АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/773/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/696/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 22 вересня 2016 року, в режимі дистанційного судового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення,-
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Як вбачається із матеріалів особової справи, ОСОБА_6 засуджений 11.01.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва ст. 156 ч.2, ст. 153 ч. 3, 70,71,72 КК України до 9 років позбавлення волі. (а.п.5-9)
Ухвалою Софіївського районного суду від 02.02.2016 року зараховано у строк відбування покарання тримання під вартою з 03.05.2010 року по 07.05.2010 рік, та з 25.05.2010 року по 12.07.2011 рік, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України. (а.п.12)
08 квітня 2016 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.(а.п.1)
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений не став на шлях виправлення, тому він не заслуговує на умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.(а.п.26)
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, що є усі підстави, а саме,не в повному обєм дослідив материали особової справи і документи що характеризують його особу що спричинило до невідповідностей висновків суду викладених в рішенні суду, а також його стан здоров`я, він працює, проте інвалід 2 групи , він більшу частину терміну покарання перебував на лікуванні або в лікарні Вважає, що суд не вивчив документи коли він відбував покарання в Біленський колоніїї №99, в якій він теж був працевлаштований на виробництво по виготовленні сітки рибальскої, закінчив 9,10,11клас, з 2012-2013 р.р. навчався в навчальному закладі центру №99 та отримав диплом токаря 3 розряду, з 2013-2014 працював санітаром при МСІ БІК-№99.Вважає, що сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді :
Засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити його апеляційну скаргу на підставх зазначених в апеляційній скарзі та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Прокурор та представник Софіївької ВК № 45 кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважали ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо долучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.
Як вбачаєттся з матеріалів провадження ОСОБА_6 відбуває покарання в Софіївській ВК № 45 з 16.05.2015 року, характеризується негативно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.(а.п12,13,14,15,16,1718) Заохочень не має. Інвалід 2 групи, до роботи на виробничих майстернях установи не залучений за станом здоров`я. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу . Не бере участі у роботі самодіяльних організацій. Не проявляє соціально-корисну активність у їх роботі. До складу ради колективу засуджених не входить. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Вину у вчиненому злочині визнає, але належної оцінки скоєному не надає. За вироком суду позову не має. Відбув 3/4 частини призначеного покарання . Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення: з 03.05.2010 року по 07.05.2010 рік, та з 25.05.2010 року по 12.07.2011 рік, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи вище зазначене, висновок суду, що засуджений не довів своє виправлення є обґрунтованим.
З цим висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується негативно, мав 5 стягнень за порушення режиму утримання, які погашені в установленому законом порядку (а.к.п.11-18), заохочення мав одне- у 2013 році.(а кп.12)
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 , засуджено за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України та тяжкого злочину за ч. 2 ст. 156 КК України,
На думку колегії суддів, підстав для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання стосовно ОСОБА_8 немає , оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка ОСОБА_8 зазнає позитивних змін і звільнення ОСОБА_8 від покарання умовно-достроково не буде гарантувати цілі покарання , тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50,65 КК України.
За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4