Єдиний унікальний номер 236/3255/13-к
Номер провадження 11/775/41/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 25.04.2016р., яким обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, який проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 ч.2, 69 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, без позбавлення права обіймати певні посади та на підставі ст. 75,76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 25.04.2016р. обвинуваченого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 ч.2, КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, із застосуванням вимог ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати певні посади та на підставі ст. 75,76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він на підставі наказу начальника Луганського БМЕУ № 4 ДП "Донецька залізниця" № 90 - ОС від 29.03.2011р. з 30.03.2011р. призначений на посаду майстра будівельних та монтажних робіт будівельно-монтажної дільниці № 2 Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 4 ДП "Донецька залізниця". Згідно п. П. 1.1, 1.2, 4.2, 4.3, 4.5 посадової інструкції майстра будівельно-монтажних робіт, затвердженої 10.01.2012р. начальником Луганського БМЕУ № 4 ДП "Донецька залізниця", ОСОБА_4 є безпосереднім керівником первинного трудового колективу, що виконує загальнобудівельні, монтажні та спеціальні будівельні роботи, та йому підкоряються всі робітники та бригадири, що працюють на керованій майстром дільниці роботи. Він має право проводити розстановку робітників і розпоряджатися виділеними йому матеріально-технічними ресурсами, вимагати від бригадирів і робітників виконання дорученої їм роботи відповідно до робочої документації, СНиП та ППР і інших нормативних документів, відстороняти від роботи працівників, які порушують правила охорони праці. Відповідно до розділу 6 своєї посадової інструкції ОСОБА_4 повинен знати постанови, укази, розпорядження, рішення та інші нормативно-правові матеріали для забезпечення діяльності будівництва, в тому числі правила внутрішнього трудового розпорядку, правила і норми охорони праці. З посадовою інструкцією ОСОБА_4 ознайомлений під розпис 10.01.2012р.

Таким чином, будучи наділеним адміністративно-розпорядчими функціями, ОСОБА_4 був посадовою особою, в обов`язки якого, зокрема, входила організація виконання робіт в підрозділі з дотриманням вимог охорони праці, а також він зобов`язаний приділяти особливу увагу роботам з підвищеною небезпекою, до початку роботи перевіряти наявність у робочих засобів індивідуального захисту і їх справність, а в процесі роботи контролювати вимоги безпеки праці.

Будучи відповідальним керівником, ОСОБА_4 11.04.2012 року допустив порушення правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило інші тяжкі наслідки, при наступних обставинах.

04.04.2012р. майстром Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП "Донецька залізниця" ОСОБА_4 виданий наряд-допуск для виконання в період з 04.04.2012р. по 18.04.2012р. робіт на висоті по обробці, облицюванню та ремонту цеху електросекцій локомотивного депо Красний Лиман ДП "Донецька залізниця", розташованого по вул. Кірова, 1 в м. Красний Лиман, Донецької області. Згідно наряду-допуску виконання робіт доручалося бригаді робітників з десяти осіб, в тому числі і ОСОБА_8 , а майстер ОСОБА_4 був відповідальним керівником за їх виконання.

Відповідно до п. 94 "Перелік робіт з підвищеною небезпекою" (НПАОП 0.00-8.24-05) до робіт з підвищеною небезпекою відносяться роботи верхолазні та на висоті.

При цьому, в порушення п.3.22 посадової інструкції майстра будівельно-монтажних робіт, п. 1.7.3 "Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті" (НПАОП 0.00-1.15-07) ОСОБА_4 неякісно провів первинний і цільовий інструктаж робітників, в тому числі і підсобного робітника ОСОБА_8 , із заходів безпеки при підготовці та виконанні робіт.

