АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 1-231/11 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11/774/10/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої цивільного позивача - ОСОБА_7

представників потерпілої цивільного позивача - законних представників

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та адвоката ОСОБА_10

захисників підсудних - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

законних представників підсудних - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16

виправданих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

розглянула 20 липня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, законних представників потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, яким

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області, громадянку України, одружену, не працюючу, яка має одну малолітню дитину, середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України та виправдано через відсутність в її діяннях складу злочину;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт. Широке, Широкіського району, Дніпропетровської області, громадянку України, не одружену, не працюючу, яка має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України та виправдано через відсутність в її діяннях складу злочину;

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку смт. Широке, Широкіського району, Дніпропетровської області, громадянку України, не одружену, не працюючу, яка має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України та виправдано через відсутність в її діяннях складу злочину.

Ухвалено віднести на рахунок держави витрати на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 1734,99 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 до виправданих про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишено без розгляду.

Витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. відшкодуванню потерпілій не підлягають

Вирішено питання щодо відмовного матеріалу №477 за заявою ОСОБА_20 від 10.07.2011р.,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 виправдано за ст.296 ч.2 КК України у вчиненні злочину, представленого органом обвинувачення при наступних обставинах.

ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 пред`явлено обвинувачення, згідно якого 09.07.2011 року, близько 22.00 години неповнолітня ОСОБА_19 , перебуваючи разом з неповнолітньою ОСОБА_21 і неповнолітньою ОСОБА_18 на дискотеці на літньому майданчику для проведення дискотек, розташованої біля будівлі Будинку Культури (далі - БК), який знаходиться по вул. Леніна, 104, в смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області, тобто в громадському місці, під час танцю почали зачіпати і штовхати руками і тулубом неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , безпричинно провокуючи сварку з нею. Не дивлячись на ігнорування неповнолітньої ОСОБА_22 дій ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , останні покликали ОСОБА_22 вийти з ними з дискотеки та поговорити, а коли вона погодилася, вивели її за руку з дискотеки та повели за правий кут будівлі Будинку Культури. Перебуваючи за рогом будівлі Будинку Культури, тобто в громадському місці, близько 22.30 годин, неповнолітні ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки прийняті у суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, співставляючи себе суспільній моралі почали виражатися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , ображати і принижувати її, а також своїми спільними діями почали наносити неповнолітній ОСОБА_7 удари кулаками в область її обличчя, тягнути і тріпати за її волосся, ударили головою об стіну будівлі Будинку Культури, повалили її на землю на спину. Неповнолітня ОСОБА_19 сіла на живіт неповнолітній ОСОБА_7 , яка лежала на землі та почала наносити їй удари кулаками в область обличчя, тягнути і тріпати за волосся, після чого піднімалася і наносила удари ногами в область тулубу ОСОБА_7 . Неповнолітня ОСОБА_23 і ОСОБА_18 , які знаходилися в цей час поряд з ОСОБА_19 проти таких дій неповнолітньої ОСОБА_19 не заперечували. Після чого неповнолітня ОСОБА_19 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки прийняти у суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, зіставляючи себе суспільній моралі, самостверджуючись за рахунок приниження неповнолітньої ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю і винятковим цинізмом, сіла на живіт, лежачої на землі неповнолітньої ОСОБА_7 , схопила її руками за волосся та почала ображати неповнолітню ОСОБА_7 нецензурною лайкою, застосовуючи фізичне насильство, ображаючи і принижуючи її змусила просити прощення у неї, а також у неповнолітніх ( Донцової ) ОСОБА_23 та ОСОБА_18 , називаючи при цьому кожну з них на ім`я та по батькові, які вона їй називала. Неповнолітні ( ОСОБА_24 ) ОСОБА_23 та ОСОБА_18 , які знаходилися поруч з ОСОБА_19 на такі дії неповнолітньої ОСОБА_19 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_7 не заперечували, і коли неповнолітня ОСОБА_19 принижувала неповнолітню ОСОБА_7 , сміялися з нею. Внаслідок спільних хуліганських дій неповнолітніх ( Донцової) ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 неповнолітній ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: саден і гематом голови, гематом обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, переломів тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків, які, згідно акту СМЕ ОКЗ «Бюро судового медичних експертиз «Криворізького міжрайонного відділу» № 1683 від 04.08.2011 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більше 21 діб.

Вказані дії (Донцової) ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

В апеляції прокурор ставить питання про скасування виправдувального вироку через невідповідність встановлених судом фактичним обставинам справи та постановити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні злочину, передбаченому ст.296 ч.2 КК України та призначити покарання кожній підсудній у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

На підтвердження зазначає, що суд не надав належної оцінки всім фактичним обставинам справи та доказам, які повністю підтверджують причетність та вину підсудних у вчиненні злочину, за якими суд їх виправдав. Посилається, що у виправдувальному вироку містяться істотні суперечності. Так, суд визнавши достовірними показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_25 , оцінив показання підсудних, які не збігаються з показаннями вказаних свідка та потерпілої, як їх намагання уникнути відповідальності. Суд погодився з висновком повторної судово-медичної експертизи від 07.10.2012 року, що внаслідок подій 09.07.2011 року підсудними потерпілій було нанесено легкі тілесні ушкодження, які мають у своїй сукупності незначні скороминучі наслідки, чому не надав належної оцінки.

Надавши аналіз ознакам хуліганства, суд зробив неправильний висновок, що суспільні дії підсудних не були спрямовані на порушення громадського порядку, а були направлені на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, та що підсудні не переслідували мету протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, так як робота закладу зупинена не була, - та помилково дійшов висновку, що в діях підсудних вбачається склад злочину, передбачений ст.125 ч.1 КК України.

Крім того, зазначає, що не відповідає дійсності зазначене в оскарженому вироку, що потерпіла в судовому засіданні відмовилася усно чи письмово заявляти про притягнення до кримінальної відповідальності підсудних, оскільки кримінальна справа була порушена саме за заявою законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, котрі 09.07.2011 року приблизно о 22-00 годин за будівлею Будинку Культури, розташованого по АДРЕСА_4 , нанесли її неповнолітній донці ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Суд в своєму рішенні допускається припущень, на підставі яких робить висновки, не будучи експертом (спеціалістом) у цій галузі, та що не є його компетенцією, стосовно проведених досліджень променевого навантаження, як і при томографії і рентгенівському дослідженні. Окрім того, безпідставно робить висновок, що потерпіла сторона є зацікавленою у невстановлені об`єктивної істини судом, проте на підтвердження даної тези не наводить жодних доказів.

Апеляції законних представників потерпілої та цивільного позивача - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , містять аналогічні між собою вимоги з підстав незаконності вироку, що полягає в неправильному застосуванні кримінального закону, тобто у неправильній кваліфікації діяння підсудних, що призвело до необґрунтованого їх виправдання.

Просять оскаржений виправдувальний вирок відносно ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати їх винними у вчиненні злочину, передбаченому ст.296 ч.2 КК України , та призначити покарання кожній підсудній у виді 3 років позбавлення волі. Ставлять питання про задоволення цивільного позову ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 до підсудних ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, а саме стягнути солідарно на користь ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в розмірі 3764,36 гривень, моральну шкоду 100000 гривень, понесені судові витрати на правову допомогу 3000 гривень.

На підтвердження апеляційних вимог зазначають, що встановлені в суді фактичні дані слід було кваліфікувати як хуліганство, оскільки вони були вчинені в обстановці проведення публічного заходу; побиттям потерпілої у громадському місці підсудні грубо порушили громадський порядок, суть якого полягає у забезпеченні охоронюваних законом прав і свобод людини і громадянина, спокійного відпочинку, дотриманні правил поведінки в суспільному житті і побути; з явною неповагою до суспільства, оскільки підсудні не могли не усвідомлювати те, що вони знаходяться у громадському місці, навколо сторонні люди, але не дивлячись на це прилюдно били і принижували потерпілу, зневажливо ставлячись як до громадського порядку, так й існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, що однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону хуліганські мотиви вчинення.

Крім того, судом дано неправильну оцінку показанням свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та ОСОБА_27 , оскільки з їх показань та інших свідків в суді не було встановлено існування будь-яких інших, крім наведених в обвинуваченні, мотивів, в тому числі і неприязних стосунків між ними.

В запереченні на апеляційні скарги прокурора, законних представників потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , виправдана ОСОБА_19 просить виправдувальний вирок суду першої інстанції залишити без змін як законний та обґрунтований.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора в повному обсязі, вважала, що вирок суду підлягає скасуванню з постановленням нового вироку, яким необхідно визнати винними ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні злочину, передбаченому ст.296 ч.2 КК України , та призначити покарання кожній підсудній у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст.49 КК України, ч.1 п.2 ст.74 ч.5 КК України звільнити від кримінального покарання через сплив строків давності. Вважала, що апеляції законних представників потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх представника- адвоката ОСОБА_10 , підлягають задоволенню; потерпілу і цивільного позивача ОСОБА_7 та її законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та представника адвоката ОСОБА_10 , які просили апеляції представників потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 задовольнити, вирок суду скасувати, визнати винними ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні злочину, передбаченому ст.296 ч.2 КК України та призначити покарання кожній підсудній у виді 3 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 солідарно на користь ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в розмірі 3764,36 гривень, моральну шкоду 100000 гривень, понесені судові витрати на правову допомогу 3000 гривень, та не заперечували, кожен окремо проти задоволення апеляції прокурора; виправданих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , їх представників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 які просили відмовити у задоволенні апеляцій прокурора та законних представників потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх представника - адвоката ОСОБА_10 , а виправдувальний вирок суду першої інстанції залишити без змін; проаналізувавши доводи, що зазначені в апеляціях і зіставивши їх з матеріалами, що знаходяться у справі, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, апеляція законних представників потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з постановленням нового вироку, з наступних підстав.

Подані апеляції до набрання чинності Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року, розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України, відповідно до вимог п.п.11, 15 Розділу ХІ "Перехідні положення" вказаного кодексу.

Відповідно до вимог ст.365 КПК України, вирок переглядається апеляційним судом у межах наданих апеляцій.

Згідно з вимогами ст.323 КПК України 1960 року в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх достовірності, допустимості і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України 1960 року.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами захисту та обвинувачення докази, не обґрунтовано прийшов до висновку, що спільні дії підсудних ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не були спрямовані на порушення громадського порядку, а направлені на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, і що вони не переслідували мету протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, а робота закладу зупинена не була.
Мотивуючи висновки про невинуватість ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у вчиненні ними злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення особою протиправних дій у присутності інших осіб саме по собі за відсутності умислу на порушення громадського порядку не може розглядатися як хуліганство, що спільні дії виправданих не були спрямовані на порушення громадського порядку, а були направлені на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій і вони не переслідували мету протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, а робота закладу зупинена не була; в пред`явленому обвинуваченні не конкретизовано в чому саме виражалося приниження потерпілої з боку підсудних перед нанесенням їй ударів, а також перед тим, як виправдана ОСОБА_19 сіла їй на живіт; а також, з підстав того, що відсутні докази попередньої змови виправданих.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.
Так, відповідно до ч.1 ст.296 КК України хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Як наведено у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Винятковий цинізм - це демонстративна зневага щодо норм моральності, наприклад, груба непристойність, публічне оголення, знущання над немічними особами та ін.

Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть бути здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

Так, судом першої інстанції під час судового слідства в суді від 10.12.2015р. було встановлено, що 09 липня 2011 року близько 22-00 годин, за рогом будівлі Будинку Культури, в провулку, який іде збоку БК перпендикулярно центральній вулиці Леніна, поблизу літнього майданчику, де на той час проводилась дискотека, підсудні завдали потерпілій легкі тілесні ушкодження, і ці події тривали близько 5-7 хвилин. Крім того, побиття потерпілої відбувалося в присутності й інших сторонніх осіб, про що зазначила в своїх поясненнях ОСОБА_17 та проти чого не заперечували і інші підсудні, вказуючи, що якісь люди проходили мимо або стояли поодаль, а вони тоді не звернули на це уваги (а.с. 33 оборот 35 т.9).

Колегія суддів погоджується з доводами представників потерпілої ОСОБА_7 , що в судовому засіданні в суді першої інстанції фактично було встановлено, що насильницькі дії підсудних стосовно потерпілої, яка на той час була неповнолітньою, є хуліганськими, які були вчинені в обстановці проведення публічного заходу, а здійснюючи побиття потерпілої в громадському місці, підсудні грубо порушили громадський порядок, суть якого полягає у забезпеченні охоронюваних законом прав і свобод людини і громадянина, спокійного відпочинку, дотриманні правил поведінки в суспільному житті і побуті.

Не погоджується колегія суддів і з доводами суду першої інстанції, що в діях виправданих вбачається склад злочину, передбаченого ст.125 КК України. Так, з врахуванням позицій, викладених в правовій позиції Верховного Суду України (постанова №5-17кс12 від 04.10.2012р.) хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Так, із показань самих виправданих, наданих ними під час судового розгляду в суді першої інстанції вбачається, що підсудні усвідомлювали те, що вони знаходяться у громадському місці, навколо них є або можуть бути сторонні люди, проте вони прилюдно били і принижували потерпілу, зневажливо ставлячись як до громадського порядку, так й існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, що характеризує як об`єктивну сторону злочину грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону хуліганські мотиви вчинення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з правильністю доводів сторони обвинувачення, що встановлений судом факт того, що підсудні вимагали від потерпілої просити в них пробачення, називаючи кожну з них по імені та по-батькові, свідчить про особливу зухвалість та цинічність їх дій, що є основним і обов`язковим показником грубого порушення громадського порядку. Після побиття потерпілої та подавлення її волі виправдані таким чином знущалися над нею.

Невірними є висновки суду щодо оцінки показань свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та ОСОБА_27 про те, що раніше, 08 липня 2011 року, підсудні ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вже чіплялися до потерпілої, чим суд встановив особисті неприязні відносини.

З такими доводами суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки самі виправдані під час судового засідання від 18 березня 2016 року (а.с.42 т.9) пояснювали, що усі пішли з потерпілою, оскільки це вона їх викликала на вулицю, щоб розібратися. При цьому, неприязних стосунків між ними не було і ніхто з виправданих її не бив, а навпаки потерпіла побила ОСОБА_19 .

Тому, колегія суддів вважає, що судом не було встановлено будь-яких прихованих мотивів протиправної поведінки виправданих, що також вбачається з протоколів очних ставок між потерпілою та ОСОБА_17 , ОСОБА_19 від 11 листопада 2011 року (а.с.137-139, 143-145 т.1), згідно яких між потерпілою та ОСОБА_17 раніше інцидентів не було, в тому числі з приводу будь-якого молодика, а з ОСОБА_28 у підсудної ОСОБА_17 були лише дружні стосунки. ОСОБА_19 до 09.07.2011р. з потерпілою також знайома не була. Крім того, ОСОБА_17 зазначала, що під час інциденту біля БК в метрах чотирьох від них стояли хлопці, хто саме не пам`ятає, а також проходили мимо, хто саме не пам`ятає.

