АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/737/15-к Номер провадження 11-кп/786/128/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 125 КК України НТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000201 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, який проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. У решті цивільного позову відмовлено.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 20.05.2015 приблизно 15.30 год., перебуваючи поряд з місцем проживання ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки наніс ОСОБА_9 долонею руки один удар в обличчя зліва, після чого схопив її рукою в області шиї й утримував, а коли остання вирвалася та відійшла в бік, кинув у слід потерпілої ОСОБА_9 шматок цегли, влучивши у ліву нижню кінцівку, а потім кинув камінь у бік ОСОБА_9 , влучивши їй у ліву сідницю, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження у вигляді синців шиї та лівої сідниці, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді гематоми м`яких тканин з садном шкіри на поверхні її лівого стегна.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд при постановленні оскаржуваного вироку не врахував того, що: потерпілій не були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 28.06.2015 з участю обвинуваченого та потерпілої, остання показувала на манекені, що ОСОБА_8 влучив цеглиною в ліву нижню кінцівку; висновок експерта не відповідає «Правилам визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995; відсутність у матеріалах провадження характеристики з місця проживання обвинуваченого.

Також апелянт стверджувала, що показання свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , наданих суду не відповідають показанням, зазначеним у вироку суду і не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи в частині тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, прокурора, який, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції стверджувала, що 20.05.2015 приблизно 15.30 год. поряд з місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений під час сварки, яку він і вчинив наніс їй долонею руки один удар в обличчя зліва, після чого схопив її рукою в області шиї й душив, а коли вона вирвалася та відійшла у сторону, обвинувачений, кинув у її слід шматок цегли, влучивши у кінцівку вище коліна, а потім кинув камінь у її бік, влучивши їй у ліву сідницю.

Одночасно потерпіла повідомила, що свідком цих подій були незнайомий їй чоловік, який йшов від колодязя сусідського господарства, де набирав воду та ОСОБА_11 , яка робила зауваження обвинуваченому.
Свідок ОСОБА_10 підтвердив у суді першої інстанції показання потерпілої, а саме те, що 20.05.2015 він набирав воду з колодязя і чув, що відбулася сварка між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .. Заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілій він не бачив, але бачив, як після сварки обвинувачений пішов в одну сторону, а потерпіла плакала і пішла в іншу сторону.

Свідок ОСОБА_11 сусідка потерпілої і обвинуваченого у місцевому суді підтвердила показання потерпілої та свідка ОСОБА_10 , про те, що 20.05.2015 відбулася сварка між потерпілою та обвинуваченим ініціатором якої був останній. Під час сварки ОСОБА_8 кидав у слід потерпілої шматки цегли та камінь. Вона - ОСОБА_11 робила зауваження обвинуваченому.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у суді першої інстанції стверджували, що 20.05.2015 приблизно о 15 год. 30 хв. потерпіла їм повідомила, що її побив ОСОБА_8 в підтвердження, показавши червоні сліди на шиї та слід від удару на стегні.

Наведені вище обставини та показання потерпілої, свідків узгоджуються із даними висновку експерта № 739 від 25 травня 2015 року та даними додаткового висновку експерта №859 від 16.06.2015, згідно яких у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- гематоми м`яких тканин з садном шкіри на її поверхні лівого стегна, які кваліфікуються у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- синців шиї та лівої сідниці, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Зазначені тілесні ушкодження утворилися не менш ніж від 4-х кратної дії тупих обмежених предметів у строк та при обставинах, на які вказує потерпіла.

Крім того згідно даних додаткового висновку експерта № 859 від 16.06.2015 наведені вище тілесні ушкодження не характерні для їх утворення при падінні тіла на площину та при падінні з велосипеду (т. 1 а.п.63-64).

Показаний потерпілою механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту 10 червня 2015 року відповідає даним судово-медичної експертизи потерпілої (т. 1 а. п. 73-74,78-81).

Судово-медичний експерт ОСОБА_15 стаж роботи якого за фахом «судово-медична експертиза» - 16 років, який проводив вказані вище експертизи підтвердив у суді першої інстанції висновки зазначених експертиз та детально розповів, як ним було визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

Водночас експерт пояснив, що факт не звернення потерпілої до медичної установи і не проведення попереднього лікування на що посилалася захисник не перешкоджав проведенню експертизи і визначенню ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Висновки експерта, який є досвідченим фахівцем у галузі судової медицини, не викликають сумніву, оскільки узгоджуються з іншими наведеними доказами.

Сам обвинувачений у суді першої та апеляційної інстанцій не заперечував того, що 20.05.2015 приблизно 15.30 год. поряд з місцем проживання ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відбулася сварка між ним та потерпілою.

28 червня 2015 року під час проведення слідчого експеременту обвинувачений ОСОБА_8 показав механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, зокрема обвинувачений показав як кинув цеглу у бік ОСОБА_9 , влучивши їй у ліву сідницю 20.05.2015, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 28.06.2015.

Наведені вище докази є достовірними і взаємоузгодженими між собою і підстав не довіряти цим доказам у колегії суддів не має.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений стверджував, що підстави оговорювати у свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила спричинення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень - відсутні.
Посилання захисника в апеляційній інстанції про порушення права на захист обвинуваченого під час проведення досудового розслідування, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 перебував у Харківському міському психоневрологічному диспансері із діагнозом «Психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю» і саме через це слідчий експеримент необхідно було проводити із участю захисника, є необґрунтованими.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. ОСОБА_8 обвинувачувався і засуджений судом за злочин невеликої тяжкості - ч. 2 ст. 125 КК України.

Пунктом 5 частини 2 статті 52 КПК України визначено обов`язкову участь захисника щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності.

З акту судово-психіатричного експерта № 390 вбачається:

- ОСОБА_8 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічний алкоголізм);

- у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, ОСОБА_8 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився у стані тимчасового розладу психічної діяльності;

- наявний у ОСОБА_8 синдром залежності внаслідок вживання алкоголю не позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, а також не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час;

- під дію ч.ч. 2, 3 ст. 19 та ст. 20 КК України ОСОБА_8 не підпадає і може постати перед слідством і судом;

- застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує (т. 1 а.п.112-118).

28 червня 2015 року ОСОБА_8 права підозрюваного були роз`яснені та зрозумілі і він отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, що підтверджується його підписом (т. 1 а.п. 92-93).

Даних про те, що ОСОБА_8 заявляв клопотання про залучення йому захисника відсутні і він на це не посилається.

3 липня 2015 року ОСОБА_8 уклав договір із адвокатом ОСОБА_7 про надання йому правової допомоги і з 4 липня 2015 року у даному кримінальному провадженні захисник ОСОБА_7 захищає інтереси обвинуваченого (т.1 а.п. 102-105) .

Отже, право на захист ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні порушено не було і відповідно протокол проведення слідчого експерименту від 28 червня 2015 року є допустимим доказом.

Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , наданих суду відповідають показанням, зазначеним у вироку суду, що підтверджується журналами судових засідань та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, через це доводи захисника у цій частині є безпідставними.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, зокрема врахував негативну характеристику обвинуваченого за місцем тимчасового проживання в с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області (т. 1 а.п. 135), характеристику з іншого місця проживання на яку посилається захисник ОСОБА_7 враховано не було через ненадання її стороною захисту.

Таким чином, аналізуючи всю сукупність зібраних доказів по кримінальному провадженню та ретельно перевіривши всі заперечення обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

У свою чергу, наведені ОСОБА_8 заперечення, як і доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів розцінює як тактику захисту.

Призначене ОСОБА_8 не у максимальних межах санкції кримінального закону покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4