У наступні дні, готуючись до робіт на висоті з облицювання цеху по ремонту електросекцій локомотивного депо, силами робочої бригади під керівництвом ОСОБА_4 був проведений монтаж риштувань стоїчних приставних, що складаються з 5 ярусів загальною висотою 9 метрів уздовж фасадної сторони будівлі. Незважаючи на відсутність внутрішніх сходів для спуску і підйому між третім і другим ярусами риштувань, ОСОБА_4 , в порушення вимог розділу 5, пунктів 1.1, 14 стандарту "Риштування стоїчні приставні для будівельно-монтажних робіт. Технічні умови "(ГОСТ 27321-87), пункту 2.1 стандарту" Площадки і сходи для будівельно-монтажних робіт. Загальні технічні умови "(ГОСТ 26887-86), пунктів 1.3 та 2.4.5" Технологічної карти на монтаж риштувань стоїчних приставних ", затвердженої головним інженером Луганського БМЕУ-4, пунктів 1.3, 1.4, 1.18, 2.13" Інструкції № 2-35 по охорони праці при влаштуванні та безпечної експлуатації риштовання і інших засобів підкріплення для виконання робіт на висоті, "затвердженої наказом начальника Луганського БМЕУ - 4 № 1143 від 06.12.2011р., пунктів 3.21, 3.25 Посадової інструкції майстра будівельно-монтажних робіт, визнав риштування придатними для виконання на них робіт на висоті і 08.04.2012р. підписав в складі комісії акт про введення риштувань в експлуатацію, вказавши, що сходи на риштуванні встановлені і допустив на них робітників для виконання робіт.

Крім того, розуміючи, що встановлені риштування не в повній мірі відповідають нормативним документам і не забезпечують безпечних умов при пересуванні по них, ОСОБА_4 , в порушення пунктів 3.27, 3.30 Посадовий інструкції, розділів 2 і 3 "Інструкції № 2-2 з охорони праці. Роботи на висоті ", затвердженої наказом начальника Луганського БМЕУ-4 від 15.02.2011года № 228, не забезпечив робітників, в тому числі підсобного робітника ОСОБА_8 , засобами індивідуального захисту, а саме касками, запобіжними поясами, страхувальними канатами, щоб уникнути можливості їх падіння з висоти.

Потім, в період з 08.04.2012р., ОСОБА_4 , продовжував неналежним чином ставитись до виконання своїх службових обов`язків, в порушення пункту 3.21 і 3.13 Посадовий інструкції, а саме не здійснював контроль за станом риштування, захисних пристосувань і кріплень на них та не забезпечив дотримання робітниками вимог охорони праці відповідно до інструкцій з охорони праці на виконувані види робіт.

Згідно з вимогами п. 1.18 "Інструкції № 2-35 з охорони праці при влаштуванні та безпечної експлуатації риштування і інших засобів підкріплення для виконання робіт на висоті", п.п.3.13,3.21,3.22,3.25,3.27,3.28,3.30 "Посадової інструкції майстра будівельно-монтажних робіт БМЕУ", як під час початку робіт, так і в процесі робіт, майстер будівельно-монтажних робіт Луганського БМЕУ № 4 Донецької залізниці ОСОБА_4 забезпечує дотримання всіма членами бригади вимог нормативно-правових актів з питань охорони праці, та перед початком робіт повинен був перевірити безпечний стан риштування ( стійкість конструкції риштування ), наявність сходів між ярусами, не допускати до виконання робіт на висоті працівників без засобів індивідуального захисту ( каски, запобіжного пояса).

Однак, 11.04.2012р., приблизно о 07.00 год., майстер ОСОБА_4 дав усне виробниче завдання бригаді робітників на продовження виконання робіт в цеху електросекцій локомотивного депо згідно з нарядом - допуском. Зокрема, підсобному робітнику ОСОБА_8 було доручено виконати роботи на висоті з влаштування металевого каркаса з подальшим облицюванням профільним листом будівлі цеху по ремонту електросекцій локомотивного депо. При цьому, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 14 Закону України "Про охорону праці", п.1.5 Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, п.3.21, 3.22, 3.30 Посадової інструкції майстра будівельно-монтажних робіт, розділів 2 і 3 "Інструкції № 2-2 з охорони праці . Роботи на висоті ", перед початком роботи не проконтролював і не забезпечив міцність і стійкість огороджень риштування, замків-кріплень, наявність сходів для підйому і спуску між третім і другим ярусом риштування, а також не забезпечив ОСОБА_8 засобами індивідуального захисту, а саме каскою, запобіжним поясом, та допустив його до робіт з підвищеною небезпекою на висоті.

