Справа №345/3099/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.09.2016 м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря с/з ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мошківці, Калуського району та жителя АДРЕСА_1 , українця, одруженого, освіта середня-спеціальна, не працюючого, раніше судимого 05.02.2016 р. Калуським міськрайонним судом за ст.128 КК України до 240 годин громадських робіт, громадянина України,-
У вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.240 КК України, суд-
ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що він близько 07 год. 17.09.2015 р., за допомогою навантажувача марки «ПЕА-1.0», на березі річки Дністер в с.Сівка Войнилівська Калуського району, навантажив на кузов вантажного автомобіля марки «Камаз», реєстраційний номер НОМЕР_1 , піщано-гравійну суміш (гравій) в кількості 3,5 тонн, здійснивши таким чином незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
07 вересня 2016 року між підозрюваним та Прокурором було укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди ОСОБА_5 з прокурором дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.240 КК України. Сторони погодили покарання, яке повинен понести обвинувачений, а саме:
- за ч.2 ст.240 КК України у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800,0 гривень.
Згідно п.2 ст.474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання.
Відповідно до п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.240 КК України.
В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю.
Обвинувачений розуміє зміст ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Суд, проаналізував надані матеріали, вислухав пояснення обвинуваченого, думку прокурора, дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Як вбачається з наданих матеріалів, дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано як кримінальне правопорушення, визначене ч.2 ст.240 КК України.
ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризуються за місцем проживання.
Встановлено, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості є добровільним. Зміст угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України. Підстав для відмови в її затвердженні, передбаченої ст.474 КПК України, відсутні.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди обвинувачений та прокурор, визначена в межах санкції ч.2 ст.240 КК України.
Під час розгляду справи встановлено, що обвинувачений щиро розкаявся, тяжких наслідків не наступило та просить затвердити угоду про примирення та враховуючи пом`якшуючі обставини. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб не встановлено та не суперечить інтересам суспільства.
Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 07 вересня 2016 року між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченим узгодженої сторонами міри покарання.
Обставин що обтяжують вину обвинуваченого суд не вбачає.
Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу.
Керуючись ст.ст.374, 475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 вересня 2016 року між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.240 КК України.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання.
- за ч.2 ст. 240 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800,0 гривень.
Речовий доказ, який постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.09.2015 р. повернути законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: