УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №292/11/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №292/11/16-к за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року відносно
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання, у виді 15 років позбавлення волі та задовольнити її позов у повному обсязі, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 1000000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, м`якості призначеного обвинуваченому покарання, а також через неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та неправильне вирішення цивільного позову. При цьому, посилаючись на встановлені в ході судового розгляду обставини вчинення ОСОБА_9 правопорушення, наголошує на корисливих мотивах дій останнього. Не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності пом`якшуючих обставин, а саме щирого каяття ОСОБА_9 та його активного сприяння розкриттю злочину. Вважає, що судом належно не враховано вчинення злочину ОСОБА_9 із особливою жорстокістю, як обставину що обтяжуючу покарання останньому, так й відповідні характеризуючи його дані, а саме виключно негативні характеристики за місцем проживання, зловживання спиртними напоями, ніде не працює та легковажно відноситься до вчиненого. Одночасно, не погоджується із вироком суду першої інстанції і в частині вирішення цивільного позову, оскільки вирок в цій частині суперечить нормам ЦК України та встановленій практиці ВСУ щодо розміру моральної шкоди родичам у разі вбивства близької людини.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 також просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити відносно нього новий. Зазначає, що визнає свою вину лише в побитті потерпілої без нанесення їй ударів ножем. Також, звертає увагу на те, що на вилученому ножі відсутні відбитки його пальців. Наголошує на тому, що показання під час досудового розслідування давав під психологічним впливом на нього з боку працівників карного розшуку, які повідомили його про порядок та механізм нанесення ударів потерпілій. Наголошує, що коли покидав місце злочину, світла ніде не виключав та не зачиняв двері, тоді як згідно показань ОСОБА_11 , коли остання виявила труп потерпілої, то двері були зачинені, а світло вимкнене.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду відносно ОСОБА_9 без мін. При цьому, посилається на безпідставність і надуманість доводів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить вирок залишити без змін, оскільки вина ОСОБА_9 у чиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України доведена за результатами досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з моменту затримання, а саме з 10.12.2015 р.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення, починаючи з 10.12.2015 р. по день вступу вироку у законну силу, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 4848 грн. 62 коп. судових витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 09.12.2015 р., в період часу з 21 по 22 годину, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою з`ясування особистих стосунків, прийшов до будинку ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 .
Бажаючи непомітно проникнути до будинку та своєю несподіваною появою налякати ОСОБА_12 , ОСОБА_9 намагався вийняти скло з вікна, яке під час демонтажу розбилось, що почула власниця будинку та увімкнула світло в кімнаті.
Зрозумівши, що його присутність біля будинку викрита, ОСОБА_9 для з`ясування стосунків з ОСОБА_12 вирішив зайти до будинку через вхідні двері. З цією метою він підійшов до вхідних дверей, зачинених зсередини за допомогою дерев`яної качалки, просунутої між ручкою та основою дверей, та зі значною силою потягнув за ручку дверей, відчинивши їх. Зайшовши у веранду будинку, ОСОБА_9 попрямував у сіни, де зустрів власницю домоволодіння - ОСОБА_12 . Будучи обуреним тим, що з`ясування стосунків не вдалося здійснити зненацька, ОСОБА_9 раптово вирішив умисно вбити ОСОБА_12 на ґрунті особистих неприязних відносин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_12 та, використовуючи свою фізичну перевагу, наніс їй не менше 7 ударів кулаками в обличчя, інші ділянки голови, від чого остання впала на підлогу обличчям доверху. Не припиняючи своїх протиправних дій, ОСОБА_9 наніс з правої сторони правою ногою, взутою у гумовий чобіт, по одному удару ОСОБА_12 в голову та тулуб. Доводячи до кінця свої злочинні дії, ОСОБА_9 взяв у праву руку наявний у сінях на холодильнику кухонний ніж, нагнувся над ОСОБА_12 , яка лежала на підлозі, та умисно зі значною силою наніс клинком ножа 2 удари в місце розташування життєво важливих органів - грудну клітку потерпілої і таким чином умисно вбив її.