Як майстер будівельно-монтажних робіт ОСОБА_4 розумів, що ним, як керівником робіт, не забезпечені безпечні умови праці ОСОБА_8 при виконанні робіт на висоті, а тому передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді травмування від допущених порушень своїми зазначеними вище діями і бездіяльністю, але легковажно розраховував на їх запобігання.

В той же день, 11.04.2012р. о 10.30 год., ОСОБА_8 в ході виконання робіт з підвищеною небезпекою по монтажу профнастилу на висоті 6,2 м від рівня землі, спускаючись з третього на другий ярус риштування, у зв`язку з відсутністю передбаченої вимогами технологічної карти монтажу риштування, призначеної для цього сходи між другим і третім ярусами, в порушення ст.6 і 14 Закону України "Про охорону праці", пунктів 1.8, 1.13, 3.5, 4.1.14, 7.11.11, 7.11.17, 7.11.1.14 та 7.11.17 "Правил охорони праці при виконанні робіт на висоті ", почав пересуватися по непризначених для переміщення зовнішнім елементам конструкції риштування, утримуючись руками за стяжку - діагональ. При цьому металева конструкція, за яку ОСОБА_8 утримувався, вискочила із замку-кріплення і він, не маючи засобів індивідуального захисту, а саме запобіжного пояса і каски, впав на землю з висоти приблизно 4-5 метрів.

Від падіння з висоти ОСОБА_8 були заподіяні відкритий осколковий перелам нижньої і середньої третини діафізів (тіл) обох кісток (великої та малої гомілкових) правої гомілки зі зміщенням внутрішньої кісточки правої великогомілкової кістки із забитою раною над місцем переламу, закритий перелам 1-2 плеснових кісток лівої стопи зі зміщенням, закритий перелам 5-ої плеснової кістки правої стопи зі зміщенням, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Причиною настання 11.04.2012р. нещасного випадку з потерпілим ОСОБА_8 є недотримання вимог п.2.13 "Інструкції № 2-35 по охороні праці при влаштуванні та безпечної експлуатації риштування і інших засобів підкріплення для виконання робіт на висоті" при спуску підсобного працівника Луганського БМЕУ № 4 Донецької залізниці ОСОБА_8 з 3-ого ярусу риштування без допомоги сходів між ярусами, а по конструкціях риштування.

Дії майстра будівельно-монтажних робіт ОСОБА_4 , який не забезпечив безпечні умови праці ОСОБА_8 , з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з травмуванням останнього, оскільки будучи майстром будівельно-монтажних робіт (відповідальним виконавцем робіт, відповідальним керівником робіт, особою, яка видала наряд-допуск на виконання робіт на висоті, відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону праці", п.п.1.4,1.5,1.7.1-1.7.6 "Правил охорони праці при виконанні робіт на висоті ", п.п.3.13,3.21,3.22,3.25,3.27,3.28,3.30" Посадової інструкції майстра будівельно-монтажних робіт БМЕУ ", п.1.18" інструкції № 2-35 з охорони праці при влаштуванні та безпечної експлуатації риштування і інших засобів підкріплення для виконання робіт на висоті ", він повинен був турбуватися про індивідуальну безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт, як відповідальний виконавець робіт, відповідальний керівник робіт, як особа, яка видала наряд-допуск на виконання робіт на висоті перед початком робіт, не перевірив технічний стан риштування (наявність сходів між ярусами), не перевірив з`єднання стяжки-діагоналі з пальцями стійок з зовнішньої сторони конструкції риштування, допустив потерпілого до виконання робіт на висоті без засобів індивідуального захисту (захисної каски, запобіжного поясу).

