ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 17 березня 2016 року касаційні скарги заступника прокурора Сумської області, потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні щодо засудженої
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянки України, не судимої,
за участю прокурора ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
представника цивільного
відповідача ОСОБА_12 ,
представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,
У касаційних скаргах:
заступника прокурора Сумської області викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, мотивуючи недотриманням судом вимог ст. 419 КПК України. Так, стверджує, що апеляційним судом не перевірено, а отже і не спростовано доводи апеляційної скарги прокурора про те, що оскільки за матеріалами провадження ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з отриманням внаслідок ДТП тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , що спричинили його смерть, судом безпідставно визнано винною ОСОБА_9 й у спричиненні внаслідок цього ж ДТП легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Зазначив й про невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України при перевірці доводів апеляційної скарги в частині безпідставного виправдання засудженої ОСОБА_9 за ст. 135 КК України. Вважає призначене покарання засудженій невідповідним тяжкості вчинених злочинів та особі засудженої внаслідок м`якості у зв`язку із звільненням останньої від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України. Вказав також на порушення вимог матеріального права при розв`язанні цивільного позову судом, оскільки при стягненні з засудженої матеріальних збитків за пошкоджене авто суд не встановив кому з потерпілих належало авто і кому вони мають бути відшкодовані, те саме зазначає про відшкодування моральної шкоди так як судом не конкретизовано кому з потерпілих ОСОБА_9 відшкодувала її і в якому розмірі;
представника потерпілих ОСОБА_8 викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції через недотримання судом вимог ст. 419 КПК України при залишенні його скарги без задоволення, зокрема в тому, що не перевірено належним чином його доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, не усунуто апеляційним судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині виправдання ОСОБА_9 за ст. 135 КК України. Крім того, вказав й на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженої внаслідок мякості;
потерпілий ОСОБА_5 виклав вимогу про скасування судових рішень щодо засудженої ОСОБА_9 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, мотивуючи невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що не було усунуто судом апеляційної інстанції, та що також призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 135 КК України, винуватість якої вважає беззаперечною. Вказав й на невідповідність призначеного їй покарання тяжкості вчинених злочинів та її особі у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, зауваживши, що її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Зазначив про неправильно вирішений цивільний позов, зокрема у необґрунтованій відмові у відшкодуванні витрат на правову допомогу.
потерпіла ОСОБА_6 виклала вимогу до суду про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, мотивуючи допущеними судом першої інстанції істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що залишились поза увагою суду апеляційної інстанції при перевірці вироку за апеляційною скаргою представника потерпілих, зокрема в частині безпідставного виправдання ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 135 КК України, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме в частині встановлення відповідного відсоткового співвідношення винуватості обох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась. Вказала також, що наведені порушення призвели до невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчинених нею злочинів та її особі внаслідок м`якості.
В запереченнях на касаційні скарги захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_9 , наголошує на законності та обґрунтованості судових рішень, постановлених щодо останньої, тому просить суд про залишення поданих касаційних скарг без задоволення.
Вироком Сумського районного суду Сумської області від 8 червня 2015 року ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, виправдано за відсутністю в її діях складу злочину.
Цим же вироком ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами постановлено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 3 936,40 грн по 1 312,14 грн кожному. Стягнуто з ПАТ «ХДІ страхування» на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 витрати на виготовлення памятника, огорожі. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення транспортно-трасологічної, судово-автотехнічної, комплексної фототехнічної та автотехнічної експертиз.
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватою у тому, що вона 22 вересня 2012 року, приблизно о 17-ій годині, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlender», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Суми-Полтава-Олександрія», розпочала маневр обгону автомобіля марки «Alfa Romeo», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , та невстановленого автомобіля марки «ІЖ».
В цей час водій ОСОБА_14 , не переконавшись в безпеці свого маневру, в порушення вимог п.п. 10.1, 14.3 Правил дорожнього руху почав виконувати обгін невстановленого автомобіля марки «ІЖ». В цій ситуації ОСОБА_9 , не дотримуючись вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, не прийняла негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки і продовжила виконання маневру обгону, що призвело до зіткнення із автомобілем під керуванням водія ОСОБА_14 . Не відчувши цього зіткнення ОСОБА_9 продовжила рух автомобілем. В свою чергу внаслідок попутного зіткнення автомобіль марки «AlfaRomeo» виїхав в правий кювет і перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть, а потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих залишено без задоволення, а вирок суду від 8 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційні скарги, представників потерпілих та потерпілих, які підтримали касаційні скарги та просили про їх задоволення, представника цивільного відповідача, яка не заперечувала проти задоволення касаційних скарг, захисника ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги прокурора, представника потерпілих ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій засудженої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що до складу інкримінованого ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зайво включено обвинувачення щодо потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 через ступінь отриманих ними легких тілесних ушкоджень є необґрунтованими.

При викладенні обвинувачення, визнаного судом доведеним, констатовано отримання тілесних ушкоджень і іншими пасажирами авто, водій якого загинув. Вказане не вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд, кваліфікуючи дії засудженої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України вказав лише на наявність кваліфікуючої ознаки «спричинення смерті потерпілого».

Втім, суд погоджується з доводами касаційних скарг при недотриманні апеляційним судом повною мірою вимог ст. 419 КПК України при розгляді апеляційних скарг в частині перевірки правильності кваліфікації дій засудженої та правильності вирішення цивільних позовів.

У мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, відповідно до вимог абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілих, окрім іншого, наголошувалось на безпідставному виправдані судом першої інстанції ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 135 КК України, за відсутності в її діях складу цього злочину.

Аналогічні доводи щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 прокурором, представником потерпілих та потерпілими наведено і в касаційних скаргах.

У зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції не проведено належної перевірки вказаних доводів і ухвала апеляційного суду в цій частині мотивована недостатньо, суд касаційної інстанції позбавлений можливості на даному етапі зробити висновок щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженої.

При цьому, суд касаційної інстанції погоджується з доводами касаційних скарг щодо невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання внаслідок м`якості, зокрема, й у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, що є тяжким, конкретних обставин вчиненого, наслідків, що настали, тощо.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в апеляційному суді за результатами проведення якого слід постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином, із врахуванням наведеного в даній ухвалі, перевіривши також повною мірою відповідність призначеного покарання вимогам ст. 65 КК України й доводи щодо правильності вирішення цивільних позовів.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Касаційні скарги заступника прокурора Сумської області, представника потерпілих ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року щодо засудженої ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-58км16 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_15
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_16
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1