Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області
Справа №1-40/2010
ВИРОК

іменем України

12 січня 2010 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого Клімика К.О.

при секретарі Гавлович Л.П.

з участю прокурора Новаківського О.Г. та адвоката

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та мешканку с. Маркуші вул. Комсомольська, 24 Хмільницького району Вінницької області, українку, громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружену, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, приватного підприємця, раніше не судиму, в скоєні злочину передбаченого ст. 172 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_1 являючись приватним підприємцем і субєктом підприємницької діяльності, будучи зареєстрованою 5 жовтня 2007 року Хмільницькою районною державною адміністрацією та Хмільницькою ОДПІ, являючись роботодавцем та орендарем приміщення магазину в с. Маркуші по вул. Леніна, 34 Хмільницького району, в травні 2009 року прийняла на роботу продавцем магазину ОСОБА_2, з порушенням вимог ст. 24-1 Кодексу Законів «Про працю» України, без укладення в письмовій формі трудового договору, без його реєстрації в службі зайнятості, в порушення вимог ст. 169 Кодексу Законів «Про працю» України та ст. 17 Закону України «Про охорону праці» допустила її до роботи без проведення попереднього медичного огляду, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про охорону праці» та ст. 29 Кодексу Законів «Про працю» України не провела інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної безпеки, в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про охорону праці» не забезпечила найманого працівника засобами індивідуального захисту, грубо порушивши встановлені норми трудового законодавства та вимоги ст. 43 Конституції України, якою гарантовано право громадян на працю в належних умовах за зарплати не нижче визначеної законом. Також грубо порушено вимоги ст. 45 Конституції України, ст. 70 Кодексу Законів «Про працю» України, оскільки підсудна ОСОБА_1 позбавила найманого працівника ОСОБА_2 права на щотижневий відпочинок, права на соціальний захист, врахування трудового стажу за виконану роботу, права на отримання пенсії за відпрацьований період та відповідного соціального страхування.

Вину свою в скоєні вказаного злочину підсудна ОСОБА_1 визнала повністю і показала, що в травні 2009 року прийняла на роботу продавцем в орендований нею магазин в с. Маркуші ОСОБА_2 При прийомі на роботу будь-яких угод з ОСОБА_2 не укладала, про найманого працівника в службу зайнятості, податкову, управління соціального страхування та пенсійного фонду не повідомляла. Будь-яких інструктажів з найманим працівником не проводила, медичний огляд ОСОБА_2 також не проводився, засобів індивідуального захисту не видавала. ОСОБА_2 в магазині пропрацювала біля двох місяців, за цей період вона вчинила розтрату товару і тому вона їй заробітну плату не

виплатила. Вона щиро розкаюється в скоєному і просить суворо її не карати.. Крім того, вона просить справу розглянути за правилами ст.. 299 КПК України без виклику свідків, зміст фактичних обставин справи вона розуміє правильно.

Суд вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, підсудна вину свою в скоєні злочину визнає повністю, сумнівів у добровільності та істинності позиції підсудної у суду не має і їй розяснено, що вона буде позбавлена можливості оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином дії підсудної ОСОБА_1 слід кваліфікувати по ст. 172 ч.І КК України, оскільки вона являючись приватним підприємцем і орендарем приміщення магазину по вул. Леніна,34 в с. Маркуші Хмільницького району при прийнятті на роботу продавцем ОСОБА_2 грубо порушила законодавство про працю України.

При обрані виду та міри кримінального покарання підсудній ОСОБА_1 суд враховує те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнала свою вину і щиро розкаялась в скоєному, сприяла розкриттю злочину, що на її утриманні двоє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання і тому вважає можливим застосувати до неї міру покарання у вигляді стягнення штрафу передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною по ст. 172 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді стягнення 600 гривень штрафу на користь держави.

Міру запобіжного заходу відносно засудженої ОСОБА_1 до набрання вироком чинності залишити підписку про невиїзд.

Вирок можна оскаржити до апеляційного суду Вінницької області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий: