Справа № 182/2762/16-к
Провадження № 1-кп/0182/400/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді - ОСОБА_1
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження № 0001702 стосовно:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, освіта середня, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
адвоката - ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 06.05.2016 року приблизно о 17:00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля дитячого садка по вул. Шевченко, 79-а в м. Нікополі, Дніпропетровської області, побачив ОСОБА_6 , яка йшла біля паркану дитячого садка. В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , та діючи умисно лівою рукою ззаду схопив останню за шию, тим самим застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої. Після чого, ОСОБА_3 продовжуючи свої злочинні дії, правою рукою з вуха ОСОБА_6 відкрито, умисно, з корисливих мотивів викрав золоту сережку вагою 5 гр., 585 проби, вартістю 1 999,13 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 , матеріальний збиток на загальну суму 1 999,13 грн. З місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
До даного висновку суд прийшов аналізуючи наступні докази.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і пояснив суду, що 06.05.2016 року о 17.00 год. йшов біля дитячого садка по вул. Шевченка. Знаходився у ставні алкогольного сп`яніння. Побачив потерпілу та на ній золоті сережки. Вирішив забрати сережки. Взяв потерплу за шию, повернув до себе, витяг сережку з вуха і пішов. В то й же день сережку повернули потерпілій. Кається у скоєному. Просив суворо не карати його.
Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, встановлених по справі всіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Стосовно відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , то зокрема, як встановлено у судовому засіданні обвинувачений, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно.
До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить визнання вини та щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , має бути обрано в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у вигляді позбавлення волі, але в зв`язку з визнанням вини та щирим каяттям, суд вважає за можливе застосувати до нього ст. 75 КК України, тобто призначити покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Таке покарання є необхідними і достатніми для його виправлення.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши випробувальний термін 2 роки.
На підставі п. 2-3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період випробувального терміну не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну свого місця проживання та роботи кримінально-виконавчу інспекцію.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.
Речові докази передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити у користуванні потерпілої.
Речові докази: квитанції з ломбарду, долучені до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Головуючий :