Згідно протоколу очної ставки від 11 листопада 2011 року між потерпілою та ОСОБА_18 , вбачається що остання ухилилася від її проведення (а.с.143-145 т.1).

Крім того, не відповідає фактичним обставинам справи зазначення в судовому рішенні про те, що потерпіла в судовому засіданні відмовилася усно чи письмово заявляти про притягнення до кримінальної відповідальності виправданих, оскільки кримінальна справа була порушена саме за заявою законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_9 , про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, котрі 09.07.2011р., близько о 22-00 годин за будівлею БК, розташованого по АДРЕСА_4 , нанесли її неповнолітній дочці ОСОБА_7 тілесні ушкодження (а.с.1, 5 т.1).

Колегія суддів погоджується і з доводами апеляції прокурора з підстав того, що суд допустився припущень та не мотивував належним чином, з яких саме підстав та на підставі яких об`єктивно досліджених доказів було встановлено, що потерпіла сторона зацікавлена у невстановлені об`єктивної істини судом при надані оцінки висновків рентгенівського дослідження та томографії, із зазначенням тяжкості спричинених тілесних ушкоджень потерпілій.

Також, слушними є доводи представників потерпілої в їх апеляціях з підстав того, що судом взагалі не мотивовано рішення щодо залишення цивільного позову до виправданих про відшкодування шкоди без розгляду.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підлягає скасуванню на підставі ст.378 ч.1 п.3 КПК України 1960 року через його необґрунтованість, невідповідність висновків суду установленим фактичним обставинам у справі , з необхідність постановлення нового вироку.

В ході судового слідства під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що 09.07.2011 року, близько 22.00 години неповнолітні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , перебували всі разом на літньому майданчику для проведення дискотек, розташованого біля будівлі Будинку Культури (далі - БК) по вул. Леніна, 104, в смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області, тобто в громадському місці. Під час танцю почали зачіпати і штовхати руками і тулубом неповнолітню ОСОБА_7 , безпричинно провокуючи сварку з нею. Не дивлячись на ігнорування з боку неповнолітньої ОСОБА_7 дій ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , останні покликали ОСОБА_7 вийти з ними з дискотеки та поговорити, на що потерпіла ОСОБА_7 погодилася та пішла з ними за будівлю Будинку культури .

Перебуваючи за рогом будівлі Будинку культури, тобто в громадському місці, близько 22.30 годин, неповнолітні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки у суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, протиставляючи себе суспільній моралі почали виражатися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , ображати і принижувати її, а також своїми спільними діями почали наносити неповнолітній ОСОБА_7 удари кулаками в область її обличчя, тягнути і тріпати за її волосся, ОСОБА_19 ударила її головою об стіну будівлі Будинку Культури та всі повалили її на землю на спину. Неповнолітня ОСОБА_19 сіла на живіт лежачої на землі н/л ОСОБА_7 та почала наносити їй удари кулаками в область обличчя , тягнула і тріпала за волосся, після чого піднімалася та наносили їй удари ногами в область тулуба. Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_19 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки в суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, співставляючи себе суспільним нормам, самостверджуючись за рахунок приниження н/л ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, сіла на живіт лежачій на землі ОСОБА_7 , схопила її рукам за волосся, продовжувала ображати нецензурною лайкою, застосовуючи фізичне насильство, і принижуючи її, змусила просити прощення у неї, а також у ОСОБА_17 та ОСОБА_29 , називаючи при цьому кожну з них на ім`я та по батькові, які вона їй називала. ОСОБА_17 і ОСОБА_29 , які знаходились поруч, в момент приниження з боку ОСОБА_19 - ОСОБА_7 , сміялися з неї. Внаслідок спільних хуліганських дій ОСОБА_17 , ОСОБА_29 і ОСОБА_19 - н/л ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді саден і гематом голови, гематом обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, переломів тіла лівої окулової кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків, які згідно Акту СМЕ ОКЗ «Бюро судово-медичних експертиз» Криворізький міжрайонний відділ №16803 від 04.08.2011 р. та Висновку експерта № 2074 ( 1683-11) від 19.09.2011 р відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більше 21 діб.

Допитана в судовому засіданні при апеляційному розгляді підсудна ОСОБА_17 пояснила, що свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України не визнає і показала суду, що 08.07.2011р. вона перебувала на дискотеці в смт. Широке в БК на літньому майданчику для проведення дискотек, по вул. Леніна, разом зі своїми подругами ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , куди прийшли близько 22-00 годин. На той час ОСОБА_32 вони не знали. Вона зачіпала, штовхала їх. Наступного дня, 09.07.2011 року, вони разом з ОСОБА_33 та ОСОБА_34 пішли на ту ж дискотеку. ОСОБА_22 була в нетверезому стані і зачіпала їх, штовхала та ображала, після чого вони втрьох підійшли до неї і ОСОБА_34 запитала ,чого вона їх зачіпає, на що ОСОБА_22 запропонувала вийти на вулицю і поговорити. Вони всі разом вийшли з дискотеки. Разом з ОСОБА_22 пішла і її подруга, ОСОБА_35 , зайшли за будівлю ОСОБА_36 . Після чого ОСОБА_22 штовхнула ОСОБА_34 в спину руками, Та впала на коліна і на руки. Дівчата поштовхались. Ніякої бійки з кулаками не було. Коли відбувалася вказана сутичка вони всі гучно спілкувалися.У процесі їх знаходження за ОСОБА_36 проходило десь двоє людей, більш точно вказати не змогла, але вони ніяких зауважень не робили, просто проходили повз. Причин, з яких відбулася сутичка, вона точно не знає. Вона ОСОБА_22 особисто не била, не чіпала. Звідки у ОСОБА_22 взялися тілесні ушкодження, пояснити не змогла. За ОСОБА_36 було темно та саме там людей не було, а біля ОСОБА_36 сиділи люди, повз яких вони проходили та зайшли за будівлю.

Допитана в судовому засіданні при апеляційному розгляді підсудна ОСОБА_18 пояснила, що вину свою в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України не визнає і показала суду, що 09.07.2011 року вона перебувала на дискотеці в смт. Широке в ОСОБА_36 на літньому майданчику для проведення дискотек, по вул. Леніна, разом зі своїми подругами ОСОБА_37 та ОСОБА_31 . Під час проведення дискотеки близько 22.00 годин ОСОБА_22 штовхала їх, зачіпала руками і плечима під час танцю. Вони запитали у ОСОБА_22 , що вона хоче, на що ОСОБА_22 запропонувала вийти на вулицю поговорити. Всі разом, вона, ОСОБА_24 та ОСОБА_34 , а також ОСОБА_22 , та її подруга ОСОБА_38 вийшли з дискотеки і пішли за будівлю ОСОБА_36 . Коли вони проходили біля Будинку Культури ,там сиділи люди на сходах. Коли вони зайшли за кут Будинку Культури, вона обернулась і побачила як ОСОБА_34 вже впала на коліна. Пояснити, чому раніше в суді казала, що бачила як ОСОБА_22 штовхнула ОСОБА_39 , пояснити не змогла. Зазначила, що не звернула уваги , чи були навкруги люди . Цей конфлікт ніяким чином не порушував громадський порядок, оскільки їх ніхто не бачив та тривав близько хвилини. Причин, з яких відбулася сутичка, вона точно не знає. Потерпілу ОСОБА_22 вона не чіпала , не била, не принижувала , не оскорбляла . Звідти у тої тілесні ушкодження, не може пояснити.