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 , будучи відповідальною особою, в обов`язки якого входило дотримання правил безпеки на виробництві, порушив правила безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило настання інших тяжких наслідків.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_4 подано апеляцію, в якій він прохає змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувавши його дії з ст. 272 ч.2 КК України на ст. 272 ч.1 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, в своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_4 також:

- вважає, що при ухваленні вироку суд не врахував свідчень потерпілого і ряду свідків, які підтвердили ту обставину, що причиною нещасного випадку стали необережні дії потерпілого ОСОБА_8 , який самовільно покинув робоче місце і обрав інший шлях для спуску на землю, оскільки змонтовані і встановлені конструкції риштування відповідали вимогам техніки безпеки, але вони не призначалися для спуску людей по зовнішнім елементам;

- зазначає, що відсутність у потерпілого під час виконання роботи на висоті страхувального поясу і каски не знаходиться в причинному зв`язку з тяжкими наслідками, які настали, про що свідчить механізм травми, підтверджений висновками судово-медичної експертизи;

- вважає, що причиною травми потерпілого ОСОБА_8 стало недотримання виробничої дисципліни і порушення ним правил безпеки при роботі на висоті;

-вважає, що особиста участь потерпілого у судовому засіданні у суді першої інстанції була необхідною, оскільки після проведення судової інженерно технічної експертизи та зміни обвинувачення необхідні були його додаткові пояснення з цього приводу, проте суд не забезпечив особистої явки потерпілого до судового засідання, чим порушив його особисте право на участь у допиті потерпілого та інших осіб, що свідчили проти нього;

-вважає, що суд без достатніх підстав оголосив обвинувальні показання потерпілого при проведенні досудового розслідування, пославшись на неможливість встановлення його місця знаходження, при цьому порушив принцип безпосередності судового розгляду, та обмежив його особисто в праві задати потерпілому питання з приводу події злочину;

-зазначає, що також з обвинувальним ухилом суд оцінив показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що призвело до порушення його процесуальних прав;

-вказує, що протиріччя у допитах потерпілого та свідків судом трактувались на користь обвинувачення, що суперечить принципам законності та обґрунтованості вироку, та суд не надав належної оцінки цим протиріччям, чим порушив вимоги КПК України;

-вважає, що у вироку висновки суду про його винуватість у травмуванні ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи;

-зазначає, що він не наполягає на скасуванні вироку з причин порушення норм КПК України, з урахуванням визнаного ним недогляду в контролі за забезпеченням працівників засобами індивідуального захисту, прохає перекваліфікувати його дії з ч.2 на ч.1 ст. 272 КК України та задовольнити клопотання потерпілого про закриття кримінальної справи на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки та втратою діянням суспільної небезпечності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підсудного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляції та прохали її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляції та прохав залишити вирок без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляції за таких підстав.

Вирок суду першої інстанції відносно засудженого ОСОБА_4 постановлений з правильним застосуванням в ньому матеріального закону та з дотриманням при провадженні справи кримінально-процесуального закону.

Вирок відносно ОСОБА_4 постановлений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно та повно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду першої інстанції про подію злочину та про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 272 ч.2 КК України, призначення йому міри покарання, з достовірністю випливають з матеріалів справи.

У вироку викладені докази, які стали підставою для висновку суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 272 ч.2 КК України та вказано, чому суд визнав одні докази достовірними і поклав їх в основу вироку, а інші докази визнав недостовірними і відкинув їх, наведені мотиви прийнятого судом рішення щодо винуватості засудженого, кваліфікації злочину, обрання міри покарання та звільнення від покарання, неможливості звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КПК України.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_8 , який показав при проведенні досудового розслідування, що саме ОСОБА_4 дав йому вказівку працювати на висоті, знаходячись на риштуванні та виконувати різну роботу. Спеціального інструктажу по безпеці виконання робіт на висоті майстер ОСОБА_4 з ним не проводив, хоч в журналі він про це розписався. При цьому ніяких засобів захисту та безпеки йому не було видано, це було відомо ОСОБА_4 . Риштування складались з чотирьох або п`яти ярусів, проте тільки між першим та другим ярусами була драбина, на верхні яруси робітники піднімались шляхом чіпляння за перемички, що бачив ОСОБА_4 11.04.2012р. він особисто під час виконання робіт на риштуванні приблизно в 10.30 год. при спуску донизу утримувався за діагональні перемички на рівні третього ярусу риштування, при цьому перемичка зіскочила, та він впав з висоти на землю, страховка у нього була відсутня. Внаслідок падіння він отримав численні перелами та травми.

