Справа № 366/3271/15-к
Провадження № 1-кп/366/86/16
У Х В А Л А
17 травня 2016 року Іванківський районного суду Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, які надійшла з ухвалою Апеляційного суду Київської області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 13 серпня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.267- 1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Прип`ятською спеціальною прокуратурою Київської області 07 грудня 2015 року направлено до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України.
Вироком Іванківського районного суду від 14 січня 2016 року ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України.
За наслідками розгляду апеляційних скарг прокурора та захисника, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області вирок Іванківського районного суду Київської області був скасований, а кримінальне провадження направлено в суд першої інстанції на новий розгляд новим складом суду зі стадії підготовчого судового засідання.
У судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і для приведення його до вимог законодавства, необхідно повернути його прокурору.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання без його захисника та про необхідність повернення обвинувального акта прокурору, аби все було законно.
Під час підготовчого судового засідання встановлено підстави для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, закріплення (фіксування) результатів кваліфікації в процесуальних документах ( в.т.ч. в обвинувальному акті) включає в себе щонайменше три дії: 1) виклад фактичних обставин справи; 2) складання формули кваліфікації; 3) виклад формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин справи полягає у формулюванні фактичного складу діяння. Тобто, з усіх встановлених у справі фактичних даних обираються ті, які мають значення, враховуються при її вирішенні і виступають фактичною підставою застосування правової норми.
Формула кваліфікації це вказівка на кримінально-правові норми Особливої, а в певних випадках і Загальної частини кримінального закону, якими передбачено вчинення діяння, шляхом використання скорочених, умовних позначень. Вона становить собою сукупність цифрових та літерних позначень, які вказують на статті ( а також їх частини і пункти) Загальної та Особливої частин кримінального закону, за якими кваліфікується діяння.
Формулювання обвинувачення становить собою словесне посилання на ті кримінально-правові норми, які відображено у формулі кваліфікації. Формулювання обвинувачення дозволяє усунути певну неконкретність, яка може мати місце у формулі кваліфікації (наприклад, пов`язана із наявністю альтернативних основних чи кваліфікуючих ознак складу злочину).
Дослідивши обвинувальний акт, суд встановив, що він містить фактичний виклад обставин кримінального правопорушення та формулу кваліфікації (вказівки на кримінально-правові норми, якими передбачено вчинене діяння). При цьому обвинувачення сформульоване не належним чином та неконкретизоване: не вказано стадії кримінального правопорушення.
Вказані вище недоліки свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , що, як наслідок, є порушенням його права на захист.
Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно з ч.1 ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.1 ч. 3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
З практики Європейського суду з прав людини вбачається , що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «Обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (рішення по справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австралії», № 9783/82, п.79). Крім того, ЄСПЛ звертає увагу, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції).
Згідно з ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи викладене вище, проаналізувавши обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , враховуючи позицію колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області, викладену в ухвалі від 20.04.2016 року, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Такі недоліки позбавляють сторону захисту можливості ефективної реалізації гарантованого права на захист від пред`явленого обвинувачення, права збирати та подавати докази чи оспорювати належність та допустимість доказів сторони обвинувачення.
На підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню до Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області.
Керуючись п.6 ч.1 ст.277, п.5 ч.2 ст.291, п.3 ч.3, ч.4 ст.314, ст.392, ст.395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000056 від від 13 серпня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України повернути до Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: