АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
представника скаржника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, -
встановила:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 та накладено арешт з забороною використання та розпорядження на нерухоме майно, визначене адресою: м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Космічна Жовтневий (Соборний) район, буд. 9Б, шостий поверх поверх вільної забудови № 18 832 квадратних метра, сходова клітина № 1 17,4 квадратних метра.
Своє рішення суд мотивував тим, що оскільки за заявою ОСОБА_8 правоохоронними органами ведеться досудове розслідування за фактом незаконного оформлення права власності на вказане майно шляхом використання завідомо підроблених документів, з метою забезпечення кримінального провадження, клопотання прокурора про накладення арешту підлягає задоволенню.
Представник ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк апеляційного оскарження ухвали, оскільки її копію отримав 31 жовтня 2016 року, ухвалу скасувати постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в рішенні відсутні підстави вважати, що вказане майно є доказом злочину; слідчим суддею не доведено, що заява ОСОБА_8 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України стосується ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ», оскільки первісно заява про злочин подана ОСОБА_8 з приводу крадіжки невідомими особами меблів, перекваліфікація прокурором кримінального провадження на ч. 4 ст. 358 КК України привела до появи нової сторони кримінального провадження приватного нотаріуса ОСОБА_9 .
Вказує, що ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» не є стороною кримінального провадження, а є третьою стороною та законним власником і добросовісним набувачем 16/100 частки майна в загальному майновому комплексі.
Стверджує, що прокурором не було надано документів на підтвердження права власності на майно, що належить арештувати, яке є об`єктом незавершеного будівництва, тобто ОСОБА_8 не має належних документів, що засвідчують його право власності на об`єкт незавершеного будівництва та відповідно і не проводилась державна реєстрація такого права на майно. Отже твердження ОСОБА_8 про підробку підпису на документах є безпідставними, так як, він ніколи не був забудовником, або первісним власником майна, визнаним державою.
Вважає, що заборона на користування, розпорядження майном, яке перебуває у власності добросовісного набувача ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» суперечить вимогам ст. 173 КПК України.
Щодо права власності ТОВ «ФОКСЛАЙФ» щодо майна, вказує, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2011 року визнано банкрутом ТОВ проектно-будівельна фірма «Домобуд» та відкрита ліквідаційна процедура, в ході якої об`єкт незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Космічна, буд. 9Б, було реалізовано на відкритих торгах, на підставі чого Обслуговуючий кооператив «Автогаражний Кооператив «Прімум» здобув право власності на вищевказане майно. Отже за договором № 3870 від 17 вересня 2016 року про припинення зобов`язання передаванням відступного ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» придбало право власності на 16/100 в загальному майновому комплексі.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив поновити строк апеляційного оскарження ухвали, як пропущений з поважних причин; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Щодо поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія вважає, що оскільки вона була винесена без участі представника ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ», а її копію він отримав лише 31 жовтня 2016 року, тому строк апеляційного оскарження ухвали ним не пропущено, тому він не підлягає поновленню.

Висновки слідчого судді про задоволення клопотання прокурора та про накладення арешту з забороною використання та розпорядження на нерухоме майно, визначене адресою: м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Космічна Жовтневий (Соборний) район, буд. 9Б, шостий поверх поверх вільної забудови № 18 832 квадратних метра, сходова клітина № 1 17,4 квадратних метра - обґрунтовані доказами, наданими слідчому судді, які були досліджені в суді першої інстанції та є правильними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі- Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів, при цьому, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів судового і кримінального проваджень, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 звернувся до поліції з заявою, що невстановлені особи таємно шляхом пошкодження замків вхідної двері проникли до приміщення, звідки здійснили крадіжку меблів, шляхом використання завідомо підроблених документів шахрайським шляхом оформили право власності на приміщення, яке розташоване на 6 поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . 28 вересня 2016 року за заявою останнього було внесено відомості до ЄРДР за № 0004131 та Соборним відділенням поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, 04 жовтня 2016 року прокурором винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 4 ст. 358 КК України.