У результаті злочинних дій ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді 2-х ран грудної клітки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю, та синців, саден та забійно-рваних ран на обличчі, крововиливів в м`які тканини голови, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_12 настала від проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітки, що ускладнились крововтратою та шоком.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційні вимоги останнього та відмовити в задоволенні апеляційних вимог потерпілої, пояснення представника потерпілої, який просив задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, думку прокурора, який просив частково задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити, а апеляційну скаргу потерпілої слід задовольнити частково з таких підстав.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі є безпідставними і повністю спростовуються наявними у справі доказами.
Апеляційний суд критично оцінює апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його непричетності до вбивства ОСОБА_12 , пояснюючи свої попередні визнавальні показання, як дані під психологічним тиском, в результаті шахрайства та обману з боку працівників поліції. Аналізуючи такі доводи обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що таким чином, ОСОБА_9 намагається уникнути кримінальної відповідальності. При цьому, бере до уваги, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 повністю визнавав свою вину в нанесенні ударів ножем ОСОБА_12 за обставин встановлених обвинувальним актом органу досудового розслідування та вироком суду. Обвинувачений будь-яких скарг чи клопотань ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду кримінального провадження з приводу протиправних дій працівників поліції не подавав.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та дав такі показання. 09.12.2015 року, біля 22 години, після вживання спиртних напоїв, прийшов до будинку сусідки - ОСОБА_12 для з`ясування особистих стосунків. Щоб налякати ОСОБА_12 , вирішив непомітно проникнути до будинку. З цією метою намагався вийняти скло з вікна, але воно розбилось. При собі мав кусачки і пасатижі. Коли вікно розбилось, це почула ОСОБА_12 та увімкнула світло в кімнаті. Зрозумівши, що його викрито, вирішив зайти до будинку через вхідні двері. У будинок пішов через сіни, де зустрів ОСОБА_12 . Наніс їй 4 удари кулаками по голові, від чого остання впала на підлогу. Вдарив її ще двічі ногами по голові та тулубу. Бив, щоб ОСОБА_12 його не запам`ятала, бо вона впізнавши назвала його по імені. Після цього взяв у праву руку кухонний ніж, який лежав на холодильнику, нагнувся над ОСОБА_12 та вдарив її 2 рази у груди. Не усвідомлював, що робить, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Наміру вбивати не мав. Вбив, бо був обурений висловлюваннями потерпілої та не розрахував своєї сили. На руках у нього були рукавиці, які він взяв для того, щоб не поранити руки склом. Після цього пішов до ОСОБА_13 , де вони удвох вживали спиртні напої.
Вище наведені показання обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку як доказ його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_9 повністю узгоджуються із іншими наявними в кримінальному провадженні та наведеними у вироку суду першої інстанції доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , протоколами огляду місця події від 10.12.2015 р. (з відповідними фото-таблицями та схемами), висновками судово-медичних експертиз №2656, №1125, висновками судово-імунологічних експертиз №7/159-15, №7/161-15, №7/162-15, №7/163-15, №7/160-15, №7/165-15, №7/164-15, висновками судово-цитологічних експертиз №1/ц, №2/ц, висновками судово-трасологічних експертиз №1/667, №1/668.
Так, згідно показань свідка ОСОБА_13 даних в судовому засіданні суду першої інстанції, вона протягом дня 09.12.2015 року постійно була з ОСОБА_9 . Ввечері він приніс горілку. Через деякий час обвинувачений, взявши рукавиці, пішов з будинку. Повернувся він через 30 хв. та приніс з собою каструлю з кашею, сказавши, що взяв її у сусідки ОСОБА_15 . Також сказав, що не знає, чи довго вона «протягне» і що сусідка казала « ОСОБА_16 , допоможи мені». Далі вони вдвох продовжили вживати спиртне.
Відповідно до висновків судово-медичної експертизи №1125 слідує, що у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 2-х ран грудної клітки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю, та синців, саден та забійно-рваних ран на обличчі, крововиливів в м`які тканини голови, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 настала від проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітки, що ускладнились крововтратою та шоком.
