Ухвала
іменем україни

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь при розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10листопада 2015 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

25.12.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обв`язки на підставі ст. 76 КК України.

03.02.2015 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обв`язки на підставі ст. 76 КК України.

засуджено:

за ч. 1 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки обмеження волі;

за ч. 1 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ч. 3 ст. 358 КК України на 4 роки обмеження волі;

за ч. 4 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді 4 років обмеження волі.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно.

Вирішено заявлені по справі цивільні справі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_8 6300 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_9 3000 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_10 24500 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_11 10840 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_12 2100 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_13 6100 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_14 5505 грн. матеріальної шкоди та 700 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_15 8520 грн. матеріальної шкоди;

- ОСОБА_16 4500 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_17 3900 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди;

Цивільний позов ОСОБА_18 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, будучи засновником приватного підприємства «Кривбассартстрой», яке надає послуги посередника у торгівлі металопластиковими конструкціями, у період часу з квітня по серпень 2014 року, перебуваючи у приміщенні підприємства по АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, складав і підписував від імені колишнього директора вказаного підприємства ОСОБА_19 , договори, на поставку та встановлення металопластикових вікон, які скріплював печаткою підприємства, тим самим вводячи в оману фізичних осіб про законність угоди та про наявність наміру виконання зобов`язань викладених в зазначеному договорі. Після підписання договорів отримував від осіб грошові кошти в якості оплати послуг на поставку та установку вікон, та не маючи наміру виконувати зобов`язання за договором, обертав їх на свою користь та розпоряджався на власний розсуд.

Так, вказаним способом ОСОБА_6 28 квітня 2104 року, повторно, заволодів коштами ОСОБА_20 у сумі 13120 грн.; 9 травня 2014 року заволодів коштами ОСОБА_21 у сумі 1300 грн.; 20 травня 2014 року заволодів коштами ОСОБА_16 у сумі 4500 грн.; 31 травня 2014 року заволодів коштами ОСОБА_15 у сумі 8520 грн.;; 23 червня 2014 року заволодів коштами ОСОБА_18 у сумі 1552 грн.; 26 серпня 2014 року заволодів грошовими коштами ОСОБА_22 у сумі 301 грн.; 28 серпня 2014 року заволодів коштами ОСОБА_23 у сумі 2600 грн.

Крім того ОСОБА_6 за аналогічних обставин, використовуючи завідомо підроблені офіційні документи, а саме договори на поставку продукції, які містять недостовірні відомості щодо посадової особи від імені якої укладено дані договори, зловживаючи довірою, 28 травня 2014 року заволодів грошовими коштами ОСОБА_17 у сумі 3900 грн., а також 10 червня 2014 року грошовими коштами ОСОБА_24 у сумі 2050 грн.

Крім того ОСОБА_6 у період з квітня по липень 2014 року за вказаних обставин з метою заволодіння грошовими коштами, умисно, шляхом підроблення офіційного документа підприємства, а саме складаючи та підписуючи від імені колишнього директора підприємства «Кривбассартстрой» ОСОБА_19 договори на поставку продукції та скріплюючи їх печаткою, вводив потерпілих в оману, створюючи видимість наміру виконання договірних зобов`язань.

Так, 16 квітня 2014 року ОСОБА_6 вказаним способом заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 на суму 24500 грн.; 22 квітня 2014 року ОСОБА_6 повторно, використовуючи підроблений офіційний документ, зловживаючи довірою, заволодів коштами ОСОБА_11 у сумі 10840 грн.; 25 квітня 2014 року заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 у сумі 6100 грн.; 17 червня 2014 року заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 6300 грн.; 21 червня 2014 року грошовими коштами ОСОБА_14 у сумі 605,06 грн.; 1 липня 2014 року грошовими коштами ОСОБА_25 у сумі 3100 грн.; 8 липня грошовими коштами ОСОБА_26 у сумі 2100 грн.; 8 липня 2014 року грошовими коштами ОСОБА_9 у сумі 3000 грн.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано та постановлено новий вирок в цій частині.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та призначено покарання:
за ч. 1 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ч. 3 ст. 358 КК України на 3 роки позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно.

Постановлено змінити вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .
Зменшено розмір матеріальної шкоди, яка підлягала стягненню з ОСОБА_6 за цивільним позовом ОСОБА_10 на 1450 грн.; ОСОБА_11 на 2100 грн.; ОСОБА_13 на 200 грн.; ОСОБА_12 на 400 грн.; ОСОБА_9 на 400 грн.
Цивільний позов ОСОБА_17 в частині стягнення матеріальної шкоди постановлено залишити без розгляду.
Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 .
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор вказує на допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, вказує на те, що апеляційний суд, приймаючи рішення про зменшення суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 за цивільними позовами потерпілих, не зазначив у резолютивній частині судового рішення остаточні суми які підлягають стягненню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів як і призначене йому покарання у касаційній скарзі не оспорюється.

Доводи касаційної скарги прокурора про необхідність зміни судового рішення є необґрунтованими виходячи із наступного.

Статтею 374 КПК України визначено вимоги яким має відповідати вирок суду. Рішення про цивільний позов має бути зазначено у резолютивній частині обвинувального вироку у відповідності до п.2 ч.4 ст. 374 КПК України.

Місцевий суд, ухваливши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , у резолютивній частині зазначив своє рішення за заявленими цивільними позовами по справі та відобразив суми, які підлягали стягненню з засудженого.

Апеляційний суд, переглядаючи справу щодо ОСОБА_6 , постановив новий вирок і крім іншого змінив вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів. При цьому у резолютивній частині вироку апеляційного суду визначено суми на які зменшено стягнення з ОСОБА_6 по відношенню до розмірів які визначено вироком місцевого суду, та не зазначено конкретних сум, які підлягають стягненню.

На думку колегії суддів, таке рішення апеляційного суду не суперечить вимогам ст.ст. 374, 420 КПК України та не являється істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке б давало підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, у відповідності до ст. 380 КПК України може роз`яснити його зміст за умови подання відповідної заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3