Допитана в судовому засіданні при апеляційному розгляді підсудна ОСОБА_19 пояснила, що вину свою в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України не визнає і показала суду, що 09.07.2011 року вона перебувала на дискотеці в смт. Широке в БК на літньому майданчику для проведення дискотек, по вул. Леніна, разом зі своїми подругами ОСОБА_40 та ОСОБА_41 . Під час проведення дискотеки близько 22.00 годин на танцювальному майданчику ОСОБА_22 штовхала їх, поводила себе не культурно. Вона запитала у потерпілої що вона хоче, на що ОСОБА_22 сказала, що якщо у них проблеми , то можуть вийти на вулицю за будівлю ОСОБА_36 і поговорити, на що вони погодилися. Спереду йшли ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , за ними йшла вона, а позаду неї ОСОБА_44 . Коли вони заходили за кут БК, ОСОБА_22 штовхнула її в спину та била. Зазначила, що з подругами не наносили ОСОБА_22 ніяких тілесних ушкоджень.Звідки у тої тілесні ушкодження, пояснити не може.

Аналогічні показання підсудні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 давали в суді першої інстанції (а.с.33 оборот -36, 42-43 т.9).

Проте, невизнавальні показання підсудних ОСОБА_45 , ОСОБА_19 і ОСОБА_17 щодо їх провини в пред`явленому їм обвинуваченні за ст.296 ч.2 КК України, спростовуються та вина об`єктивно підтверджується дослідженими під час апеляційного розгляду свідченнями потерпілої та її законних представників, свідків, письмовими матеріалами кримінальної справи та іншими доказами у межах пред`явленого обвинувачення, дослідженими як під час судового слідства в суді першої, так і в апеляційній інстанції, про що стороною обвинувачення було надано відповідне клопотання про дослідження письмових доказів у справі щодо правильності кваліфікації дій підсудних.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні при апеляційному розгляді пояснила, що 08.07.2011 року вона та ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 були на дискотеці біля Будинку Культури в смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області по вул. Леніна на літньому майданчику («клітка»). Під час танцю до неї почали чіплятися та штовхати раніше незнайомі їй ОСОБА_42 та ОСОБА_48 , на що вона не реагувала. Пізніше вона разом з ОСОБА_49 , ОСОБА_46 та іншими знайомими йшла повз зупинку біля Широківського районного суду Дніпропетровської області і ОСОБА_42 та ОСОБА_48 підійшли до них та запропонували потерпілій відійти, поговорити з ними, однак знайомі її захистили від таких чіплянь підсудних.

09.07.2011 року близько 21.00 годин вона разом з ОСОБА_49 знову прийшли на ту ж саму дискотеку біля Будинку Культури. Пізніше там з`явилися ОСОБА_42 , ОСОБА_34 та ОСОБА_48 , які почали чіплятися, штовхати її, запропонували вийти та поговорити. Вони і ОСОБА_35 пішли з дівчатами за ріг Будинку Культури. Одразу ОСОБА_34 схопила потерпілу за волосся, а ОСОБА_42 та ОСОБА_48 нанесли їй 3-4 удари по обличчю. ОСОБА_34 тягнула потерпілу за волосся до землі та всі висловлювалася нецензурними та лайливими словами на її адресу. ОСОБА_35 просила підсудних зупинитися та не шкодити потерпілій, на що вони її попередили, щоб не заважала, бо інакше і їй перепаде. ОСОБА_34 , тримаючи потерпілу за волосся, вдарила скронею об стіну ОСОБА_50 , після чого потерпіла втратила рівновагу і впала за асфальт. ОСОБА_34 встала над потерпілою і вхопила її за волосся, нанесла рукою один удар в ліве око і декілька ударів по обличчю. Потім сіла потерпілій на живіт і нанесла їй 3-4 удари руками по обличчю, піднімалась та била ногами. ОСОБА_42 крикнула, щоб та нанесла ще ударів. Підсудні вимагали в неї називаючи їх по імені та по батькові, просити в них вибачення. ОСОБА_34 злізла з потерпілої і доки підсудні розмовляли між собою, потерпіла підвелася та втекла. Одразу побігла до ОСОБА_51 , яка проживала поруч, бо боялася розправи, де розповіла про скоєне .

Аналогічні показання потерпіла надавала і під час судового розгляду в суді першої інстанції та при відтворенні обстановки та обставин події від 03.11.2011 року з фототаблицею за участі потерпілої, і під час очних ставок з підсудною ОСОБА_21 (а.с.17-18 т.9; а.с.137 т.1).

Законні представники потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді пояснили, що 09.07.2011 року дочка пішла на дискотеку з подружкою ОСОБА_52 . Близько 22.00 години вони з чоловіком поїхали її зустрічати . Близько 22.30 чоловікові на мобільний зателефонував незнайомий номер, жінка представилася ОСОБА_53 , сказала, що вона мама однокласника їхньої ОСОБА_54 і що ОСОБА_55 знаходитися у неї вдома побита. Вони запитали адресу і відразу ж поїхали до неї додому. Дочка ОСОБА_55 була вся в сльозах, розпатлане волосся, брудний одяг, а на голові з лівого боку рана і вся голова з лівої сторони в крові, роздряпана шия з лівої сторони, ОСОБА_55 тримала рушник з лівого боку голови на рані. Ліва сторона обличчя і ліве око були опухлі і під лівим оком була гематома, трохи синюшного кольору. Віка сказала, що її побили 3-є дівчат на дискотеці, за будівлю Будинку Культури, одну з яких вона дізналася, що її прізвище ( ОСОБА_24 ) ОСОБА_56 . Вона знала сім`ю ОСОБА_56 і маму ОСОБА_57 , тому вирішили поїхати додому до ОСОБА_56 і з`ясувати, що трапилося, з якої причини вони побили її дочку. Вона приїхали додому до Цехмістер, де до них вийшла мама ОСОБА_58 . Вона їй показала ОСОБА_59 , у якої було розкуйовджене волосся, одяг брудний, розбита голова, роздряпала шия, на що ОСОБА_58 та її старша дочка сказали, що їх ОСОБА_60 цього зробити не могла. Після чого вони поїхали в міліцію, де написали заяву про те, що трапилося. Також поїхали в Широківську ЦРЛ, де ОСОБА_59 оглянув лікар і відпустив додому. На наступний день, 10.07.2011 року, вони дізналися імена та адреси інших дівчаток ОСОБА_61 і ОСОБА_39 і поїхали до кожної додому поговорити з батьками, щоб з`ясувати , за що дівчата побили ОСОБА_59 і змушували її просити у них прощення. Проте причину побиття вони не дізналися. 11.07.2011 року звернулися в лікарню в Широківську ЦРЛ, де ОСОБА_59 оглянув лікар, ОСОБА_55 скаржилася на головний біль, запаморочення, нудоту, біль з лівого боку особи. 12.07.2011 року ОСОБА_59 поклали в лікарню в неврологічне відділення, а 13.07.2011 року зробили знімок особи і встановили, що у ОСОБА_54 перелом виличної кістки зліва. Віка перенесла сильний емоційний шок і нервове потрясіння, замкнулася в собі, змушені звертатися за допомогою до фахівців. Повністю підтримують позов і просять суд покарати підсудних суворо до позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_62 під час судового розгляду в суді першої інстанції, пояснення якої були досліджені при апеляційному розгляді, пояснювала, що 09.07.2011 року вона пішла зі своєю подругою ОСОБА_63 на дискотеку в БК смт. Широке. На дискотеці з`явилися ОСОБА_56 ( ОСОБА_24 ), ОСОБА_64 і ОСОБА_65 . Вони почали без причини зачіпати і штовхати ОСОБА_44 . Потім до ОСОБА_54 підійшла ОСОБА_34 та запропонувала ОСОБА_22 вийти з площадки та поговорити. ОСОБА_34 разом з ОСОБА_56 ( ОСОБА_40 ) і ОСОБА_33 та ОСОБА_22 вийшли з клітки дискотеки. Вона ( ОСОБА_66 ) йшла з ними разом позаду. Коли зайшли за кут Будинку культури, зупинилися. ОСОБА_67 ( ( ОСОБА_24 ) та ОСОБА_68 почали обзивати нецензурно та лайливо ОСОБА_22 , сміялися. Потім всі троє її почали бити кулаками, руками, оскорбляли її різними словами. ОСОБА_34 взяла Віту за волоси та почала смикати, на що ОСОБА_22 не відповідала ніякими діями. Цехмістер ОСОБА_69 ( ОСОБА_24 ) допомогла ОСОБА_39 завалити Віту на землю. Вона стояла в 5-6, 10 кроках від них. Вони тримали потерпілу за волосся, кожна з них трьох били Віту долонями рук та кулаками по обличчю по 4-5 разів, а потерпіла тільки закривалася. ОСОБА_34 , сидячі у ОСОБА_22 на животі сказала, щоб вона просила в них пробачення, називаючи їх по імені та по батькові, на що ОСОБА_22 повторяла слова ОСОБА_70 . Після того, як ОСОБА_38 все повторила, вибачилась, ОСОБА_34 сказала дівчатам, що може вже досить. ОСОБА_34 піднялася, після чого встала і ОСОБА_38 та втекла, а ОСОБА_34 за нею погналася, але не наздогнала та повернулася до дівчат. Стосовно неї ніяких дій з їх боку не було. Вона просила, щоб Віту відпустили, але їй сказали, щоб вона стояла і мовчала, а то і сама отримає, і вона злякалась. Всі ці події відбувалися близько 5-7 хвилин. При цьому люди проходили мимо, знайомих її не було, зауважень ніхто не робив. Вони просто дивились і проходили повз. Наступного ранку бачила потерпілу, вона скаржилась на головний біль, запаморочення, після не відвідувала її та не спілкувалась. Пізніше бачила на її обличчі зліва та на руках синці. (а.с.20-21 т.9).

