Справа №577/2354/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/726/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/2354/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2016 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Магадан Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить застосувати до нього ст.69 КК України, оскільки у нього залишився один дід, який перебуває у тяжкому стані здоров`я, він щиро кається у вчиненому злочині, зобов`язується відшкодувати судові витрати та зазначену у цивільному позові завдану потерпілій шкоду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 зазначає про те, що вона задоволенню не підлягає, оскільки вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для застосування до підозрюваного ст.69 КК України відсутні.

За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.06.2016 р. ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 було зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 08.06.2016 р. до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь Конотопського міського фінансового управління в Сумській області 701,76 грн. за лікування потерпілої, а також 5000 грн. моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 .

Відповідно до вироку суду 09.02.2015 р. близько 22-25 години ОСОБА_9 , проходячи через двір будинку АДРЕСА_2 , підбіг до ОСОБА_13 , вдарив кулаком в область обличчя, вирвав з рук сумку та втік, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 658 грн., а також завдав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили пом`якшити призначене покарання і застосувати положення ст.75 КК України, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються.

Що стосується доводів обвинуваченого про порушення судом першої інстанції у відношенні нього загальних засад призначення покарання та, як наслідок, визначення останньому занадто суворого покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та його сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було.

Твердження ОСОБА_9 про те, що в нього залишився один дід, який перебуває у тяжкому стані здоров`я, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки обвинуваченим не було зазначено в апеляційній скарзі яким чином ця обставина впливає на його покарання, до того ж свого підтвердження в ході апеляційного розгляду вона не знайшла.

Зобов`язання обвинуваченого відшкодувати судові витрати та зазначену у цивільному позові завдану потерпілій шкоду також не заслуговують на увагу з тих підстав, що такі наміри нічим не підтверджуються. При цьому, колегія суддів бере до уваги і те, що обвинувачений не працевлаштований.

Крім того, слід зазначити, що покарання обвинуваченому ОСОБА_9 було призначене судом першої інстанції у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Будь-яких законних підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК України, яка дає можливість призначення йому відповідно основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України, або ж іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції вказаної норми закону за цей злочин, а також підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, все ж ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Таким чином, визначивши ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65 і 66 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.ст.69 і 75 КК України, як про це поставлене питання в його апеляційній скарзі, судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2016 року відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_15 залишити тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4