійно були запаморочення голови в період лікування.

Вказує, що вищенаведені обставини судом першої інстанції не були враховані та відмовлено в стягненні з ОСОБА_7 на користь потерпілої матеріальної шкоди, а в стягненні моральної задоволено суму у розмірі 500 грн.

Крім того, в суді першої інстанції не досліджувалася копії медичних документів потерпілої, які підтверджують причинно - наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками здоров`ю потерпілої, так як вищевказані документи потерпіла тільки змогла забрати з медичної установи.

Також апелянт просить звернути увагу на рішення Кремінського районного суду від 15.10.2004 року № 2-1397/2004 року, що свідчить про неодноразові незаконні дії обвинуваченого відносно потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та доводи викладені в ній, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги потерпілої, просив суд відмовити в задоволенні її вимог, а вирок Кремінського районного суду від 21 квітня 2016 року залишити без змін, вислухавши думку обвинуваченого, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно вимогам ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України , відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої відносно однобічності, неповноти судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд першої інстанції при постановленні вироку в повній мірі проаналізував зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку і, поклавши в основу вироку, обґрунтовано прийняв рішення про визнання ОСОБА_7 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку та призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.
Суд також в повній мірі врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , умотивував своє рішення та обгрунтовано призначив покарання в межах санкції статті обвинувачення, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 в частині однобічністі, неповноти судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення при вирішенні питання щодо відшкодування заявленого потерпілою цивільного позову про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди лише в сумі - 500 грн., та обгрунтовано відмовив у задоволенні матеріальних вимог з огляду на таке.

Досліджені під час судового розгляду надані потерпілою відповідні документи щодо її лікування та понесених витрат на придбання ліків і палива (а.с.37,39,40) не містять доказів того, що ОСОБА_6 під час її лікування на денному стаціонарі у період з 02 жовтня по 13 жовтня 2015 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба, проходила лікування внаслідок отриманих нею від неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень плечей, і в зв`язку з цим вимушена була нести матеріальні витрати на дорогу до міста лікування. Як вбачається з висновків судово-медичної експепртизи хвороба, від якої ОСОБА_6 проходила лікування, є хронічною, тому немає причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого та настанням суспільно небезпечних наслідків у вигляді гіпертонічної хвороби у потерпілої.

Не містять таких доказів долучені потерпілою до апеляційної скарги та досліджені апеляційним судом медичні довідки (а.с.140-143).

За таких обставин суд першої інстнації дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для задоволення матеріального позову потерпілої та відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрат на лікування та придбання палива для поїздки до лікарні в сумі - 2282,19 грн.

Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованим рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди в розмірі 500 грн., оскільки воно в повній мірі відповідає вимогам ч.3 ст.23 ЦК України та грунтується на всебічно досліджених доказах. Як вбачається з медичної довідки (а.с.38) неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено фізичну біль плечей і, як наслідок, моральне страждання. Але в результаті встановлених вироком суду неправомірних дій обвинуваченого потерпіла ОСОБА_6 не була позбавлена свого звичного укладу життя на тривалий час. Тому розмір відшкодування моральної шкоди 500 грн., відповідає характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, і відповідає вимогам розумності та справедливості.

Тому рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним і обгрунтованим, а викладені в апеляції доводи потерпілої про незаконну відмову в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди та занадто малу суму стягнутої моральної шкоди, апеляційний суд вважає безпідставними, які задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищенаведеного доводи апеляційної скарги потерпілої в однобічності, неповноті судового слідства судом першої інстанції при призначенні покарання та розгляді позовної заяви є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів досліджених судом першої інстанції, перевірені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Порушень матеріального чи процесуального права, які згідно ст.409 КПК України, тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 21 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.
На ухвалу суду учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
СУДДІ:

____________ ______________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3