Оголошені показання свідка ОСОБА_71 , які вона надавала в суді першої інстанції, а саме, що вона проживає недалеко від Будинку Культури, і у липні 2011 року, число точно не пам`ятає, до неї у квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , пізно ввечері приблизно о 22.00 23.00 годин постукала у двері ОСОБА_72 , сказала, що вона однокласниця її сина, і вона її впустила у квартиру. ОСОБА_38 була переполохана та залякана, плакала, була побита .Розповідала, що її тільки-но побили якісь дівчата, що вони їй погрожували. Вона була в пилюці, волосся в неї було скуйовджене, із заду на голові з лівої сторони була кров, яку вона витерла. Чи були інші ушкодження, не пам`ятає. На її дзвінок, за нею приїхали її батьки і забрали (а.с.24 -24 оборот т.9).

Показання свідка ОСОБА_26 , надані під час судового розгляду в суді першої інстанції, що було оголошено під час апеляційного розгляду, згідно яких 08.07.2011р. вона, ОСОБА_22 та ОСОБА_66 пішли на дискотеку, де зустріли ОСОБА_73 . На дискотеці також були ОСОБА_34 та ( ОСОБА_24 ) ОСОБА_74 .. Коли ОСОБА_75 побачила ОСОБА_39 та ( Донцову)Цехмістер, вона пішла до них, а через хвилин п`ять повернулася до них і сказала, що ОСОБА_39 з ОСОБА_56 просять всіх їх підійти поближче до виходу з дискотеки, щоб побалакати з ОСОБА_22 , що вони хочуть розібратися з нею за щось. Вони нікуди не пішли та продовжили танцювати. Потім вони пішли додому. Біля зупинки «Южна» зустріли ОСОБА_56 та ОСОБА_39 , які побачив їх, почали чіпати ОСОБА_76 , смикати її кликати поговорити. (а.с.23-23оборот т.9).

Показання свідка ОСОБА_27 , яка пояснювала в суді першої інстанції, що влітку 2011 року, дати не пам`ятає, це була п`ятниця, до дня побиття ОСОБА_76 , після закінчення дискотеки, яка знаходиться в смт. Широке Широківського району за будівлею ОСОБА_77 , ввечері близько 22.00 годин, вона та її брат ОСОБА_78 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_79 йшли додому. Біля магазину «Вікторія», що знаходиться біля будівлі суду, дівчата, які сиділи на зупинці «Южний» на іншій стороні дороги, серед них були ( ОСОБА_24 ) ОСОБА_56 і ОСОБА_39 , перейшли на їхню сторону дороги, взяли ОСОБА_22 за руку. На запитання її брата чи є якісь проблеми , вони відповіли, що немає і вони всі пішли далі. Довели до повороту ОСОБА_76 , ОСОБА_80 і ОСОБА_81 , і пішли з братом додому (а.с.29-29 оборот т.9).

Оголошені показання свідка ОСОБА_82 в суді першої інстанції, згідно яких підсудні 08.07.2011 року після дискотеки неподалік від будівлі суду чіплялися до ОСОБА_22 (а.с.161 т.1; а.с.30 оборот т.9).

Свідок ОСОБА_83 , показання якого оголошувалися в суді першої інстанції показав, що 09.07.2011 року він перебував на літній дискотеці по вул. Леніна смт. Широке. Близько 22.15 стояв на вулиці навпроти виходу з дискотеки. В цей час побачив, що з дискотеки виходять ОСОБА_84 , ОСОБА_64 і ОСОБА_65 , яких знає як жителів смт. Широке. З ними також йшла ОСОБА_85 , яка йому давно добре знайома. Хто ще з ними йшов, він не пам`ятає. Чи хтось тримав при цьому ОСОБА_86 за руку, він не бачив. Всі дівчата пішли за будівлю будинку культури. Що відбувалося далі з ними він не знає. Через кілька днів від односельчан він дізнався, що ОСОБА_84 , ОСОБА_64 і ОСОБА_65 в той вечір 09.07.2011 року за будівлею Будинку культури побили ОСОБА_86 , за що він не знає. Чи були між ними раніше якісь відносини також не знає (а.с.51 т.1, а.с.30 оборот т.9).

Свідок ОСОБА_87 , який пояснював, що у 2011 році працював у Криворізькій міській лікарні №7 завідувачем ренгенвідділення. Обставини справи були у 2011 році, тому не пам`ятає, які саме знімки оглядав та що саме по них встановив. При описуванні ушкоджень, таких як встановлено потерпілій, потрібна була історія хвороби, знімки і присутність хворого. При таких ушкодженнях операція не потрібна.

