Справа № 191/2332/16-к
Провадження № 1-кп/191/154/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 23 лютого 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Синельникове Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07 червня 2004 року Петріковським райсудом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185. ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ст.70, 71 КК Украины до 2 років 7 місяців позбавлення волі;

- 21 червня 2010 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 11 серпня 2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково згідно ухвали суду від 01 липня 2014 року на невідбутий строк 2 місяці 5 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
22 лютого 2016 року приблизно о 20-00 годин ОСОБА_3 , знаходячись біля подвір`я свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптової сварки із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла після спільного з потерпілим вживання алкогольних напоїв, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечність своїх дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та не бажаючи настання смерті потерпілого, взяв в праву руку твердий предмет з ребристими гранями, схожий на фрагмент цеглини, який він підібрав на землі, та, знаходячись з потерпілим обличчям до обличчя, наніс ОСОБА_7 один удар зазначеним предметом в життєво важливий орган - лобну ділянку голови зліва, після чого, не бажаючи дізнатися які наслідки настали внаслідок його злочинних дій та не спостерігаючи, що буде в подальшому з потерпілим ОСОБА_7 , повернувся додому.

23 лютого 2016 року потерпілий ОСОБА_7 був виявлений приблизно о 10-00 годині в непритомному стані біля подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , де при наданні йому першої медичної допомоги медичними працівниками, не приходячи до свідомості, помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №61 від 18 березня 2016 року смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепу та крововиливами під оболонки головного мозку. У потерпілого ОСОБА_7 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - синців правої і лівої навколо очних ділянок; численних саден шкіри лобної ділянки голови справа; забитої рани шкіри в лобній ділянці зліва; садна шкіри в тім`яній ділянці голови зліва; забитої рани шкіри в потиличній ділянці голови справа; крововиливів у товщі м`яких покривних тканин голови відповідно до ран; перелом лобної кістки зліва та кісток основи черепа; двобічної субдуральної (під твердою мозковою оболонкою) гематоми; розповсюджених масивних субарахноїдальних крововиливів обох великих півкуль головного мозку та мозочка; набряку головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Своїми умисними діями, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визнав частково та пояснив, що 22 лютого 2016 року він за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вживав спиртні напої. В подальшому вони пішли до ларька, де придбали ще спиртні напої і до них приєдналися також ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , вони усі разом повернулися до нього додому і продовжили вживати спиртні напої. Пізніше ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пішли додому. Вживали самогон, він випив приблизно 200 грамів. Потім між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу того, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, став ображати свою співмешканку ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 зробив йому зауваження та вдарив долонею по щоці. Між ними виникла сварка, у зв`язку з чим його співмешканка ОСОБА_9 пішла з будинку до місця проживання своєї матері. Він став випихати ОСОБА_7 з будинку, а потім зі двору. ОСОБА_7 виходив, але сильно голосив. Коли ОСОБА_7 вже вийшов за ворота домоволодіння, він побіг на обвинуваченого, у зв`язку з чим останній підняв з землі цеглину та наніс нею ОСОБА_7 один удар в область голови. ОСОБА_7 присів після удару, потім встав та пішов, виражаючись ненормативною лексикою, а він повернувся в будинок. Верхній одяг ОСОБА_7 залишився у нього на кухні. Більше ударів ОСОБА_7 він не наносив. Під час сварки сторонніх осіб не було. Вважає, що він змушений був захищатися, оскільки ОСОБА_7 перший пішов на нього і фізично він був сильніший за обвинуваченого. Також зазначив, що вони з потерпілим були товаришами з дитинства, відносини були добрі і раніше між ними сварок не виникало.

Винуватість обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підтверджується наступними доказами:

показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка у судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_7 є її сином. 22 лютого 2016 року приблизно між 18 та 19 годиною її син ОСОБА_7 вийшов з будинку за цигарками та не повернувся, а 23 лютого 2016 року зранку до неї прийшла сестра обвинуваченого ОСОБА_3 та повідомила, що її син лежить під парканом біля домоволодіння по АДРЕСА_2 . Вона побігла туди і приблизно о 08-00 годині знайшла сина, який лежав без верхнього одягу з раною на лобі. На той час він був ще живий. Вона викликала швидку і сина забрали. Пізніше він помер. Претензій матеріального характеру вона до обвинуваченого не має. Про те, що обвинувачений ОСОБА_3 товаришував з її сином їй невідомо;

