Ухвала іменем україни 16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002247,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду

м. Києва від 03 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Канева Черкаської області, жительки

АДРЕСА_1 , неодноразово судимої, останнього разу за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року

за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного їй покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Відповідно до положень статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків покарання, призначене ОСОБА_6 за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у виді штрафу, ухвалено виконувати самостійно.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнано винною в тому, що вона 13 березня 2014 року приблизно о 15.00 год. у приміщенні магазину «Вишукана Річ», розташованому на просп. Перемоги, 136 у м. Києві, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно таємно намагалася викрасти дві сукні вартістю 3100 грн, однак не довела свого злочинного умислу до кінця, оскільки була затримана власником магазину.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року цей вирок районного суду змінено: у резолютивній частині ухвалено зазначити на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України покарання, що призначене ОСОБА_6 за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня

2015 року, слід виконувати самостійно.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме положень ст.419 КПК України, стверджуючи, що суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на доводи сторони обвинувачення про безпідставність застосування до винної особи ст. 75 КК України.
На касаційну скаргу прокурора захисник засудженого надіслала заперечення, в якому просить залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано.

З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційний розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проводився за апеляційною скаргою прокурора.

При цьому апеляційний суд, залишаючи цю скаргу без задоволення, усупереч ст. 419 КПК України не надав вичерпної відповіді про те, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені у ній доводи неспроможними.

Як видно зі змісту апеляційної скарги прокурора, він порушував питання про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_6 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність покарання, призначеного обвинуваченому, тяжкості вчиненого злочину та особі винного унаслідок м`якості, у зв`язку з чим просив апеляційний суд постановити новий вирок.

При цьому основною тезою апеляційної скарги прокурора були безпідставність та недоцільність застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, оскільки дані, що характеризують особу винної, фактично не можуть свідчити про можливість її виправлення та перевиховання без відбування покарання.

Проте залишаючи цю скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції належним чином на зазначив підстав, на яких він визнав цю скаргу необґрунтованою, не спростував наведених у ній доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежившись загальними фразами щодо правильності

та справедливості виду й розміру покарання, призначеного ОСОБА_6 , та рішення про застосування ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції фактично проігнорував вказівки прокурора на спосіб життя ОСОБА_6 , регулярність вчинення нею протиправних діянь та відсутність ознак наявності у неї реального бажання стати на шлях виправлення, обмежившись загальними фразами щодо відсутності в матеріалах провадження та в нормах закону перешкод для звільнення винної від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним

та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Якщо у результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про особу винної чи нових обставин, що пом`якшують її покарання, то рішення про звільнення ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням з огляду на дані, що характеризують її особу і свідчать про її схильність до вчинення протиправних діянь, слід вважати незаконним та необґрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3