Ухвала
іменем України
21 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році» від

08 квітня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня

2015 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою в якій просить вищевказані судові рішення скасувати та застосувати до нього положення

ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженими, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавлення волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього закону.
Згідно ст. 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового покарання обчислюється з дня набрання чинності цим законом.

Частиною 2 ст. 43 КПК України визначено, що засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Судом встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок суду в апеляційному порядку не оскаржувався.
19 квітня 2014 року вступив в силу Закон України «Про амністію у 2014 році».

Таким чином, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, з яким погодилась колегія суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_4 було засуджено після закінчення терміну для застосування Закону України «Про амністію у 2014 році».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до закону про амністію підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніш як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію.

Твердження засудженого, про те що на момент розгляду його клопотання він мав статус засудженого та підпадав під дію Закону України «Про амністію у 2014 році» є помилковими. Оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_4 процесуального статусу засудженого не мав.

У зв`язку з викладеним, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3