Справа № 440/980/16-к У Х В А Л А
30.09.2016 року м. Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ;
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ;
ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України,
В судовому засіданні 30 вересня 2016 р. прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування такого клопотання посилається на існування ризиків, які визначені у ст. 177 КПК України, а тому просив продовжити строк застосування запобіжного заходу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважав, що клопотання прокурора є безпідставним та одночасно заявив клопотання про заміну запобіжного заходу на домашній арешт. В обґрунтування свого клопотання зіслався на те, що обвинувачений є невинним у вчиненому, має постійне місце проживання, родинні зв`язки, позитивну характеристику, самостійний заробіток, а тому просив задовольнити його клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечив проти задоволення клопотання прокурора і просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, що на його думку сприяло би його можливості для захисту від безпідставного обвинувачення.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, розглянувши питання доцільності продовження тримання під вартою, суд встановив наступні обставини справи та виходить з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
29 липня 2016 року до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04.08.2016 р. відносно обвинуваченого продовжено строк тримання під вартою до 02.10.2016р.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 розділу ІІ КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглянувши питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оцінивши доводи всіх учасників процесу, суд дійшов до висновку про збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу і які передбачені у ст. 177 КПК України, а саме:
1. Переховування від органів досудового розслідування та суду.
Так, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за тяжке кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк до 6-ти років, може бути визнане ОСОБА_4 більш небезпечними, ніж переховування та втеча.
2. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, у цьому ж кримінальному провадженні. Так, як видно із протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_6 від 22.05.2016р. остання зазначила, що в квітні 2016р. вона йшла по вулиці у м. Буськ і побачила ОСОБА_7 , який йшов їй на зустріч і почав говорити, щоб вона йшла з ним, однак вона перелякалась і втекла від нього на роботу. Даний ризик на даний час не спростований стороною захисту жодним чином.
3. Вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Як видно із матеріалів справи, та не заперечується самим обвинуваченим, він раніше був засуджений двічі за вчинення корисливих злочинів, і за які поніс покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, суд вважає, що з врахування пред`явленого обвинувачення існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Відтак, суд вважає, що існують ризики, які визначені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а щодо обґрунтованої підозри відзначає, що на даний час справа вже перебуває на розгляді в суді, тому існує обвинувачення у визначеному законом порядку.
Також, суд вирішуючи питання щодо запобіжного заходу враховує, відповідно до ст. 178 КПК України, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується становить виключно позбавлення волі від 4-ох до 6-ти років, його молодий вік та задовільний стан здоров`я, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків (не одружений, дітей, батьків немає, є студентом). Причому під поняттям стійких, суд розуміє не просто наявність дядька, а тих членів сім`ї відносно яких у особи, щодо якої вирішується клопотання склались такі соціальні зв`язки, які самі по собі створюють перешкоду у переховуванні від слідства та суду. Розглядаючи ж дане клопотання судом таких соціальних зв`язків не встановлено. Посилання захисника на те, що сам факт відсутності батьків чи дружини не може позбавляти особу права на довіру суд приймає до уваги, проте вважає, що така обставина у сукупності із іншими обставинами справи, зокрема даними про особу обвинуваченого, свідчить про наявність ризиків, які визначені ст. 177 КПК.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке просить застосувати відносно обвинуваченого його захисник не може мати місця, оскільки його застосування не забезпечує досягнення мети запобіжного заходу, та може бути використано обвинуваченим для уникнення від суду та переховування.
Крім того суд як і раніше відзначає, що посилання адвоката на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, та на ряд рішень ЄСПЛ є недоцільним, так як суд не вбачає порушень прав ОСОБА_4 визначених Конвенцією, оскільки суд вважає, що тримання під вартою обвинуваченого відповідає положенням підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції, так як обвинувачений ОСОБА_4 затриманий відповідно до процедури встановленої законом з метою запобігання зокрема ризику його втечі.
За таких обставин, заявлене клопотання захисника не може бути задоволене судом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 315, 331 КПК України,
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буськ Львівської області, обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 листопада 2016 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, а також направити уповноваженій службовій особі Львівського слідчого ізолятора УДПтС України для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1