АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 668/5066/15-к
Провадження: № 11-кп/791/173/16 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 286 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

адвоката: ОСОБА_9

адвоката: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 01 грудня 2015 року відносно:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює інженером водопровідної ділянки Херсонського міського водоканалу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 01 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 не обиралася.

Цивільний позов задоволено частково, з обвинуваченого стягнуто на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 219068, 04 грн. та на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 березня 2015 року, близько 20:00 год., керуючи технічно справним автомобілем HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по другорядній дорозі пров. Пугачова, зі сторони пр-ту Ушакова у напрямку пл. Ганнібала в м. Херсоні, при виїзді на головну дорогу пл. Ганнібала проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, порушуючи вимоги п.п 2.3 (б) та 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав дорогу автомобілю HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , яка рухалася головною дорогою пл. Ганнібала зі сторони вул. К. Цеткін у напрямку вул. Залізничної, внаслідок чого сталося зіткнення зазначених автомобілів.

В результаті даної дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_8 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати як незаконний, закрити кримінальне провадження щодо нього, так як не встановлені достатні докази для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд поклав в основу обвинувального вироку висновок судово-медичної експертизи № 249, який не відповідає вимогам ст. 102 КПК України, а сама експертиза проведена на підставі медичних документів потерпілої, достовірність яких викликає сумніви. Не погоджується обвинувачений і з рішенням суду в частині вирішення цивільного позову, який в ході судового розгляду не визнав із підстав, зазначених у запереченнях на позов його захисником.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_7 за ч.1 п. 3 ст. 284 КПК України , так як не встановлені достатні докази для доведеності винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Вважає оскаржуваний вирок незаконним , ухваленим із чисельними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Посилається на те, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення ґрунтується на недостовірних медичних документах, які видані лікарнею, де працює чоловік потерпілої, і на підставі яких побудовані висновки судово- медичної експертизи, що не відповідають вимогам ст. 102 КПК України і на думку захисника є недопустимими доказами. Крім того вказує, що призначаючи комісійну експертизу , суд не зазначив підстав призначення її Одеському бюро СМЕ, а не Державній установі Головного бюро СМЕ МОЗ, відповідно до клопотання захисту , що є порушенням вимог ст. 22, 26, 332 КПК.

Зазначає також , що за фактом ДТП відносно ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення, що свідчить про притягнення його до двох видів відповідальності, що суперечить положенням ст. 61 Конституції.

На думку захисника, суд мав повернути обвинувальний акт прокурору із підготовчого засідання, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вважає, що висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину , суд побудував на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційній скарги, думку прокурора, потерпілої та її представника адвоката ОСОБА_10 , які вказували на безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.

Вбачається, що докази, надані сторонами кримінального провадження суд першої інстанції безпосередньо дослідив у повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів не встановлено.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши такі докази:

Показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що 05.03.2015 року вона, керуючи автомобілем HONDA CIVIC, рухалася по вул. К. Маркса та на в`їзді на пл. Ганнібала сталася ДТП , спричинена діями обвинуваченого. Відразу на місці ДТП недомагання не відчула, проте вночі стан її здоровя погіршився, і вона вранці звернулася до лікарні де пройшла обстеження , після якого проходила лікування.

Показання свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що в березні минулого року він бачив, що між автомобілем під керуванням ОСОБА_7 , якого він знав раніше, та автомобілем, яким керувала дівчина сталося зіткнення. На місці пригоди дівчина не скаржилася на погане самопочуття, видимих ушкоджень на ній не було.

Сам обвинувачений в ході судового розгляду не заперечував факт порушення ним ПДР, наслідком яких сталося зіткнення із автомобілем, яким керувала потерпіла. Він вказував, що виїжджаючи на головну дорогу на пл. Ганнібала не надав перевагу у русі автомобілю HONDA CIVIC, який рухався по головній дорозі.

В сукупності показання потерпілої, свідка та обвинуваченого, а також дані протоколу огляду місця події від 06.03.2015 року, в якому зафіксовані відомості щодо місця ДТП, дорожньої розмітки, наявності дорожніх знаків, та ін., висновки судової- автотехнічної експертизи № 963 від 27 березня 2015 року про справність гальмівної системи автомобіля HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , висновки судової- автотехнічної експертизи № 1128 від 06.04.2015 року про наявність технічної можливості у ОСОБА_7 уникнути зіткнення за умови дотримання вимог п 16.11 ПДР, у дорожній обстановці, що склалася, дали суду підстави дійти вірного висновку, про те, що причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали, були неправильні дії водія ОСОБА_7 , який перед виїздом з другорядної дороги на головну не дотримався вимог п. 16.11 ПДР і не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим створив аварійну ситуацію.