Таким чином оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази суд вважає, що вина ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_17 в інкримінованому обвинуваченням злочину доведена повністю і в повному обсязі, а їхні доводи про їх невинуватість і непричетність до скоєного злісного хуліганства неспроможні, є їх способом захисту, що також спростовуються письмовими доказами у справі, а саме:

-постановою про порушення кримінальної справи від 04.09.2011р. відносно неповнолітніх ОСОБА_88 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 по факту хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особою дерзкістю та винятковим цинізмом, вчиненого групою осіб, що передбачено складом злочину за ст.296 ч.2 КК України, та прийняття її до свого провадження (а.с.1 т.1);

-заявою законного представника ОСОБА_9 , де вона просить притягти до відповідальності винних у побитті її неповнолітньої дочки ОСОБА_7 (а.с. 5 т.1);

-довідкою з лікарні від 14.07.2011р. №244, з якої вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно знаходиться на лікуванні в неврологічному відділенні Широківської ЦРЛ з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Забій, гематоми волосяної частини голови, параорбітальна гематома зліва, гематома в області тазу. Забій лівого плеча та м`яких тканин голови (а.с. 17 т.1);

-висновком фахівця судово-медичного експерта №1683 від 04.08.2011р., висновком експерта №2074 (1683-11) від 19.09.2011р., згідно якого встановлено, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден і синців голови, синців обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, переломів тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою поверхнею. Такі ушкодження відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більше 21 діб; виникнення всіх тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з височини власного зросту виключається. Не виключається, що давність виявлених ушкоджень може відповідати 09.07.2011р. (а.с. 31-32, 34-35 т.1);

-протоколом відтворення обстановки та обставин події (з фототаблицями) з потерпілою ОСОБА_7 де вона показала місце, де і як її били (а.с. 99-106 т.1) і пояснення до фототаблиці (а.с. 107-108 т.1);

-протоколом очної ставки від 11 листопада 2011 року між потерпілою ОСОБА_7 та підсудною ОСОБА_17 (Цехмістер), згідно якого підсудна ОСОБА_17 (Цехмістер) пояснювала, що раніше ніяких інцидентів з потерпілою не було, в тому числі і з приводу будь-якого молодика, а з ОСОБА_28 у неї раніше були дружні стосунки, а тепер на рівні привітань. Свідчила, що під час інциденту біля Будинку культури, в метрах чотирьох від них стояли хлопці, хто саме не пам`ятає, а також проходили мимо люди, хто саме не пам`ятає (а.с. 137-139 т.1);

-протоколом очної ставки від 11 листопада 2011 року між потерпілою ОСОБА_7 та підсудною ОСОБА_19 , згідно якого остання давала аналогічні показання підсудної ОСОБА_17 (Цехмістер), що під час інциденту біля Будинку культури в 15-20 метрах від них сиділи якісь хлопці, а також проходили мимо, хто саме не знає. До 09 липня 2011 року з потерпілою не була знайома і ніде з нею не бачилася. Вказувала, що ОСОБА_89 з ОСОБА_17 (Цехмістер) не зустрічався, а між ними була лише дружба (а.с.143-145 т.1);

-протоколом очної ставки від 11 листопада 2011 року між потерпілою ОСОБА_7 та підсудною ОСОБА_18 , згідно якого остання ухилилася від її проведення, проте який свідчить про послідовність показань потерпілої (а.с.159 т.1);

-висновком експерта (експертиза за матеріалами справи №1-231/11) №284 від 07.10.2012р., згідно висновків якої у потерпілої ОСОБА_7 були тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин в лівій тім`яній і скроневій областях волосистої частини голови, смугасті садна, синці на обох повіках лівого ока, чотири смугастих переривчастих подряпини в області правого кута нижньої щелепи, синці за лівим вухом; численні садна на зовнішній поверхні лівого плеча, садна на задній поверхні лівого плечового суглоба, на обох ліктьових суглобах, внутрішнє підшкірні крововиливи на правій половині спини в проекції 6-7 ребер по лопатки лінії, синці на правому ліктьовому та колінному суглобах, в області крила правої клубової кістки, які згідно висновку бюро судмедекспертизи Головного управління охорони здоров`я Дніпропетровської області державної адміністрації № 284 від 07.10.2012 року, як по своїй сукупності, так і окремо, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки. Також зазначено кількість ударів і їх послідовність, час заподіяння 09.07.2011 року, їх механізм заподіяння не суперечить механізму, на який вказує потерпіла в процесі відтворення обстановки та обставин події з її участю від 03.11.2011 року (а.с. 194-208 т.3).

При цьому, колегія суддів, як і суд першої інстанції , визнає копію акту судово-медичного дослідження (обстеження) №84 від 26.07.2011 року недопустимим доказом, оскільки він є неофіційною копією документа через неправильне його посвідчення (а.с.194-208 т.3).

Так, Порядок засвідчення копій документів встановлює Національний стандарт України Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55. Згідно п. 5.27 Національного стандарту Відмітку про засвідчення копії документа складають із слів Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Ця відмітка проставляється на копії документа нижче реквізиту підпис оригінала документа. Пунктом 5.26 Національного стандарту України встановлено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи, відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

З копії акту судово-медичного дослідження (обстеження) №84 від 26.07.2011 року, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.181 т.2; а.с.259 т.6), вбачається, що в ній відсутні дата засвідчення, найменування посадової особи, яка засвідчила копію, її прізвища та ініціалів, та з врахуванням положень ст.ст.65, 83 КПК України (в редакції 1960 року) та позиції Верховного Суду України, викладеної у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.1997р. щодо допустимості як доказу акту судово-медичного обстеження вважає такий доказ недопустимим.

Крім того, колегія суддів, враховуючи вимоги ст.275 ч.1 КПК України (в редакції 1960 року) щодо меж судового розгляду, визнає неналежним доказом Акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 82 від 11.07.2011 року (а.с.181 т.2; а.с.259 т.6), оскільки суд не може виходити за межі пред`явленого обвинувачення і досліджує лише події, які сталися не пізніше 09.07.2011 року, тоді як в Акті мова йде про тілесні ушкодження, які підсудна ОСОБА_34 отримала пізніше зазначеного дня, а саме 10.07.2011 року, що і зазначено в Акті з її слів. Оскільки визнано неналежним доказом судмеддовідку судово-медичного дослідження (обстеження) № 82 від 11.07.2011 року, то і похідний від нього документ висновок експерта № 814 (82-11) від 07.05.2012 року (а.с.28-29 т.3) є неналежним доказом, в тому числі з тих самих підстав.

Перебування потерпілої чи підсудних під час вищеописаних подій в стані алкогольного сп`яніння об`єктивними даними не було підтверджено ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді, на підтвердження чого сторонами не було надано беззаперечних доказів під час проведеного судового слідства при апеляційному розгляді.

Колегія суддів вважає доведеним, що 09.07.2011 року близько 22.00 години неповнолітня ОСОБА_19 , перебували разом з неповнолітньою ОСОБА_17 , неповнолітньою ОСОБА_18 на дискотеці на літньому майданчику для проведення дискотек, розташованої біля будівлі Будинку Культури, який знаходиться по вул.Леніна, 104, в смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області. Дані обставини підтверджуються як показаннями потерпілої, так і показаннями виправданих, і сторонами не оспорювалось.

Та обставина, що під час танців троє підсудних безпідставно почали зачіпати і штовхати неповнолітню ОСОБА_7 за вищевикладених обставин ,підтверджується показаннями потерпілої, яка це підтвердила в судовому засіданні, а також показаннями свідка ОСОБА_25 , яка пояснювала, що підсудні під час танців зачіпали потерпілу, але причин такої поведінки потерпілій та свідку були невідомі. Твердження підсудних про те, що вони не зачіпали потерпілу і остання їх зачіпала, штовхала сама, не підтверджуються об`єктивними даними.

Потім ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 покликали ОСОБА_22 вийти з ними з дискотеки та поговорити, а коли вона погодилася, пішли разом з нею з дискотеки за правий кут будівлі Будинку Культури.

Обвинувачення в частині того, що підсудні тримаючи одночасно всі разом за руку потерпілу, вивели останню з дискотеки, не підтверджується об`єктивними даними і є недоведеним. Суд приходить до висновку, що потерпіла добровільно пішла з підсудними на їх пропозицію в менш людне місце, щоб поговорити з ними.