показаннями свідка ОСОБА_12 , яка у судовому засіданні пояснила, що точної дати не пам`ятає, але десь узимку їй зателефонувала співмешканка обвинуваченого - ОСОБА_13 , та запросила до себе додому. Вона взяла з собою подругу ОСОБА_10 , потім вони усі зустрілися на вулиці у призначеному місці та усі разом вона, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 та ОСОБА_14 пішли до будинку ОСОБА_3 , де вживали спиртні напої, вона з подругами вживала пиво, а ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вживали самогон. До будинку прийшли приблизно о 16-40 годин. Пізніше ОСОБА_3 та ОСОБА_7 трохи посварилися з приводу неналежної поведінки ОСОБА_3 до його співмешканки, однак в той час сильних сварок та бійок не було. Приблизно о 18-00 годині вона разом зі ОСОБА_10 пішла додому, а ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 залишилися. Вночі їй декілька разів телефонував ОСОБА_3 та повідомляв, що він цеглиною вдарив по голові ОСОБА_7 , казав, що сварка сталася через ОСОБА_16 , що ОСОБА_14 перший поліз битися, однак вона в той час вже лягла спати та йому не повірила, знаючи, що ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про те, що насправді сталося їй повідомили в поліції;

показаннями свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні пояснила, що 22 лютого 2016 року її донька ОСОБА_10 разом з ОСОБА_18 ходили до ОСОБА_3 та його співмешканки ОСОБА_19 , де пили пиво. В цей же день приблизно о 21-00 годин до неї додому прийшов ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та повідомив, що він побився з ОСОБА_7 та вдарив його цеглиною по голові. Вона йому не повірила, вони трохи випили та розійшлися. У ОСОБА_3 був перемотаний палець і, наскільки вона пам`ятає, були подряпини на обличчі, однак точно сказати не може.

Інших свідків сторони обвинувачення прокурор просив не допитувати.

Клопотань про допит свідків зі сторони захисту до суду не надходило.

Крім показань вказаних учасників процесу, факт вчинення обвинуваченого ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується наступними зібраними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 23 лютого 2016 року до ЄРДР внесено повідомлення ОСОБА_20 про те, що поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено ОСОБА_7 з відкритою раною голови, який помер при доставці каретою швидкої допомоги дорогою до Синельниківської ЦРЛ (т.2 а.с.1);

- протоколом огляду трупа від 23 лютого 2016 року, згідно якого був оглянутий труп ОСОБА_7 та в ході огляду у нього були виявлені тілесні ушкодження (т.2 а.с.8);

- протоколом огляду від 23 лютого 2016 року з фотокартками, згідно якого була оглянута ділянка місцевості зі східної сторони від будинку АДРЕСА_1 , та біля подвір`я на відстані приблизно 20 см були виявлені плями рідини червоно-бурого кольору (т.2 а.с.11-17);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 , яка сталася 23 лютого 2016 року (т.2 а.с.35);

- висновком судово-медичної експертизи трупу №61 від 18 березня 2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_7 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та крововиливами під оболонки головному мозку. Смерть настала не більше ніж за 1-2 години до початку проведення експертизи трупу в морзі, тобто 23 лютого 2016 року. Зазначені тілесні ушкодження є наслідками дії тупого твердого предмета (або його частини), контактуюча поверхня якого пласка переважаюча площина (в межах контакту), з підвищеним вмістом заліза і кремнію у складі. Комплекс тілесних пошкоджень голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з забитими ранами та численними саднами шкіри, переломами кісток основи черепа, крововиливами під оболонки головного мозку відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті (т.2 а.с.39-44);

- висновком судово-медичної експертизи №54 від 24 лютого 2016 року, згідно якого на тілі у ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців і ран шкіри та рубців від них, які б відповідали зазначеному проміжку часу, тобто 22 лютого 2016 року, не встановлено (т.2 а.с.80-81);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2016 року, якого обвинувачений ОСОБА_3 повідомив та показав обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Так, він зазначив, що між ним та ОСОБА_7 виникла сварка. Коли ОСОБА_7 був вже за воротами домоволодіння, йому здалося, що ОСОБА_7 хоче його вдарити, у зв`язку з чим останній підняв з землі цеглину та наніс нею ОСОБА_7 один удар в область голови (т.2 а.с.82-83);