Висновки суду про те, що виявлені у потерпілої середньої тяжкості тілесні ушкодження є наслідком порушення обвинуваченим ПДР ґрунтуються на показаннях самої потерпілої, висновку судово- медичної експертизи № 249 від 31.03.2015 року та висновку комісійної судово- медичної експертизи № 253 від 16.10.2015 року.

Так, потерпіла в ході судового розгляду вказувала , що під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження , симптоми наявності яких відчула вже вночі після ДТП, а на ранок звернулася до лікарні для обстеження та лікування.

Із висновку судово- медичної експертизи № 249 від 31.03.2015 вбачається, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді забою головного мозку легкого ступеню, кровопідтьоку обличчя, садна передньої поверхні колінних суглобів, які утворилися від дії тупих предметів , не виключено 05.03.2015 року близько 20.00 год. в салоні автомобіля при зіткненні з іншим автомобілем. Забій головного мозку, кровопідтьок обличчя справа відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.

Висновки щодо характеру, механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої експерт ОСОБА_12 підтвердив і в судовому засіданні.

Вбачається, що з метою усунення будь- яких сумнівів у правильності згаданої експертизи, на підставі ухвали суду за клопотанням сторони захисту в ході судового розгляду була призначена комісійна судово-медична експертиза.

Із висновку комісійної судово- медичної експертизи № 253 від 16.10.2015 року. вбачається, що у ОСОБА_8 встановлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно- мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеню, синець голови ( на обличчі справа, садна передньої поверхні колінних суглобів . Ці ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону легкового автомобіля під час ДТП 05.03.2015 року. Закрита черепно- мозкова травма ( у єдиний комплекс якої входить забій головного мозку та синець голови) викликає розлад здоров`я строком більш ніж 21 добу і на підставі п 2.2.2 Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Суд перевірив зазначені висновки експертиз з точки зору всебічності , повноти і об`єктивності та дійшов висновку, що вони в сукупності з іншими доказами доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч 1 ст. 286 КК України і мотивував свій висновок .

Неприйнятними колегія суддів визнає доводи апеляційних скарг про те, що покладені в основу вироку висновки експертиз являються недопустимим доказами.

Висновок комісійної експертизи № 253 від 16.10.2015 року відповідає за змістом вимогам ч. 1 ст. 102 КПК України та п.п.20-25 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, містить обґрунтовані відповіді на кожне поставлене запитання. Вбачається, що експерти оглянули потерпілу, про що вона підтвердила і в ході апеляційного розгляду, дослідили дані матеріалів кримінального провадження, надані судом оригінали медичних документів та результаті досліджень потерпілої, амбулаторну картку та чітко вказали , що ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості та зазначили в результаті яких досліджень експертна комісія дійшла такого висновку.

Комісійна судово-медична експертиза проведена комісією у складі голови- начальника бюро, судово- медичного експерта, членів: зав. відділом комісійних експертиз, лікаря- рентгенолога, лікаря- невропатолога, і доповідача- судового- медичного експерта, що відповідає положенням п 2.10 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи п 5.6. Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

Висновки комісійної судово- медичної експертизи щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, ступеню тяжкості та механізму отримання узгоджуються і з висновком судово- медичної експертизи № 249 від 31.03.2015 року.

Підстав для визнання вказаних висновків експертиз недопустимим доказами в розумінні ст. 87 КПК України не вбачається.

Доручення судом проведення комісійної судово- медичної експертизи іншій експертній установі, а не тій , якій просив призначити захисник, не є підставою для визнання висновку такої експертизи недопустимим доказом чи порушенням ст. 22, 26, 332 КПК України, як про те зазначає в апеляційній скарзі адвокат, оскільки кримінальний процесуальний закон не визначає обов`язок суду призначити експертизу лише тій експертній установі , яка вказана у клопотанні про її призначення.

Із матеріалів провадження вбачається, що відвід експертам, яким було доручено проведення комісійної судово- медичної експертизи не заявлявся.

Посилання апелянтів на необ`єктивність результатів проведеного медичного обстеження потерпілої не за місцем її проживання , а в Херсонській обласній клінічній лікарні, де працює майбутній чоловік потерпілої та його батько, ґрунтуються на припущеннях, з огляду на визначене законом право особи за своїм вибором обрати медичний заклад, який має можливість забезпечити відповідне лікування та недоведеність будь-якого впливу зазначених осіб на результати медичних досліджень, які серед інших об`єктів були предметом експертного дослідження.

