Справа № 204/6462/16-к
Провадження № 1-кп/204/475/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0002615 від 23 вересня 2016 року, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, українця, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-20.07.1992 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Із застосуванням ст.46-1 КК України (в редакції 1960 року) відкласти виконання вироку на 2 роки;
-22.12.1992 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ст. 140 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначити покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
-09.11.1995 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі;
-21.08.1997 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-17.05.2000 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.229-8 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі;
-02.03.2001 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.229-6 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі;
-27.06.2002 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст.395 КК України до 1 місяця арешту;
-30.10.2003 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 15.10.2004 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання 6 місяців за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.10.2006 та остаточно призначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
-09.08.2007 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі;
-27.07.2010 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
-14.03.2013 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;
-31.07.2013 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
-09.09.2013 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання покарання, у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2013, остаточно призначивши покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-15.10.2013 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1,4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2013 призначити остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.08.2014 строк покарання за зазначеним вироком скорочений наполовину; звільненого 09.09.2015 за відбуттям строку покарання
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
23.09.2016 близько 19-30 години ОСОБА_6 , перебуваючи в маршрутному таксі № 106, що рухалось по маршруту «пл. Старомостова - ж/м «Тополя-3»», під час руху вказаного маршрутного таксі по вул.Робочій у м. Дніпро в районі будинку № 2-А, діючи умисно, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, з корисливих спонукань і особистої зацікавленості таємно з кишені куртки ОСОБА_4 викрав мобільний телефон «НТС Desire 400», який згідно висновку експерта № 2321 від 27.09.16 коштує 1137 грн. 00 коп.
Однак злочинний умисел ОСОБА_6 не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_4 виявив відсутність свого майна та, зрозумівши, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 , затримав його, внаслідок чого ОСОБА_6 не отримав можливості розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, глибоко каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати та призначити покарання

є не пов`язане з позбавленням волі, зазначив, що хворіє на тяжку хворобу, потребує постійного періодичного лікування, про що надав суду відповідну довідку.

Допитаний в судовому засіданні у якості потерпілого ОСОБА_4 показав суду, що 23.09.2016 він їхав додому в маршрутному таксі. Відчув, що у нього щось почали висовувати з карману, це був його мобільний телефон. На зупинці вийшли чоловік та дівчина, він зрозумів, що саме чоловік вкрав його телефон, та пішов за ним. Схопив його за руку, тобто, тим самим затримав його, та почав говорити, що він викрав його телефон та попросив віддати телефон. Чоловік повернув телефон одразу. Зазначив, що моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого не має, просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_6 тяжко хворіє та потребує на лікування.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, постанови щодо речових доказів та довідку про вартість експертизи та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 своїми навмисними діями, що виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого, всі обставини справи, ступінь здійснення злочинного наміру.

Так обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_6 раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря нарколога з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», хворіє на тяжку хворобу та потребує на постійне лікування, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.68) та зазначенням у довідці від 09.09.2015 (а.с.36), згідно характеристики, виданої за місцем мешкання, характеризується позитивно. Суд також враховує той факт, що ОСОБА_6 добровільно повернув потерпілому належне останньому майно, а також позицію потерпілого, який зазначив, що моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

У відповідності до ст.66 КК України у якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховуєщире каяття.

У відповідності до ст.67 КК України у якості обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд враховуєрецидив злочину.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини статті у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Разом з тим, суд враховує дані про особу обвинуваченого, той факт, що він щиро каявся, має тяжку невиліковну хворобу, позицію потерпілого, який моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого не має та просив призначити йому покарання. не пов`язане з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_6 хворіє на тяжку хворобу, та приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, та на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України.
У зв`язку з тим, що витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи під час досудового розслідування були відшкодовані обвинуваченим, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.
Речовий доказ, долучений до матеріалів кримінального провадження постановою від 27.09.2016, а саме: мобільний телефон марки «HTC Desire 400» imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 - НОМЕР_2 , який відповідно до розписки про відповідальне зберігання від 27.09.2016 переданий ОСОБА_4 на зберігання, вважати повернутим за належністю.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Речовий доказ, долучений до матеріалів кримінального провадження постановою від 27.09.2016, а саме: мобільний телефон марки «HTC Desire 400» imei НОМЕР_3 , imei НОМЕР_4 , який відповідно до розписки про відповідальне зберігання від 27.09.2016 переданий ОСОБА_4 на зберігання, вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, потерпілим до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1