- додатковим висновком судово-медичної експертизи трупу №61, від 18 березня 2016 року, згідно якого судово-медичні експертні дані щодо характеру, численності та локалізації тілесних ушкоджень, встановлених експертизою трупу ОСОБА_7 , не суперечать механізму та умовам їх спричинення, вказаному обвинуваченим ОСОБА_3 під час слідчого експерименту (т.2 а.с.85-86);

- висновком судово-цитологічної експертизи №541 від 28 березня 2016 року, згідно якого в слідах на вилученої у ОСОБА_3 сорочці, майці та спортивних штанах встановлено наявність крові людини. Походження вказаних слідів за рахунок крові особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізорологічною системою АВ0, не виключається, як не виключається можливість їх утворення за рахунок крові потерпілого ОСОБА_7 (т.2 а.с.131-135).

Таким чином, суд вважає доведеним склад злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України, а саме: умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження зібраними по справі доказами, зокрема показаннями потерпілої, свідків, зібраними по справі письмовими доказами.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_21 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення частково, обставини спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які викладені в обвинувальному акті, він не оспорював, однак вважає, що перебував у стані необхідної оборони внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 .

Як зазначено у ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Із досліджених судом доказів вбачається, що сварка між обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виникла в процесі спільного вживання спиртних напоїв з приводу неналежної поведінки самого обвинуваченого внаслідок його неправомірної поведінки по відношенню до співмешканки, під час сварки ОСОБА_3 перший став виштовхувати ОСОБА_7 зі свого домоволодіння і останній фізичної сили до ОСОБА_3 не застосовував, жодних сторонніх предметів, якими б було можливо спричинити шкоду обвинуваченому, ОСОБА_22 в руках не мав.

Як зазначив ОСОБА_3 у судовому засіданні, він з дитинства товаришував з ОСОБА_7 , стосунки у них були добрі, раніше ніколи бійок між ними не виникало.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №54 від 24 лютого 2016 року на тілі у ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців і ран шкіри та рубців від них, які б відповідали зазначеному проміжку часу, тобто 22 лютого 2016 року, не встановлено, що свідчить про відсутність застосування до нього фізичного насильства як зі сторони ОСОБА_7 , так й будь-якої іншої особи, тоді як у потерпілого встановлені численні тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Таким чином, враховуючи добрі відносини, які протягом тривалого часу існували між обвинуваченим та ОСОБА_7 , поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , яка стала приводом для його сварки з ОСОБА_7 , а також поведінку в процесі сварки, яка виразилася у застосуванні до ОСОБА_7 фізичної сили з метою вигнати його з домоволодіння, відсутність будь-яких сторонніх предметів в руках у ОСОБА_7 , стан алкогольного сп`яніння обох учасників сварки, суд знаходить, що обвинувачений ОСОБА_3 у стані необхідної оборони не перебував, обстановка, яка склалася під час його сварки з ОСОБА_7 , не надавала йому права застосовувати сторонні предмети з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, тому його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинені умисних злочинів проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Пом`якшуючі покарання обставини згідно положень ст.66 КК України відсутні.

Обтяжуючою покарання обставиною згідно положень ст.67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень, йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вважає необхідним визначити відповідно до ст.100 КПК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня його затримання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_3 , тобто з 23 лютого 2016 року.

Речові докази по справі куртку, дві спортивні кофти, шапку, чоботи, майку, сорочку, спортивні штани, мобільний телефон «Нокіа» повернути ОСОБА_3 .

Речові докази по справі фрагменти сухої трави з РБК, зіскоби РБК, недопалок цигарки з РБК, гіпсовий зліпок з відбитком низу взуття, зрізи країв нігтьових пластин з рук ОСОБА_3 , зрізи країв нігтьових платин з рук трупу, одяг з трупу знищити.

Речові докази по справі мобільний телефон «Нокіа» залишити у володінні потерпілої ОСОБА_5 .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Керуючись вимогами ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_3 під вартою з 23 лютого 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк 30 (тридцяти) діб з дня його проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк і в тому ж порядку з моменту вручення йому копії вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1