Ухвала іменем україни 31 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

переглянула в судовому засіданні вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кандибине Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він в липні 2013 року, в вечірній час, знаходячись на АДРЕСА_1 , таємно викрав 102 каменя по ціні 7,00 грн. за кожний на загальну суму 714 грн. чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на вказану суму.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Потерпіла зазначає, що судом першої інстанції неправильно встановлені фактичні обставини справи. Вважає, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 3 ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 194 КК, оскільки їй завдано збитків в особливо великих розмірах. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не повідомив її про апеляційний розгляд і розглянув справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив скаргу потерпілої залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи потерпілої в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 185 КК України є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Твердження потерпілої про неправильне застосування до засудженого закону України про кримінальну відповідальність, оскільки дії ОСОБА_7 потрібно кваліфікувати за ч. 3 ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 194 КК, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення показаннями: потерпілої ОСОБА_6 про те, що зі слів сусідів їй стало відомо, що ОСОБА_7 на протязі певного часу викрадає каміння з її недобудованого будинку, після чого вона попросила сестру ОСОБА_8 написати заяву в міліцію; свідка ОСОБА_9 який підтвердив, що бачив, як ОСОБА_7 двічі віз на тачці каміння з будівництва до себе додому та до нього у двір заїжджала вантажна машина та скидали каміння з якого ОСОБА_7 у себе на подвір`ї будує господарські будівлі; протоколами огляду місця події, відносно до яких на земельній ділянці розташований недобудований будинок, стіни якого мають пошкодження та на подвір`ї засудженого виявлено купи битого каміння, тощо.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він, таємно викрав чуже майно.
При цьому, суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи засудженого про непричетність до інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого за зазначеними у вироку нормами закону України про кримінальну відповідальність правильною. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Твердження потерпілої ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд належним чином не повідомив її про апеляційний розгляд не знайшли свого підтвердження. Як убачається зматеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_6 належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідності до вимог КПК, про що свідчить повідомлення суду (а.с. 266).
Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за

ч. 1 ст.185 КК України, колегія суддів не вбачає.
Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог статей 50, 65 КК та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 , як то зазначено в касаційній скарзі, не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3