Отже, твердження апелянтів про те, що судово- медичне обстеження потерпілої було проведено з порушенням встановленого порядку і за сприяння зацікавлених в цьому осіб є безпідставними, і спростовуються сукупністю наданих сторонами кримінального провадження, досліджених судом і зазначених у вироку доказів та встановленими судом обставинами події.

Обставин, які б завадили стороні захисту скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів як на стадії досудового розслідування, так і в суді , в т.ч. і скористатися правом самостійно залучити експерта для проведення експертизи відповідно до положень ч 2 ст. 243 КПК України , не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що відомості про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_8 було внесено до ЄРДР без наявності достатніх підстав, не ґрунтуються на матеріалах провадження. Потерпіла під час апеляційного розгляду пояснила , що повідомлення до правоохоронних органів про отримання нею тілесних ушкоджень під час ДТП було здійснене працівниками приймального відділення лікарні після її обстеження, що узгоджується із дослідженими під час апеляційного розгляду рапортом слідчого від 06.03.2015 року, витягом із ЄРДР та дослідженим в суді першої інстанції протоколом огляду місця події від 06.03.2015 року , де зазначається, що ці процесуальні дії вчинені після повідомлення оперативного чергового ХМУ про ДТП.

Посилання захисника на те, що обвинувачений незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, оскільки відносно нього 05.03.2015 року за порушення п.16.11 ПДР в результаті якого сталося зіткнення з автомобілем під керуванням потерпілої, складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП , рішення за яким не прийнято , не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на те, що наслідком порушення ОСОБА_7 ПДР стало завдання потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, до адміністративної відповідальності за цим фактом ОСОБА_7 не притягнутий, а саме складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про те, що за одні і ті ж дії особу двічі притягнуто до юридичної відповідальності, як про те зазначає апелянт.

Не є обґрунтованими і твердження захисника апелянта про те, що суд з підготовчого судового засідання мав повернути обвинувальний акт прокурора, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки вбачається, що обвинувальний акт, який надійшов до суду на розгляд містить необхідні відомості про обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію з посилання на положення закону і статті та формулювання обвинувачення, дату, місце його складання, підпис слідчого та прокурора.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого доводи про наявність підстав для скасування оскаржуваного вироку і закриття провадження у справі через не встановлення достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого в суді і вичерпання можливості їх отримання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

При призначенні обвинуваченому покарання суд дотримався положень ст. 50, 65 КК України, врахував дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання та призначив покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, що є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом із тим, доводи обвинуваченого про неправильне вирішення цивільного позову заслуговують на увагу.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій унаслідок кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної статті встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, нормами КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, закон визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасну участь у справі, де є страхування цивільно-правової відповідальності і фізичної особи, і страховика, оскільки відшкодування шкоди здійснюється за рахунок страховика в межах встановлених лімітів.

Вирішуючи цивільний позов і стягуючи на користь потерпілої матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля HONDA CIVIC, суд залишив поза увагою ту обставину, що цивільно- правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована, не визначив межі ліміту відповідальності страховика по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди, не обговорив та не вирішив питання про притягнення до участі у справі страхової компанії та власника пошкодженого автомобіля.

Свої висновки про стягнення вартості відновлюваного ремонту на користь потерпілої , яка не є власником пошкодженого автомобіля , суд не мотивував.

Крім того , суд не дав оцінки наданому позивачем висновку автотоварознавчого дослідження, з якого вбачається, що вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля і в порушення вимог матеріального закону не вирішив питання про наявність згоди власника про визнання автомобіля фізичного знищеним , та в залежності від цього не визначив розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди.

З огляду на те, що судом першої інстанції при вирішені цивільного позову допущені порушення норм процесуального закону і неправильно застосовано норми матеріального закону, через неможливість судом апеляційної інстанції в силу положень ст. 404, 408, 409 , 420 КПК України виправити допущені судом помилки та ухвалити свій вирок, та відсутності повноважень на стадії апеляційного розгляду вирішувати питання про залучення до участі у справі інших осіб колегія, суддів вважає можливим вирок щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити у цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 404,405, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 01 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити у цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції в іншому складі суду

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: ( три підпис)

ухвала набирає законної сили 11.03.2016 року

копія ухвали вірна, копія виготовлена 15.03.2016 року

суддя ОСОБА_2