Заявником ОСОБА_8 разом з заявою про вчинення кримінального правопорушення було надано акт прийому-передачі приміщення комерційного призначення як дольовому учаснику будівництва в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 від 07 серпня 2007 року, згідно якого представник забудовника директор ТОВ «ПСФ «Домострой» ОСОБА_10 передає дольовому учаснику ОСОБА_8 приміщення комерційного призначення загальною площею 750 квадратних метрів; договір № 123 про дольову участь в будівництві приміщення комерційного призначення від 21 грудня 2005 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №9, згідно якого ОСОБА_8 здійснив оплату в розмірі 750 000 грн. згідно договору будівництва як пайовий учасник.

В ході досудового розслідування було отримано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно отриманої інформації 17 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу внесено запис на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31544018 від 23 вересня 2016 року про право спільної часткової приватної власності на шостий поверх поверх вільної забудови № 18 - 832, кв.м. сходова клітина № 19 - 17,1 кв.м. Згідно вказаної інформації власником стало ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ», .

Підставою виникнення права власності на майно є договір № 3870, виданий 17 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ; висновок № 1409-16-1, виданий 14 вересня 2016 року ФОП ОСОБА_11 , згідно Договору позики, серія та номер: б/н, виданий 15 квітня 2016 року, укладений між ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» та Обслуговуючим кооперативом «Автогаражний кооператив «Прімум»; Вимога № 1/12/09-16, виданий 12 вересня 2016 року ТОВ «ФОЕКС-ЛАЙФ»; Лист 1-13/09/16, виданий 13 вересня 2016 року Обслуговуючим кооперативом «Автогаражний кооператив «Прімум»; Лист узгодження № 2/15/09, виданий 15 вересня 2016 року ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ».

Допитаний в ході досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_8 пояснив, що документи жодній особі не надавав. На момент будівництва заплатив грошову суму в розмірі 750 000 грн., таким чином, шляхом використання завідомо підроблених документів невстановлені особи незаконно оформили право власності на частину зазначеного приміщення.

З метою втрати майна, а саме переоформлення права власності на нерухоме майно на інших осіб (фізичних або юридичних), іншим чином відчуження майна, з метою в подальшому уникнути кримінальної відповідальності та ввести в оману слідство, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні та сприяти вчиненню нових злочинів, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Як убачається з наданих до апеляційного суду матеріалів провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, слідчий суддя перевірив обставини, на які були посилання в клопотанні прокурора про накладення арешту та прийшов до висновку про те, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Колегія суддів, вважає, що слідчим суддею у відповідності до вимог ст. 172 КПК України були досліджені обставини у повному обсязі, необхідному для вирішення питання про накладення арешту, які відповідають матеріалам провадження та зроблено обґрунтований висновок необхідність задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_8 не має належних документів, що засвідчують його право власності на об`єкт незавершеного будівництва не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_8 було надано слідчому оригінали документів на право власності, а саме: акт прийому - передачі приміщення як дольовому учаснику будівництва, договір № 123 про дольову участь в будівництві приміщення комерційного призначення від 21 грудня 2005 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №9, згідно якого заявник ОСОБА_8 здійснив оплату в розмірі 750 000 грн відповідно до договору будівництва як пайовий учасник.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно є обґрунтована та доцільна, а доводи апелянта ОСОБА_7 щодо того, що ухвала суду суперечить вимогам ст. 173 КПК України є надуманими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є обґрунтованою та вмотивованою, порушень вимог КПК України при її постановлені допущено не було, підстав визнати, що арешт на майно, визначене за адресою м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Космічна Жовтневий (Соборний) район, буд. 9Б, шостий поверх поверх вільної забудови № 18 832 квадратних метра, сходова клітина № 1 17,4 квадратних метра - немає, тому апеляційну скаргу представника ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без зміни.

Керуючись ст. ст. 170, 173, ч. 2 ст. 376, ст. 405, п. 1 ч. 3 ст. 407, ст. 418, ст. 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу представника ТОВ «ФОКС-ЛАЙФ» - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року про задоволення клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 та накладення арешту з забороною використання та розпорядження на нерухоме майно, визначене адресою: м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Космічна Жовтневий (Соборний) район, буд. 9Б, шостий поверх поверх вільної забудови № 18 832 квадратних метра, сходова клітина № 1 17,4 квадратних метра - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4