Справа №668/5041/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2016 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретар: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

представника ПВК №90: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Засуджений ОСОБА_6 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Північній виправній колонії УДПтСУ у Херсонській області №90 (далі ПВК №90), звернувся до суду з клопотанням, у якому просить застосувати до нього умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що в період відбування покарання до нього застосовувались як стягнення, так і заохочення, він не являється злісним порушником режиму відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив задовольнити викладених у ньому підстав.

Прокурор вважав, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити, оскільки на його думку засуджений не довів свого виправлення. Обґрунтовуючи свою позицію, вказав на те, що засуджений раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, протягом короткого часу вчиняв нові корисливі злочини. Крім того, зазначив, що до засудженого чотири рази застосовувалися стягнення, які на даний час хоча і погашені, але характеризують його особу, згідно вироку суду засуджений має позов в сумі 1036, 90 грн., але заходів щодо його погашення не здійснює.

Представник ПВК №90 підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання його підзахисного, вказавши, що встановлені у судовому засіданні обставини доводять те, що ОСОБА_6 довів своє виправлення. При цьому просив врахувати, що невідбута ОСОБА_6 частина покарання на даний час становить лише 5 місяців.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали особової справи засудженого, проаналізувавши доводи його клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 в ПВК №90 відбуває покарання, призначене вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 02.07.2014 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 8 місяців позбавлення волі, кінець строку відбування покарання 28.11.2016 року.

З матеріалів справи видно, що засуджений ОСОБА_6 станом на 09.02.2016 року фактично відбув 2/3 строку покарання, що дає можливість відповідно до ст. 81 КК України розглянути питання про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою для прийняття рішення про умовно дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02р. №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів особової справи видно, що за весь період відбування покарання (з 02.07.2014 року) до засудженого ОСОБА_6 три рази застосовувалися заходи заохочення два у виді подяки, одне зняття раніше накладеного стягнення. Чотири рази застосовувались стягнення, в тому числі двічі такі суворі види стягнення, як поміщення у ДІЗО, які на даний час хоча й зняті і погашені та не мають юридичного значення, проте характеризують особу засудженого.

При цьому, відповідно до довідки про заохочення та стягнення, подяки до ОСОБА_6 застосовані за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку.

Разом з цим, у характеристиці засудженого вказано, що на даний час він виконує обов`язки нічного днювального. Відомостей про залучення його до суспільно корисної оплачуваної праці, чи про виконання ним робіт з благоустрою колонії і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством, що передбачено у ч. 5 ст. 118 КВК України, у характеристиці засудженого немає.

Відповідно до довідки бухгалтерії установи, до оплачуваної праці засуджений ОСОБА_6 залучався лише у грудні 2015 року, в той час як заохочення були застосовані до нього значно раніше 31.10.2014 року, 12.06.2015 та 01.10.2015 року, проте даних про працю засудженого у той період часу у матеріалах справи немає.

Крім того, у характеристиці засудженого зазначено, що за період відбування він зарекомендував себе посередньо, на заходи виховного впливу реагує, але не завжди робить правильні висновки, має позов в сумі 1036,90 грн., даних щодо його відшкодування у характеристиці немає.

Також, за змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.

Матеріали особової справи містять дані про те, що ОСОБА_6 є особою, раніше неодноразово судимою, зокрема вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.05.1994 року за ч. 3 ст. 101 КК України до 7 років позбавлення волі, вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.03.2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.12.2007 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.11.2013 року за ч. 4 ст. 296 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

Тому доводи прокурора про неможливість застосування до засудженого умовно дострокового звільнення від відбування покарання з урахуванням таких даних про особу засудженого суд визнає слушними та бере до уваги.

З огляду на наведене, суд погоджується з позицією прокурора про те, що такі дані характеризують особу засудженого як таку, яка відповідних висновків після відбуття покарань за попередніми вироками не зробила і не бажає виправитися.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали його особової справи не містять достатніх даних для прийняття такого рішення, і вважає, що у задоволенні його клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537 - 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: ОСОБА_1