Справа № 359/5201/16-К
Провадження № 1-КП/359/296/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.259 КК України,
встановив:
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.259 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та пояснив, що він підтверджує всі обставини, які викладені в клопотанні слідчого про те, що він 17.02.2016 року приблизно о 12 год із свого мобільно телефону, марки , оператора та номеру він не пам`ятає, телефонував і на спецлінію «103» , і по № 101 і 102, та повідомив про підготовлений вибух В ДП`МА Бориспіль». Це він зробив в збудженому психічному стані, оскільки в нього значно погіршились стосунки з дружиною та тещею, які винесли речі з їх будинку. З приводу цього він звертався до поліції, але остання не хотіла реагувати на його звернення. Саме таким чином він вирішив привернути увагу поліції до себе. Що натворив розуміє та кається.
Відповідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Згідно вимог п.1 ст.93, ч.1 ст.94 КК України до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, вид яких визначається залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.
Разом з тим при розгляді справи суд встановив наступне.
На виконання вимог ч.1 ст.509 КПК України в даному випадку слідчий , прокурор зобов`язані залучити експерта для проведення психіатричної експертизи. Відповідно до положень ч.2 ст.509 КПК України питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді. Крім того положення ч. 3 ст.242 КПК України вимагають до примусового залучення особи для проведення психіатричної експертизи ухвалу слідчого судді.
В судовому засіданні при розгляді даної справи прокурором надано постанову слідчого від 08.06.2016 р. про призначення судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 , при цьому не надано жодних процесуальних документів стосовно підстав призначення такої експертизи, будь-то добровільну згоду клопотання на таке ОСОБА_5 , будь то ухвалу слідчого судді.
Згідно з положенням ст.84 КПК України доказами є фактичні дані , отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Згідно ст..86 КПК України доказ визнається допустимим , якщо він отриманий у порядку , встановленим цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, суд не вправі визнавати висновок за № 230 від 08.06.2016 року судово-психіатричного експерта про страждання ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання «шизофренію» як допустимий доказ , а рівно як і в сенсі вимог п. 1 ч.2 та ч. 3 ст..87 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує питання , зокрема, чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння , кримінальне правопорушення у стані неосудності. Висновок же експерта під час проведення судово- психіатричної експертизи за № 230 від 08.06.2016 року даних про неосудність ОСОБА_5 взагалі не містить. Разом з тим приписи ч.1 ст.509 КПК України вимагають, що слідчий , прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини , які дають підстави вважати , що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному стані.
Згідно вимог ч.1 ст.10 та ч.1 ,ч.6 ст.22 , ч.1 ст..26 КПК України, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах сторін, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій у їх вільному право виявленні.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 513 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом , якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена . У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.
Оскільки наявність неосудності ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не встановлена , дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ч.5 ст.513 КПК України.
Керуючись ст. ст. 512, 513, 372, 376 КПК України, ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, -
ухвалив:
Кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.259 КК України закрити.
Дану ухвалу надіслати прокуророві для проведення кримінального провадження в загальному порядку.
Долю речових доказів та судових витрат вирішити у відповідності з КПК України при розгляді кримінального провадження по суті.
Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з моменту її проголошення.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1