( а.п. 157-161 т.1, а.п. 31, 36 т.3 )

Вказані показання потерпілого узгоджуються з поясненнями при проведенні досудового розслідування свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які дали аналогічні показання, по події злочину, що й потерпілий.

( а.п. 142-144, 145-147, 153-154 т.1)

Судом першої інстанції також повно та всебічно були досліджені та оцінені письмові докази, а саме копія наказу від 11.04.2012р. начальника Луганського БМЕУ №4 про утворення комісії з розслідування нещасного випадку 11.04.2012р. на виробництві з робітником ОСОБА_8 ;

-копія акту від 13.04.2012р. про проведення розслідування вказаного нещасного випадку;

-копія акту №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, з висновком про те, що основними причинами нещасного випадку стали:

- неналежне виконання майстром ОСОБА_4 службових обов`язків, яке виразилось у відсутності контролю за станом риштування, незабезпеченні міцності та стійкості огорож риштування, відсутності сходинок для спуску з третього на другий ярус;

- неякісне проведення майстром ОСОБА_4 цільового інструктажу;

- незабезпечення потерпілого ОСОБА_8 засобами індивідуального захисту (захисною каскою і запобіжним поясом);

- висновок судово-медичної експертизи від 11.04.2012р. про тяжкість виробничих травм отриманих потерпілим ОСОБА_8 ;

( а.с. 38 т.1)

- копія довідки від 13.04.2012р. дільничної лікарні станції Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» та виписки з історії хвороби № 895 ОСОБА_8 ;

(а.с. 40-41 т.1)

- копія відомості, яка свідчить про те, що в останній раз обвинувачений ОСОБА_4 проводив цільовий інструктаж з охорони праці № 2-35, 2-2 в тому числі і з потерпілим ОСОБА_8 04.04.2012р., а не в день травмування останнього;

(а.с.54-56 т.1)

- копія наряду-допуску для виконання робіт на висоті від 04.04.2012р.;

(а.с.61 т.1)

- акт прийому риштування до експлуатації від 08.04. 2012р.;

( а.с. 67 т.1)

- технологічна карта на монтаж риштувань стоїчних приставних, затвердженою головним інженером БМЕУ-4;

(а.с. 69-88 т.1)

- перелік робіт з підвищеною небезпекою в Луганському БМЕУ-4 Донецької залізниці;

(а.с. 88т.1)

- копія наказу № 90-ос від 29.03.2011р., з якого вбачається, що з вказаної дати підсудний ОСОБА_4 станом на 11.04.2012р. працював в Луганському БМЕУ, як майстер будівельних та монтажних робіт;

(а.с.99 т.1)

- посадова інструкція майстра будівельно-монтажних робіт ОСОБА_4 , затверджена начальником Луганського БМЕУ ДП "Донецька залізниця" від 10.01.2012 р.;

( а.с. 100-106 т.1 )

- висновок медичної комісії від 23.12.2011р. про придатність ОСОБА_8 до роботи в складних умовах праці, протокол № 46 від 03.04.2012р. засідання комісії з перевірки знань ОСОБА_8 з охорони праці при роботі на висоті;

( а.с. 107-109 т.1)

- інструкція № 2-2 "З охорони праці. Роботи на висоті ", затверджена наказом начальника Луганського БМЕУ № 4 від 15.02.2011р. № 228;

(а.с. 110-113 т.1)

- інструкція № 2-35 "З охорони праці при влаштуванні та безпечної експлуатації риштування та інших засобів підкріплення для виконання робіт на висоті", затверджена наказом начальника Луганського БМЕУ-4 від 06 .12.2011 р. № 1143;

(а.с.114-120 т.1)

- висновок судово-медичної експертизи № 109 від 20.09.2012р. до акту № 486 від 30.07.2012р.;

(125-126,165-166 т.1)