Згідно показань свідка ОСОБА_25 , ОСОБА_34 запропонувала потерпілій піти з дискотеки, щоб поговорити. За цієї пропозиції троє підсудних, потерпіла пішли з дискотеки, а свідок пішла слідом позаду них.

Колегія суддів вважає доведеним, що близько 22.30 годин 09.07.2011 року за вищевказаною адресою всі підсудні, потерпіла, свідок ОСОБА_35 перебували разом за рогом будівлі Будинку Культури, тобто ліворуч від центрального входу до Будинку культури , збоку будівлі. Ця обставина підтверджується показаннями всіх перелічених осіб, сторонами не оспорюється.

Як випливає з показань потерпілої та свідка ОСОБА_25 , які є узгодженими між собою, протоколу відтворення обставин та обстановки події від 03.11.2011р., близько 22.30 годин 09.07.2011 року неповнолітні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки у суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість , протиставляючи себе суспільній моралі, почали виражатися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , ображати і принижувати її, а також своїми спільними діями почали наносити неповнолітній ОСОБА_7 удари кулаками в область її обличчя, тягнути і тріпати за її волосся, ОСОБА_39 ударила потерпілу головою об стіну будівлі Будинку Культури, разом повалили її на землю на спину. Неповнолітня ОСОБА_19 сіла на живіт лежачої на землі н/л ОСОБА_7 та почала наносити їй удари кулаками в область обличчя , тягнула і тріпала за волосся, після чого піднімалася та наносили їй удари ногами в область тулуба. Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_19 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки в суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, співставляючи себе суспільним нормам, самостверджуючись за рахунок приниження н/л ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, сіла на живіт лежачій на землі ОСОБА_7 , схопила її рукам за волосся, продовжувала ображати нецензурною лайкою, застосовуючи фізичне насильство, і принижуючи її, змусила просити прощення у неї, а також у ОСОБА_17 та ОСОБА_29 , називаючи при цьому кожну з них на ім`я та по батькові, які вона їй називала. ОСОБА_17 і ОСОБА_29 , які знаходились поруч, в момент приниження з боку ОСОБА_19 - ОСОБА_7 , сміялися з неї. Всі ці події тривали 5-7 хвилин.

Зазначені твердження потерпілої та свідка ОСОБА_25 стороною захисту не спростовані. Твердження підсудних про те, що першою почала бійку потерпіла, об`єктивними даними не підтверджено.

Під час очних ставок та в судовому засіданні підсудні не погоджувалися з версією потерпілої, і зазначали, що саме потерпіла чіплялася до них на дискотеці, саме потерпіла запропонувала вийти і поговорити за рогом Будинку Культури, і саме вона першою напала на ОСОБА_70 . Однак такі твердження підсудних не підтвердилися при апеляційному перегляді даної справи жодними об`єктивними даними та не знайшли свого підтвердження. Крім того, відсутні будь-які належні докази того, що ОСОБА_19 того дня отримала тілесні ушкодження.

Так, в матеріалах справи міститься постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.06.2012р. за ст.ст.296, 125 КК України відносно неповнолітньої ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутності складу злочину.

В той же час стороною захисту не спростовано той факт, що саме в зазначений потерпілою час вона зазнала тілесних ушкоджень, в види саден і гематом голови, гематом обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, що в свою чергу підтверджується висновками експертів, переліченими в даному вироку, записами в Журналі реєстрації амбулаторних хворих за 2011 рік, медичній картці №2268/376 стаціонарного хворого потерпілої (а.с.32-47 т.2, а.с.232-241 т.6). Не спростовані і показання свідка ОСОБА_25 в цій частині.

Колегія суддів вважає наявним в діях ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 складу злочину, передбаченого ст.296 КК України, оскільки хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

Як наведено у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, ...тощо

Винятковий цинізм - це демонстративна зневага щодо норм моральності, наприклад, груба непристойність, та ін.

Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть бути здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

Колегія суддів вважає, що насильницькі дії підсудних по відношенню до потерпілої, є хуліганськими, які були вчинені в обстановці проведення публічного заходу, а здійснюючи побиття потерпілої в громадському місці, підсудні грубо порушили громадський порядок, суть якого полягає у забезпеченні охоронюваних законом прав і свобод людини і громадянина, спокійного відпочинку, дотриманні правил поведінки в суспільному житті і побуті.

Особистих неприязних відносин між підсудними з потерпілою, в ході судового розгляду встановлено не було, про що і самі підсудні прояснювали під час судового засідання від 18 березня 2016 року (а.с.42 т.9).

Колегія суддів вважає, що під час проведеного судового слідства не було встановлено будь-яких прихованих мотивів протиправної поведінки підсудних, що також вбачається з протоколів очних ставок між потерпілою та ОСОБА_17 , ОСОБА_19 від 11 листопада 2011 року (а.с.137-139, 143-145 т.1), згідно яких між потерпілою та ОСОБА_17 раніше інцидентів не було, в тому числі з приводу будь-якого молодика, а з ОСОБА_90 у ОСОБА_17 були лише дружні стосунки. ОСОБА_19 до 09.07.2011р. з потерпілою також знайома не була. Крім того, ОСОБА_17 зазначала, що під час інциденту біля Будинку культури в метрах чотирьох від них стояли хлопці, хто саме не пам`ятає, а також проходили мимо люди, хто саме не пам`ятає.

Тому колегія суддів не вбачає в діях підсудних складу злочину, передбаченого ст.125 КК України. Так, з врахуванням позицій, викладених в правовій позиції Верховного Суду України (постанова №5-17кс12 від 04.10.2012р.) хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

При цьому, колегія суддів враховує, що характер та ступінь тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, не має значення, оскільки особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Підсудні розуміли і усвідомлювали те, що вони знаходяться у громадському місці, навколо них є або можуть бути сторонні люди, проте вони прилюдно били і принижували потерпілу, зневажливо ставлячись як до громадського порядку, так й існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, що характеризує як об`єктивну сторону злочину грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону хуліганські мотиви вчинення.

Оскільки підсудні вимагали від потерпілої просити в них пробачення, називаючи кожну з них по імені та по-батькові, що не було спростовано стороною захисту при апеляційному розгляді, свідчить про особливу зухвалість та цинізм їх дій, що є основним і обов`язковим показником грубого порушення громадського порядку. Після побиття потерпілої та подавлення її волі підсудні таким чином знущалися над нею.

Крім того, в діях підсудних колегія суддів вбачає і таку кваліфікуючу ознаку як вчинення групою осіб. Так, кваліфікація хуліганства не змінюється від того, чи за попередньою домовленістю, чи без попередньої змови його було вчинено. Хуліганство визнається вчиненим групою осіб і кваліфікується за ч. 2 ст. 296 КК, якщо у вчиненні злочинних дій брали участь декілька (два і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК) мала місце.

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

Колегія суддів прийшла до висновку, що потерпілій ОСОБА_7 було спричинено саме тілесні ушкодження середньої тяжкості, та взято за основу висновки, наведені в акті СМЕ ОКЗ «Бюро судового медичних експертиз «Криворізького міжрайонного відділу» № 1683 від 04.08.2011 року та у висновку експерта №2074 (1683-11) від 19.09.2011р. (а.с.31-32, 34-35 т.1), з яких вбачається, що потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: саден і синців голови, синців обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, переломів тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Висновок експерта №2074 (1683-11) від 19.09.2011р. проводився у вересні 2011 року, тобто майже після скоєного побиття потерпілої, на підставі консультативного висновку рентгенолога ОСОБА_91 від 02.08.2011 року, яким було встановлено наявність перелому, а також з пояснень потерпілої, її законних представників, свідка ОСОБА_92 , висновку експерта № 2074, висновок про наявність у потерпілої переламу тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків ґрунтується на дослідженні первинних знімків прямої та бокової проекції від 13.07.2011 року (що також зазначено (дата знімків) в медичній картці № 2268/376 стаціонарного хворого), які зникли і не були надані суду. При цьому, висновки даної експертизи не були оскаржені ніким із учасників судового процесу.

