Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
14 березня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0006074 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь, Запорізької обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 27 грудня 2010 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2015 року,

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 покарання змінити та призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України та звільнити останнього від відбування призначеного покарання встановивши йому іспитовий строк.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним, та таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що його підзахисний має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хворіє інфекційним захворюванням, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також вказує, що під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані потерпілим збитки, а тому є всі підстави застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання та встановити іспитовий строк.

За вироком суду, 09 жовтня 2015 року, близько 11-ї год., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою проникнення до житла та отримання доступу до майна, представившись працівником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , таємно викрав, належний ОСОБА_8 гаманець з грошовими коштами в сумі 250 грн..

Також, 09 жовтня 2015 року, близько 11-ї год. 30 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою проникнення до житла та отримання доступу до майна, представившись працівником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , таємно викрав гаманець ОСОБА_9 , в якому знаходилися грошові кошти в сумі 200 грн..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09 жовтня 2015 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою проникнення до житла та отримання доступу до майна, представившись працівником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , таємно викрав у ОСОБА_10 200 грн..

Крім того, 09 жовтня 2015 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою проникнення до житла та отримання доступу до майна, представившись працівником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та перебуваючи у квартирі АДРЕСА_5 , таємно викрав грошові кошти ОСОБА_11 в сумі 1 000 грн..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора про відмову в її задоволенні та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

При цьому доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_5 не заперечуються, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст.65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у тому числі і наведеними в апеляційній скарзі захисника.

Так, з вироку вбачається, що у якості обставин, які пом`якшують покарання суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому злочині та відшкодував заподіяну шкоду.

Наведені обставини, незважаючи на те, що злочин, який вчинив ОСОБА_4 є тяжким, надали суду змогу дійти до обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, про що зазначено в мотивувальній частині вироку, та призначити йому покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Також суд при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання врахував і те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності та, будучи судимим 27 грудня 2010 року, відбувши покарання, але маючи незняту та непогашену у встановленому порядку судимість, знову вчинив аналогічний корисливий злочин, через що і призначив ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі.

Одночасно в матеріалах справи відсутні будь-які інші обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та надавали можливість застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, як про це просить в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 .

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, є обгрунтованими, а захисник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, інших додаткових доводів, на обгрунтування своєї апеляційної скарги не навів. Тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 4 ст.374 КПК, зазначивши у мотивувальній частині вироку про застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України при призначенні останньому покарання, в резолютивній частині вироку посилання про застосування даної норми закону не зробив, що на думку колегії суддів є підставою для зміни вироку, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.407 та п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

Крім того, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (із змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув`язнення відповідно до кримінально- процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За змістом ч.1 ст.4 Закону про попереднє ув`язнення установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори Державного департаменту України з питань виконання покарань, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України, а також тюрми Державного департаменту України з питань виконання покарань, що виконують і функції слідчих ізоляторів. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із вироку вбачається, що початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з 09 жовтня 2015 року, тобто з моменту затримання, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ч.4 ст.532 КПК судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанції інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За таких обставин, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2015 року вступає в законну силу з дня проголошення ухвали колегії суддів апеляційного суду, тобто 14 березня 2016 року.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 09 жовтня 2015 року по 14 березня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2015 року відносно ОСОБА_4 змінити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити - без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 09 жовтня 2015 року по 14 березня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3