АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1802/16 Справа № 192/2120/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

Встановила:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу суду та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України. Вважає, що за період відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Посилається на те, що щиро розкаявся в скоєному злочині та повністю сплатив матеріальну шкоду по кримінальному провадженню. Зазначає, що судом не була врахована характеристика з попереднього місця відбування покарання.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Пензенського районного суду Пензенської області від 06 липня 2009 року було засуджено за п.п. а, в ч. 3 ст. 158, ч. 3 ст. 162, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 09 років.
Постановою Президії Пензенського обласного суду від 06 липня 2009 року вирок Пензенського районного суду Пензенської області змінено, призначено до відбуття 8 років 10 місяців позбавлення волі.
Постановою Залізничного районного суду м. Пензи від 15 лютого 2010 року вирок Пензенського районного суду Пензенської області від 06 липня 2009 року переглянутий: вважати засудженим за п.п. а, в ч. 3 ст. 158, ч. 3 ст. 162, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до 8 років 10 місяців позбавлення волі.
Постановою Зав`яловського районного суду Удмуртської Республіки від 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 передано в Україну для подальшого відбування невідбутого строку покарання у вигляді 2 років 5 місяців 24 дня позбавлення волі.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2014 року вирок Пензенського районного суду Пензенської області від 06 липня 2009 року приведено у відповідність до законодавства України: вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 8 років 10 місяців.
13 травня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні зміни умов тримання, як особі, що не стала на шлях виправлення.
13 травня 2016 року комісією СВК-21відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.
Ухвалою Солонянського районного Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахований строк попереднього ув`язнення.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_6 засуджений за злочини, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за час відбування покарання в Солонянській ВК № 21 своє виправлення не довів, до праці ставиться задовільно, участі у програмах диференційного виховного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, не бере участі в організації виховних заходів, не проявляє соціальну-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених, до виконання обов`язків, передбачених ст. 107 та ст. 118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, ознайомившись з матеріалами провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , перебуваючи в Солонянській ВК № 21 засуджений своє виправлення не довів, до праці ставиться задовільно, і хоча робота засуджених у колонії не є обов`язковою, засуджені залучаються до праці за їхнім бажанням, ставлення засудженого до праці є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, зазначеною у ст. 81 КК України, і прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_6 на протязі усього строку відбування покарання не може свідчити про те, що він довів своє виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за весь період відбування покарання був заохочений 10 разів під час відбування покарання у місцях позбавлення волі Російської Федерації, один раз допустив порушення режиму утримання, стягнення за яке погашене у встановленому законом порядку, не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не навів.
Доводи ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду, являються безпідставними, як і його твердження, що судом не враховано характеристику з попереднього місця відбування покарання. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_6 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав до задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді

______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4