До висновків повторної судово-медичної експертизи від 07.10.2012 року №284 (за матеріалами справи №1-231/11) колегія суддів відноситься критично виходячи з того, що на момент повторної експертизи не були надані первинні рентгенологічні знімки кісток черепу від 13.07.2011 року, а було надано знімок від 09.08.2012 року (низької якості), де експертами не встановлено наявність переламу та не виявлено наслідків перенесеної травми через ненадання первинних знімків, якісних нових знімків, відмову потерпілої сторони пройти комп`ютерну томограму.

Призначаючи покарання підсудним, колегія суддів, відповідно до вимог ст.ст.50, 65-66, 103 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_23 злочин скоїли вперше (а.с.67, 86, 134 т.1) і в неповнолітньому віці (а.с.66, 85 т.1), що суд відносить до пом`якшуючих обставин згідно ст.66 КК України. Обтяжуючих обставин згідно зі ст.67 КК України при апеляційному розгляді встановлено не було. Всі підсудні на час вчинення злочину навчалися (а.с.71, 90, 135 т.1), характеризуються задовільно (а.с.72, 87, 136 т.1), скоїли злочин середньої тяжкості, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виховувалися в повних сім`ях, ОСОБА_23 з мамою, всі раніше на обліку як неблагополучні не перебували, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не знаходились (а.с.65 т.1), на час розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_17 має неповнолітню дитину ОСОБА_93 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.165 т.6).

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи винних, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 буде покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєний ними злочин, та із застосуванням положень ст.ст.75, 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням і застосувати правила ст. 76 КК України.

Виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, на даний час минули строки давності, встановлені п.3 ч.1 ст.49 КК України, однак ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожна окремо, свою вину у вчиненні злочину не визнали і про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності клопотань не заявляли під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції , колегія суддів вважає за необхідне відповідно ч.5 ст.74 КК України звільнити їх від призначеного за ч.2 ст.296 КК України покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування завданих матеріальної та моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.28 КПК України 1960 року, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Відповідно до вимог ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та цивільного позову (а.с.210-212 т.3) позивачі матеріальну шкоду в сумі 3764,36 гривень підтверджують наведеними та доданими до позову розрахунками та документально підтвердженими витратами на лікування, лікарські послуги та проведення судово-медичної експертизи; вартість втраченої золотої сережки; послуг з копіювання документів (а.с.213-228 т.3). Зазначають, що використані ліки придбавались за лікарськими призначеннями (а.с.34, 87 т.2), які містяться в матеріалах справи і досліджені колегією суддів під час судового розгляду.

Моральну шкоду у розмірі 100000 гривень обґрунтовують та оціненюють, виходячи з фізичного болю та страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також з глибини душевних страждань, яких вона зазнала через протиправну поведінку з боку підсудних.

Витрати на правову допомогу підтверджують Договором про надання юридичних послуг від 19 липня 2011 року (а.с.57 т.2), приходним касовим ордером та квитанцією (а.с.58 т.2), розрахунком з надання юридичних послуг (а.с.59 т.2).

Колегія суддів вважає необхідним цивільний позов в інтересах ОСОБА_7 до підсудних ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином про стягнення солідарно на користь ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в розмірі 3764,36 гривень, моральну шкоду 100000 гривень, понесені судові витрати на правову допомогу 3000 гривень, задовольнити частково.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, внаслідок протиправних дій ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які проявилися в заподіянні ними середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій, останній була завдана матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікування, що підтверджується наданими до позову фіскальними документами про придбання ліків, медичних препаратів та засобів гігієни за призначенням лікаря, послуг спеціалістів медичних центрів «Медиком» та по вул. Філатова, 10 , в м. Кривому Розі, судмедекспертизи (а.с.16-31 т.2; а.с.213-227 т.3), та становить 2238,36 гривень.

Крім того, на послуги ксерокопіювання документів, що є доказами спричинення шкоди, для їх надання відповідачам по справі, у відповідності до квитанції до прибуткового касового ордеру №372, що видана бібліотекою відділу культури Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 11.11.2011р. та товарного чеку №14 від 15.11.2011р., виданого ФОП ОСОБА_94 (а.с.49, 49 оборот т.2), позивачами здійснено витрати на загальну суму 171 гривень (152+19).

Доводи ж позовної заяви з підстав втрати золотої сережки потерпілою ОСОБА_7 під час її побиття, вартістю 1355 гривень, не були предметом розгляду даної кримінальної справи та не входили у обсяг пред`явленого обвинувачення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.

Враховуючи положення п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004р. №5, положення ст.1182 ЦК України, якими встановлено, що матеріальна шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду, і що злочин ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 був скоєний ними у неповнолітньому віці, спільно, з єдиним наміром, колегія суддів вважає, що відшкодування завданих матеріальних збитків потерпілій повинно бути стягнуто в рівних частинах з кожної з них.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що положення ст.ст.33, 1179 ЦК України, якими встановлено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи (у віці від 14 до 18 років) майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками , якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини, не можуть бути поширені на ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки на час розгляду справи в апеляційній інстанції вони досягли повноліття, а тому таку шкоду можуть відшкодувати самостійно.
Тому колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява, заявлена потерпілою стороною щодо спричиненої матеріальної шкоди, підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 2409,63 гривень.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено , що неповнолітній потерпілій ОСОБА_7 була завдана моральна шкода внаслідок протиправних дій ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних їй душевних страждань і переживань, вимушених змін у її житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 в солідарному порядку, згідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України та п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4. в розмірі 20000 гривень. На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди буде в повній мірі відповідати принципам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом судової справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Згідно Договору про надання юридичних послуг від 19 липня 2011 року (а.с.57 т.2), приходного касового ордеру та квитанції (а.с.58 т.2), розрахунку з надання юридичних послуг (а.с.59 т.2) потерпілою ОСОБА_7 та її представниками були понесені судові витрати які пов`язанні з наданням правової допомоги загальним розміром 3 000 грн.
Враховуючи вимоги ч.1 ст. 88 ЦПК України, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. №4191-VІ, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст.ст.365, 366, 371, 378 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 Розділу ХІ "Перехідні положення " Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляцію прокурора задовольнити повністю , апеляції законних представників потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_7 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та представника потерпілої цивільного позивача- адвоката ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, яким ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 виправдано, у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК , та призначити кожній з них покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на строк 2 роки, з покладенням на кожну з них, згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов`язків: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 від призначеного за ч.2 ст.296 КК України покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов в інтересах ОСОБА_7 до підсудних ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальну шкоду на загальну суму 2409 (дві тисячі чотириста дев`ять) гривень 63 копійок, порівну з кожної з засуджених, а саме з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 803 (вісімсот три) гривень 21 копійок.
Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану моральну шкоду в сумі 20000 (двадцяти тисяч) гривень.
Стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , понесені нею витрати по правовій допомозі на загальну суму 3000 (три тисячі) гривень, порівну з кожної з засуджених, а саме з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1000 (одна тисяча) гривень.
В іншій частині позовну заяву залишити без задоволення.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом одного місяця з моменту проголошення вироку.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4