- висновок інженерно-технічної експертизи № 6928 від 28.01.2016р., проведеної експертом Харківського НДІ судових експертиз;

(а.с. 155-169 т.3)

Судом першої інстанції після ретельного аналізу та оцінки всіх наведених вище доказів були правильно встановлені безпосередній об`єкт злочину безпека виконання робіт з підвищеною небезпекою, якою є робота на висоті, які є частиною технічного процесу при проведенні робіт з використанням риштування, за безпеку виконання яких ніс відповідальність майстер ОСОБА_4 . Додатковим обов`язковим об`єктом злочину є здоров`я потерпілого ОСОБА_8 .

Також судом правильно була встановлена об`єктивна сторона злочину, дана правильна оцінка показанням підсудного ОСОБА_4 , як під час проведення досудового розслідування, так і при розгляді справи в суді, який не визнав своєї винуватості у травмуванні потерпілого, як необ`єктивним показанням, які не узгоджуються між собою та спростовуються сукупністю наведених вище доказів.

Крім того, судом переконливо викладено у вироку висновки про те, чому він відкинув пояснення ОСОБА_4 про можливість використання при виконанні роботи на висоті приставної драбини для використання її при переході з ярусу на ярус риштування.

Судом першої інстанції при розгляді справи в суді були належним чином встановлені обставини, що підлягають доказуванню в кримінальній справі, передбачені ст. 64 КПК (в ред. 1960р.), а саме подія злочину, винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину тощо.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що при виконанні потерпілим 11.04.2012р. робіт на висоті підсудний ОСОБА_4 не забезпечив безпечні умови праці потерпілого ОСОБА_8 , не забезпечив його засобами індивідуального захисту, не контролював виконання ОСОБА_8 робіт на висоті, не відсторонив його від виконання цих робіт, хоч йому було достовірно відомо, що риштування без внутрішніх сходинок для переходу з ярусу на ярус, не відповідає нормативним вимогам правил охорони праці.

Суд також у вироку навів мотиви, в яких зазначив, чому він прийшов до висновку, що між діями ОСОБА_4 та травмуванням ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок, з яким колегія суддів повністю згодна.

Доводи апеляції засудженого про те, що причиною нещасного випадку стали необережні дії самого потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , актом №1 про нещасний випадок на виробництві від 13.04.2012р., висновком інженерно-технічної експертизи від 28.01.2016р., тощо.

Що стосується доводів апеляції засудженого про те, що відсутність у потерпілого під час виконання роботи на висоті страхувального пояса і каски не знаходяться в причинному зв`язку з тяжкими наслідками, які настали, та те, що причиною травми потерпілого ОСОБА_8 стало недотримання ним виробничої дисципліни і порушення ним правил безпеки при роботі на висоті, то колегія суддів не вважає їх слушними, оскільки вони є необ`єктивними, нелогічними та не узгоджуються з наведеною у вироку сукупністю доказів, які в свою чергу спростовують ці доводи.

Судом першої інстанції також правильно встановлені суб`єктивна сторона та суб`єкт злочину.

Що стосується доводів апеляції підсудного про неналежну оцінку судом показань потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також протиріч між показаннями вказаних вище учасників судового розгляду то, на думку колегії суддів вони також є непереконливими та спростовується наведеною вище сукупністю доказів.

Доводи апеляції підсудного проте, що висновки суду першої інстанції про його невинуватість у травмуванні ОСОБА_8 також не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наведеною судом у мотивувальній частині сукупністю доказів, яким суд дав відповідну оцінку.

Суд обґрунтував у вироку кваліфікацію дій підсудного ОСОБА_4 за ч.2 ст. 272 КК України шляхом зіставлення ознак фактично вчиненого діяння та ознак ст. 272 ч.2 КК України, та вмотивував фактичними обставинами справи висновки про їх відповідність.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не взяття до уваги думки ОСОБА_4 та його захисника про те, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 272 КК України.