Аналізуючи апеляційні доводи обвинуваченого в частині відсутності на виявленому ножі відбитків його пальців, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_9 на час вчинення кримінального правопорушення, а саме нанесення ударів ножем ОСОБА_12 був у рукавицях, що підтверджується як його показаннями даними в суді першої інстанції, так і показаннями свідка ОСОБА_13 та висновком експерта №1/667.
Згідно висновку експерта №1/667 слідує, що представлений на дослідження слід, наявний на хустці, вилученій під час огляду місця події 10.12.2015 року в будинку по АДРЕСА_1 , залишений матеріалом такого ж типу, як і матеріал, з якого виготовлена одна п`ятипала рукавичка для господарських робіт з гумовим накрапом на долонній поверхні, яка вилучена у ОСОБА_9 під час огляду місця події 10.12.2015 року.
Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_9 викладених в апеляційній скарзі з приводу того, що коли він покидав будинок ОСОБА_12 , то світло у ньому не гасив та двері не закривав, тоді як свідок ОСОБА_17 зранку виявила двері зачинені, а світло вимкнене, апеляційний суд бере до уваги, що згідно встановлених фактичних обставин ОСОБА_9 , вчиняючи кримінальне правопорушення, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виключає точне запам`ятовування ним обстановки. Крім того, свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що коли вона прийшла до будинку ОСОБА_12 , де виявила труп останньої, то двері будинку були відчинені.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно дослідив всі докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки та прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 діяв з умислом на позбавлення життя потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд виходив з вимог ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого та з врахуванням всіх обставин справи.
Викладені в апеляційній скарзі потерпілої доводи про те, що ОСОБА_9 призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, не можна визнати обґрунтованими.
Суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, який є особливо тяжким та обставини вчинення злочину.
Викладені в апеляції доводи на застосування більш суворого покарання, а також інші дані, що маються в матеріалах провадження щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що він по місцю проживання характеризується негативно, не працює, в порядку ст.89 КК України вважається раніше не судимим, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання.
Судом першої інстанції також обґрунтовано було враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_9 як вході досудового розслідування, так і в суді першої інстанції визнав свою вину, щиро розкаявся, давав визнавальні показання, активно приймав участь в проведенні слідчих дій (слідчий експеримент і т.ін.) під час досудового розслідування. Ці ж обставини як пом`якшуючі покарання були вказані в обвинувальному акті та існували на час ухвалення судом першої інстанції вироку.
Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, апеляційний суд вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, підстави вважати таке покарання явно несправедливим відсутні.
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто з дотриманням вимог ст.337 КПК України, а саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Апеляційний суд вважає, що апеляційні твердження потерпілої про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не врахував, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено з корисливим мотивом (ч.2 ст.115 КК України) та з особливою жорстокістю, є безпідставними.
Корисливий мотив та особлива жорстокість не були встановлені органом досудового розслідування, не інкримінувалися обвинуваченому ОСОБА_9 , не були предметом судового розгляду, виходять за межі висунутого обвинувачення, а тому не повинні були враховуватися у вироку при призначенні покарання обвинуваченому.
Вирішуючи у вироку питання про відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди суд першої інстанції не дотримався вимог ч.3 ст.23 ЦК України. Правильно зазначивши у вироку в чому полягає моральна шкода потерпілої ОСОБА_10 , суд не в повній мірі врахував принципи вимог розумності і справедливості, призначивши до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 недостатній розмір грошового відшкодування.
Так, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував глибину і тривалість моральних страждань позивачки, що пов`язані з втратою рідної людини - матері, характер дій винної особи (скоєння умисного вбивства), розумність заявленої потерпілою суми морального відшкодування з урахуванням реальної можливості її виплати обвинуваченим.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що визначена судом першої інстанції сума відшкодування моральної шкоди потерпілій у розмірі 300000 гривень є недостатньою, а тому такий розмір відшкодування збільшує до 400000 гривень. Апеляційні доводи потерпілої про стягнення з обвинуваченого 1000000 гривень не є обґрунтованими, не відповідають вимогам ст.23 ЦК України та передбаченим засадам розумності, виваженості та справедливості.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 коштів на відшкодування моральної шкоди змінити. Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 з 300000 грн. до 400000 (чотириста тисяч) грн.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді :