Провадження № 1-кс/344/3933/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , начальника слідчого відділу ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (кримінальне провадження №0000200 від 10.08.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з вказаною скаргою на постанову про закриття кримінального провадження №0000200 за фактом ДТП унаслідок якої загинув ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В обґрунтування скарги покликалася на зазначені у ній обставини, а саме, що слідчим не вжито належних заходів щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, висновки судово-медичної експертизи не містять відповідей щодо виду удару, як він був нанесений і якою частиною ТЗ, такі висновки експертизи є перебільшеними, а суперечності експертизи не усунуто слідчим; у кримінальному провадженні слід було призначити комплексні експертизи; у інженерно-транспортній експертизі відсутні дані місця розташування та інші дані ще одного ТЗ мікроавтобуса який був на узбіччі, а у протоколі огляду місця події відсутні дані про цей мікроавтобус; при проведенні експертиз не оцінено обставину щодо маневру автопоїзда (зміщення вліво самого ТЗ), що могло призвести до зміщення вправо задньої його частини; на вирішення експертизи не подано питання контактування автопоїзда з потерпілим; безпідставно зроблено висновок слідчим в оскаржуваній постанові щодо порушення ПДР потерпілим ОСОБА_7 , який внаслідок ДТП помер; не надано правову оцінку дотримання ПДР іншими учасниками ДТП, не з`ясовано інших обставин справи.

Скаржник та її адвокат в судовому засіданні скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній обставини, просили скаргу задовольнити.

В судовому засіданні старший слідчий в ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУ Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , та начальник слідчого відділу ОСОБА_6 , заперечили вимоги та доводи скарги, звертаючи увагу на її безпідставність, оскільки слідчим правильно встановлено при винесенні постанови про закриття провадження від 30.12.2015 року, те що відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України, та є підстави закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а висновки слідчого відповідають встановленим обставинам на досудовому розслідуванні.

Заслухавши пояснення скаржника та її адвоката, слідчого, дослідивши матеріали скарги, вважаю наступне.

Згідно ст.. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником

Згідно ст.. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

10.08.2015 року було внесено до ЄРДР заяву про злочин за правовою кваліфікацією ч.2 ст.286 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУ Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 30.12.2015р., яка отримана скаржником 12.09.2016 року (до матеріалів скарги підтвердження отримання не надано, однак слідчий підтвердив особисте отримання цієї постанови саме цією датою, а тому є підстави поновлення строку оскарження даної постанови), було закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000200 за фактом ДТП, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що доводи скарги та пояснення в судовому засіданні не містять підстав для скасування постанови від 30.12.2015р., виходячи з наступного.

Так скаржник та її адвокат зазначили, що слідчим не вжито належних заходів щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, висновки судово-медичної експертизи не містять відповідей щодо виду удару, як він був нанесений і якою частиною ТЗ, такі висновки експертизи є перебільшеними, а суперечності експертизи не усунуто слідчим; на вирішення експертизи не подано питання контактування автопоїзда з потерпілим.

В матеріалах кримінального провадження є висновок експерта №61 (експертиза проведена з 10.08 по 20.10.2015 року) з відповідями на поставлені 8 запитань слідчим за постановою від 09.08.2015р., встановлено в т.ч. що є наявні ознаки трупа ОСОБА_7 «удару та протиудару» при відсутності зовнішніх тілесних ушкоджень на волосистій частині голови, а закрита черепно-мозкова травма могла утворитися при падінні на площину та ударі лівою потиличною ділянкою до тупого твердого предмета (можливо об дорожнє покриття дороги, зовнішню частину диска правого заднього колеса напівпричепу). Ознак характерних для зіткнення ТЗ з потерпілим, ознак переїзду, волочіння на одязі та на тілі потерпілого не виявлено. Судово-токсикологічною експертизою крові трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації крові 3.74 проміллє, що відповідає сильному ступеню алкогольного спяніння.

Звертаючи увагу слідчого судді на розбіжності в даній експертизі, адвокат скаржника зазначив, що оскільки даною експертизою ознак характерних для зіткнення ТЗ з потерпілим не виявлено, але є висновок про отриману травму голови «можливо об дорожнє покриття дороги, зовнішню частину диска правого заднього колеса напівпричепу», отже у разі якщо слідчий прийшов до висновку що був факт зіткнення ТЗ з потерпілим, то слід було усунути суперечності зазначені в експертизі.

Проте, в даній експертизі є дослідженим факт отримання травми при падінні на площину та ударі лівою потиличною ділянкою до тупого твердого предмета, але через неможливість достеменно встановити її утворення потерпілим ОСОБА_7 , експерт зазначив про дві можливі обставини: можливо об дорожнє покриття дороги або зовнішню частину диска правого заднього колеса напівпричепу.

Тому, слідчим було призначено ще ряд інших експертиз для отримання відповідей на запитання, які повинні бути досліджені на досудовому слідстві.

Так, згідно висновку медико-криміналітичної експертизи №179, розпочатої 08.10 по 12.10.2015р., з відповідями на поставлені 7 запитань слідчим за його постановою від 18.08.2015р., встановлено, що пошкоджень на сорочці, штанах, туфлях не виявлено, в т.ч. слідів ковзання на туфлях, слідів протектора шин, покриття та паливно-мастильних матеріалів ТЗ не виявлено, будь-яких пошкоджень характерних для первинного удару ТЗ не виявлено, слідів наїзду, переїзду, волочіння або паління на поверхню дороги з висоти власного зросту на одязі та взутті не виявлено.

Судово-імунологічною експертизою, інженерно-транспортною експертизою встановлено, що гальмівна система автопоїзда (сідловий тягач та напівпричеп-платформа) у працездатному стані, на задньому правому колесі напівпричепа знайдена кров людини, слідів які б свідчили про можливість контактування автопоїзда з велосипедом (який вів у руках ОСОБА_7 ) відсутні, в ситуації яка розглядається, мало місце контактування заднього правого колеса напівпричепу із ОСОБА_7 , яке відбулося на смузі призначеній для руху в напрямку до м.Львова, приблизно на відстані 2.8 м. від правого краю проїзної частини дороги, величина швидкості автопоїзда виходячи із зафіксованих на місці події слідів гальмування склала приблизно 38 км/год..

В судовому засіданні скаржник спростовуючи факт відсутності контактування велосипеда та ТЗ, зазначила про явне пошкодження велосипеда покійного батька, але такі доводи є голослівними, оскільки як вбачається з фото фіксажу велосипеда при проведенні експертизи та фото доданого до протоколу місця події за фактом ДТП 09.08.2015р. (скаржник підтвердила що на фото дійсно велосипед батька) жодного пошкодження велосипед не містить, а тому такі доводи спростовуються зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Також, з висновку експерта №09/17-583 від 06.11.2015р. вбачається що в задній дорожній ситуації для водія автопоїзда виникла аварійна дорожня ситуація, в умовах якої його дії не регламентуються технічними вимогами ПДР України, та водій автопоїзда своїми односторонніми діями не міг впливати на подальший розвиток ДТП. Причиною настання даної ДТП з технічної точки зору були обставини які пов`язані з виходом пішохода в смугу руху автопоїзда. При цьому питання як в даній дорожній ситуації повинен був діяти пішохід ОСОБА_7 відповідно до ПДР не потребує спеціальних знань і може бути здійснено органами досудового слідства або судом самостійно.

Під час досудового слідства був проведений слідчий експеримент 04.09.2015р., за участю потерпілої ОСОБА_8 ( дружина померлого). В ході слідчого експерименту встановлено, що перед ДТП пішохід рухався по правому грунтовому узбіччі дороги на відстані 0.6 м. від правого краю прохзної частини, а ТЗ проїзжаючи повз пішохода рухався на відстані 1.7 м.правими колесами від цього ж краю проїзної частини. Боковий інтервал між автопоїздом та пішоходом становив 2.1 м. На момент ДТП автомобіль припаркований на правому краю дороги, своїми правими колесами знаходився на правому узбіччі, а лівими на проїздній частині дороги на відстані 0.5 м. від її правого краю. Водій автопоїзда після проїзду повз пішохода, в дзеркалі заднього виду побачив пішохода, коли той уже впав в смузі руху автомобіля. З цього можна зробити висновок що пішохід зменшував величину бокового інтервалу під час його випередження автопоїздом, внаслідок чого і відбулося контактування пішохода із заднім колесом напівпричепа, тобто таку зміну дорожньої обстановки для водія не можна кваліфікувати як небезпека для руху, та своїми односторонніми діями водій ТЗ не міг впливати на подальший розвиток ДТП.

Слідчим вживалися дії на пошук громадян, які могли бути свідками чи очевидцями ДТП, подавалися оголошення у радіоефірі, тому доводи скаржника і її адвоката про не вставнолення очевидців, в т.ч. водія мікроавтобуса який на той час був на узбіччі (частково на тротуарі), не є вірними.

Не заслуговують на увагу доводи скарги і про те, що у інженерно-транспортній експертизі відсутні дані місця розташування та інші дані ще одного ТЗ мікроавтобуса який був на узбіччі, а у протоколі огляду місця події відсутні дані про цей мікроавтобус, при цьому що габарити (ширина) даного мікроавтобуса могли явно вплинути на правильність слідчого експерименту, та як наслідок на оскаржувану постанову, оскільки слідством було встановлено відстань даного ТЗ (та безпосередньо коліс) на проїздній частині дороги, місце знаходження, а тому скільки займала відстань на тротуарі чи назва марки ТЗ не могло вплинути на правильність висновків слідства. Доводи скаржника про те, що при проведенні експертиз не оцінено обставину щодо маневру автопоїзда (зміщення вліво самого ТЗ), що могло призвести до зміщення вправо задньої його частини, є припущенням, а оцінка даним обставинам події зроблена слідчим у сукупності з іншими доказами справи.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що жодних клопотань потерпілою-скаржником чи її адвокатом (відмінний від адвоката що брав участь у судовому засіданн) під час досудового слідства із запитаннями на експертизу, чи іншими питаннями, не подавалось, з матеріалами кримінального провадження не ознайомлювались.

Тому, підстави скарги і про те, що у кримінальному провадженні слід було призначити комплексні експертизи ( а з яких саме питань не вказано), не є доведеними слідчому судді.

Щодо обґрунтування скарги по питанню того, що безпідставно зроблено висновок слідчим в оскаржуваній постанові щодо порушення ПДР потерпілим ОСОБА_7 , який внаслідок ДТП помер, не надано правову оцінку дотримання ПДР іншими учасниками ДТП, не з`ясовано інших обставин справи, то як вже зазначено вище причиною настання даної ДТП були обставини які пов`язані з виходом пішохода в смугу руху автопоїзда, а питання як в даній дорожній ситуації повинен був діяти пішохід ОСОБА_7 відповідно до ПДР не потребує спеціальних знань і може бути здійснено органами досудового слідства або судом самостійно. Тому слідчий в оскаржуваній постанові зробив висновок за сукупністю зібраних слідством доказів, про порушення ОСОБА_7 п.4.1, 4.7, 4.10, 4.14 ПДР, а саме те, що перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, що унеможливлює реагувати належно на зміну дорожньої обстановки, він раптово вийшов на проїзну частину дороги, де втратив рівновагу, упав та вдарився головою до заднього колеса напівпричепа автопоїзда, що рухався проїзною частиною дороги.

Отже встановлено, що скаржником достатньо не обґрунтовано подану скаргу, відтак, вважаю, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУ Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 30.12.2015р. про закриття кримінального провадження №0000200 за фактом ДТП унаслідок якої загинув ОСОБА_7 , на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення - слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 24, 26, 110, 303-309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Строк для оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2015 року поновити.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови від 30.12.2015 року про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (кримінальне провадження №0000200 від 10.08.2015 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали проголошено у судовому засіданні 03.10.2016 року