Справа № 148/491/16-к
Провадження №1-кп/148/79/16
13 червня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

ОСОБА_4 достовірно усвідомлюючи, що відносно нього згідно ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2015 року установлено адміністративний нагляд, будучи ознайомленим з встановленими йому судом обмеженнями, діючи умисно 25 жовтня 2015 року з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин, самовільно, без дозволу керівництва Тульчинського ВП ГУНП у Вінницькій області, не попередивши працівників поліції, залишив місце свого проживання: АДРЕСА_2 та в період часу з 25 жовтня 2015 року по 10 грудня 2015 року місце його перебування було невідоме.
Після встановлення 10 грудня 2015 року місця знаходження ОСОБА_4 , з кінця грудня 2015 року останній проживав по АДРЕСА_3 , попередивши працівників Тульчинського ВП ГУНП у Вінницькій області. Однак 20 січня 2016 року ОСОБА_4 , не попередивши працівників поліції, що здійснювали нагляд за місцем його проживання, без поважних на те причин, знову залишив останнє місце свого проживання по АДРЕСА_3 і в період часу з 20 січня 2016 року по 09 лютого 2016 року місце його перебування не було відоме, тим самим ухилився від адміністративного нагляду.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця свого проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.
З обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 17 лютого 2016 року між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 під час досудового розслідування.
За змістом даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.395 КК України, беззастережного визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгодженого покарання, яке він повинен нести: у виді 3 (трьох) місяців арешту, відповідно до вимог ст. ст. 71,72 КК України з урахуванням того, що злочин вчинено ним в період не відбутої частини покарання строком 1 рік 4 дні за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2013 року, від відбування якого він звільнений згідно ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02.09.2015 року, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання - остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 1 (рік) 1 місяць. В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст.473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , угоду про визнання винуватості підтримала та просила її затвердити і призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами угоди покарання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_6 узгоджене в угоді покарання.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 475 цього Кодексу.
У пункті 2 ч.1 ст.468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд в порядку ст. 474 КПК України шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Форма та зміст угоди про визнання винуватості відповідають вимогам статті 471 КПК України. Зазначене в угоді узгоджене сторонами угоди покарання для обвинуваченого встановлене в межах санкції ст.395 КК України, відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб та відповідають вимогам КПК України та КК України.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості обов`язки, очевидно можливі для виконання.
Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості.
Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 17 лютого 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 , та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 473-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17 лютого 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначити за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2013 року, від відбування якого він звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 (один) рік 1 (один) день, визначивши його у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня приведення вироку до виконання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України протягом 30-ти днів з моменту проголошення до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1