Дата документу Справа № 332/751/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/751/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/973/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000397 від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2016 року, яким його засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частково не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст.69 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання, не врахував його активне сприяння розкриттю злочину, те, що матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі та майнових претензій до нього немає, він задовільно характеризується, на утриманні має двох малолітніх дітей, негативних наслідків від його дій не настало.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор, вказуючи на безпідставність доводів, в ній викладених, та посилаючись на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

За вироком суду, 03 лютого 2016 року, в період часу з 03-00 до 04-00 год. ОСОБА_6 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з каналізаційного колодязя, розташованого на проїжджій частині навпроти під`їзду №2 будинку №12 по вул.Тенісній в м.Запоріжжя, за допомогою фізичної сили, таємно, повторно викрав чавунну кришку люка, яка належить міському комунальному підприємству «Основаніє», вартістю 905 грн 83 коп., яку відніс та сховав біля будинку №34 по вул.Вроцлавській в м.Запоріжжя, з метою подальшого розпорядження викраденим майном.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, у той же день, в період часу з 03-00 до 04-00 год., ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, аналогічним способом, з проїжджої частини навпроти під`їзду №4 будинку №12 по вул.Тенісній в м.Запоріжжя, таємно, повторно викрав чавунну кришку люка, яка належить міському комунальному підприємству «Основаніє» вартістю 905 грн 83 коп., яку відніс та сховав біля будинку №34 по вул.Вроцлавській в м.Запоріжжя, з метою подальшого розпорядження викраденим майном.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, у той же день 03 лютого 2016 року, в період часу з 03-00 до 04-00 год., скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з каналізаційного колодязя, розташованого в палісаднику будинку №11 по вул.Вроцлавській в м.Запоріжжя, за допомогою фізичної сили, таємно, повторно викрав чавунну кришку люка вартістю 2000 грн, що належить філії Концерну «Міські теплові мережі», яку зняв з люку та почав нести, тим самим виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, через те, що він був затриманий співробітниками поліції на відстані декількох метрів від місця вчинення злочину під час того, як переносив останню із трьох кришок люку.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважав, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, розглядаючи кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, при обставинах, вказаних у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, відсутність негативних наслідків для потерпілих, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку, визначеного йому за попереднім вироком суду. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, а обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк. Також суд правильно застосував положення ст.71 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання не відбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком суду.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилається обвинувачений, фактично були враховані судом при призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3