Переконливо судом наведені у вироку висновки про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ст. 272 ч.2 КК України, та неможливості зміни кваліфікації його дій за ст. 272 ч.1 КК України, оскільки під поняттям настання інших тяжких наслідків за ст. 272 ч.1 КК України необхідно розуміти такі зміни у стані виробничих об`єктів, підприємств, унаслідок яких виникає реальна небезпека життю людей або реальна небезпека заподіяння( настання) шкоди вказаним у цих статтях благам.

Тяжкість ймовірних наслідків визначається залежно від цінності благ, які поставлено під загрозу, кількості осіб, яких поставлено під загрозу, кількості осіб, які можуть постраждати від небезпечних дій, розміру можливої матеріальної шкоди тощо.

Як інші тяжкі наслідки за ч.2 ст. 272 КК України слід розуміти заподіяння тяжких тілесних ушкоджень хоча б одній людині, середньої тяжкості двом і більше особам, шкоди у великих розмірах підприємству, установі, організації чи громадянам, а так само тривалий простій підприємством цехів або їх виробничих дільниць.

Внаслідок діяння вчиненого ОСОБА_4 , потерпілому відповідно до судово-медичної експертизи №486 від 30.07.2012р та №109 від 20.09.2012р. були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

( а.с. 126, 165-166 т.1).

Таким чином, доводи апеляції підсудного про можливість перекваліфікації його дій з ч.2 на ч.1 ст. 272 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах матеріального закону та не підлягають задоволенню.

У зв`язку із викладеним вище не підлягають задоволенню й доводи апеляції про закриття провадження відносно ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 48 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, оскільки злочин, передбачений ст. 272 ч.2 КК України є тяжким злочином, проте звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України підлягають особи, які вперше вчинили злочин невеликої або середньої тяжкості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про незабезпечення судом першої інстанції особистої участі потерпілого в судовому засіданні, що позбавило його особистого права задати потерпілому питання з приводу події злочину, також не містять під собою підґрунтя за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 КПК України потерпілий допитується в суді за правилами допиту свідків.

Відповідно до вимог ст. 306 КПК України суд з власної ініціативи або за клопотанням прокурора чи інших учасників судового розгляду може оголосити показання свідка, а також й потерпілого дані під час досудового слідства, у випадку неявки їх в судове засідання, явка яких з тих або інших причин неможлива. Такими причинами можна визнати тривалу хворобу, стихійне лихо, війну, переїзд в іншу країну на постійне місце проживання та інше. Тобто це причини, які не дають змогу з`явитись таким особам до судового засідання протягом тривалого часу.

Як видно з матеріалів справи потерпілий мешкає в АДРЕСА_2 , який викликався до суду на 17.12.2013р., а.с.13 т.3), 10.01.2014р. ( а.с. 21-22 т.3 ), 31.01.2014р. ( а.с. 23-24 т.3), 28.02.2014р. (а.с. 31 т.3), що підтверджується повідомленнями з конвертами та повістками про виклик, які були повернуті до суду без вручення потерпілому з невідомих причин.

В матеріалах справи на а.с 36 т.3 міститься письмова заява потерпілого ОСОБА_8 від 05.03.2014р., яка надійшла до суду 07.03.2014р. про те, що у нього відсутні матеріальні та моральні претензії до ОСОБА_4 . Прохання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінальної справи відносно підсудного він вважає таким, що підлягає задоволенню. Від раніше наданих показань він не відмовляється, прохає продовжити слухання справи без його участі.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано визнана необов`язковою явка потерпілого до судового засідання з урахуванням його особистого прохання, а також початку АТО на території Луганської та Донецької області, місця мешкання потерпілого на непідконтрольній Україні території та відсутністю на протязі судового розгляду справи клопотання підсудного та захисника про виклик потерпілого до судового засідання .

Колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_4 судом першої інстанції відповідає вимогам ст. 65, 69, 75 КК України, та яка належним чином вмотивована з урахуванням вимог матеріального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись 366, 377 КПК України (в ред. 1960р.),

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 25.04.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 ч.2 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, без позбавлення права обіймати певні посади та на підставі ст. 75,76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 25.04.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 ч.2 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, без позбавлення права обіймати певні посади та на підставі ст. 75,76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.