Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2016 року скарга ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28.04.2015 року про закриття кримінального провадження № 0004258 повернута.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що адвокат ОСОБА_6 не долучив до скарги документи на підтвердження своїх повноважень представника потерпілого та, відповідно, права на подання скарги на рішення слідчого.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що скаргу на рішення слідчого подавав не як представник потерпілого ОСОБА_7 , а як заявник, оскільки саме він звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, копію якої долучив до скарги, і про що зазначав у самій скарзі. А тому вважає, що відповідно до вимог ст.303 КПК України є особою, яка має право подавати скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_6 подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, пропуск якого обґрунтовує тим, що

_________________________________________
Справа № 11-сс/796/1810/2016
Категорія: ст.303 КПК України
Слідчий суддя: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
копію оскарженого рішення отримав лише 14.03.2016 року, що вважає поважною причиною пропуску процесуального строку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з огляду на те, що він має право подавати скаргу на рішення слідчого, яке вважає незаконним у зв`язку з неповнотою досудового розслідування. Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, оскільки досудове розслідування проведено всебічно і повно.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи заявника і прокурора, перевіривши матеріали провадження за скаргою, дослідивши кримінальне провадження № 0004258 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді постановлена без виклику ОСОБА_6 29.01.2016 року, і її копія заявнику не надсилалася, оскільки у провадженні наявний невідправлений конверт із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами. А тому не довіряти твердженням заявника про отримання копії ухвали в суді 14.03.2016 року немає підстав.

Оскільки апеляційна скарга подана 17.03.2016 року, тобто у встановлений законом строк, необхідності поновлювати строк апеляційного оскарження немає.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Повертаючи скаргу ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов помилкового висновку щодо процесуального статусу, зазначивши про те, що він є представником потерпілого ОСОБА_7 , а тому повинен був надати документи на підтвердження своїх повноважень, зазначені в ст.ст.50, 58 КПК України.

Водночас, зі змісту скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження випливає, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за заявою ОСОБА_6 , і він подав скаргу в порядку, визначеному ст.303 КПК України, саме як заявник. Отже, ОСОБА_6 є особою, яка має право подавати скаргу на рішення слідчого.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, ухвала слідчого судді про повернення скарги не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, що згідно з ст.ст.407, 409, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів провадження, копію постанови слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28.04.2015 року про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 отримав 22.12.2015 року. Скарга на рішення слідчого подана до суду 28.01.2016 року, тобто після закінчення передбаченого законом строку, пропуск якого заявник обґрунтовує в окремому клопотанні тим, що спочатку 30.12.2015 року подав скаргу прокурору. Оскільки підстав для задоволення скарги прокурор не вбачав, про що заявник дізнався з листа, отриманого 22.01.2016 року, то вказує, що пропустив строк оскарження постанови з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими доводами ОСОБА_6 і, з урахуванням того, що даних про дату вручення йому копії постанови слідчого кримінальне провадження № 0004258 не містить, вважає, що строк подання скарги пропущений з поважних причин і підлягає поновленню, а скарга на рішення слідчого розгляду по суті.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0004258 24.03.2015 року ОСОБА_6 звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У заяві зазначав про те, що 01.05.2014 року в період з 17 до 19 години біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 і ОСОБА_10 під надуманим приводом завдали тілесні ушкодження ОСОБА_7 , після чого пред`явили йому вимогу передати грошові кошти. Коли ОСОБА_7 повідомив про відсутність коштів, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продовжили побиття, свідками чого були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та із застосуванням сили посадили ОСОБА_7 в автомобіль «BMW-318» д/н НОМЕР_1 , щоб відвезти до місця проживання до будинку АДРЕСА_2 . Свідками цього стали ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . По прибуттю до місця проживання ОСОБА_7 . ОСОБА_10 погрожував йому бейсбольною битою у разі, якщо він не принесе гроші або матеріальні цінності. Тому ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , не маючи можливості втекти, прослідував до квартири, а коли повернувся на вулицю і повідомив про відсутність коштів і наміру їх передавати, ОСОБА_10 знову завдавав йому тілесні ушкодження битою.

За таких обставин ОСОБА_6 просив орган досудового розслідування внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

24.03.2013 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.129 КК України і розпочато досудове розслідування. З короткого викладу обставин у витягу з ЄРДР випливає, що 01.05.2014 року близько 17 години невстановлені особи за адресою: АДРЕСА_1 , погрожували фізичною розправою ОСОБА_7 .

Приймаючи постанову про закриття кримінального провадження, слідчий мотивував свої висновки про відсутність складу злочину тим, що свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_12 не повідомили інформацію, яка б мала інтерес для подальшого розслідування, а потерпілий ОСОБА_7 знаходиться у місцях позбавлення волі, що унеможливлює проведення з ним слідчих дій. Також при виконанні доручення слідчого встановити очевидців кримінального правопорушення не представилося можливим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінальногопровадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.

Вказані вимоги закону слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження дотримані не були.

Так, у постанові слідчий зазначив лише про відсутність інформації, яка б мала інтерес для подальшого розслідування, в показаннях двох свідків, не викладаючи їх змісту, як і змісту показань потерпілого ОСОБА_7 , який допитувався під час перебування в Київському СІЗО. Решта осіб, вказаних у заяві ОСОБА_6 , в тому числі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , під час досудового розслідування не допитана, хоча заявник зазначав їх місце проживання і засоби зв`язку.

Натомість слідчий долучив до кримінального провадження копії протоколів допиту потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , підозрюваного ОСОБА_7 з кримінального провадження № 0005302, в якому вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року останній визнаний винуватим в умисному спричиненні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Однак вказані документи не можуть бути джерелом доказів у іншому кримінальному провадженні.

Що стосується постанови слідчого, то, на думку колегії суддів, вона не відповідає вимогам ст.110 КПК України, оскільки її мотивувальна частина не містить змісту обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивів її прийняття та їх обґрунтування.

Таким чином колегія суддів вважає, що під час досудового розслідування не було вжито належних заходів для всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а тому рішення слідчого про закриття кримінальної справи є передчасним і підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, якою повернуто скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0004258, скасувати.

Скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0004258 задовольнити і скасувати вказану постанову.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3