У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000828 за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Васильківського міськрайонного суду Київського області від 06 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київського області від 06 липня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Рекомендовано місцевому суду в порядку виконання вимог розділу 8 КПК України привести покарання, призначене ОСОБА_6 , у відповідність із терміном, зазначеним у санкції ч. 1 ст. 186 КК України.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київського області від 23 вересня 2015 року виправлено описку в резолютивній частині вироку від 06 липня 2015 року та зазначено вважати, що ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 11 год. 40 хв. 27 травня 2015 року біля торгового місця № 257 на ринку «Колгоспний» на вул. Володимирській 37 у м. Василькові Київської області відкрито викрав у ОСОБА_7 бензопилу «Союз» Модель ПТС-9952Т вартістю 1 800 грн.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну судових рішень. Зазначає, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, не визначив його розмір у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є неправильним застосуванням кримінального закону, а ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована. Крім того, на його думку, апеляційний суд не має повноважень надавати рекомендації місцевому суду, а тому така вказівка повинна бути виключена з ухвали апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурора не оскаржуються, а тому судові рішення в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.
Посилання прокурора на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині того, що суд першої інстанції не вказав розмір призначеного ОСОБА_6 штрафу в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, є непереконливими.
Відповідно до ст. 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Згідно з постановою Верховного суду України від 01 жовтня 2015 року при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, тобто до суми, що є кратною до встановленого законодавцем мінімуму доходів громадян (п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). Крім того, ухвалою місцевого суду від 23 вересня 2015 року виправлено описку допущену в резолютивній частині вироку цього ж суду від 06 липня 2015 року та правильно вказано, що ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Зазначеною ухвалою не погіршено становище засудженого ОСОБА_6 .
Тому підстави для задоволення касаційної скарги в цій частині відсутні.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляцією заступника прокурора Київської області матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляції. При цьому апеляційний суд правильно вказав про те, що в день постановлення вироку ОСОБА_6 сплатив штраф у сумі 850 грн., а тому посилання в апеляції на можливі труднощі при виконанні судового рішення є безпідставними.
Також кримінальний процесуальний закон не містить заборони на можливість надання рекомендацій місцевому суду щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Оскільки зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається також його незгода з ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київського області від 23 вересня 2015 року, колегія суддів вважає, що вона теж є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню. Цією ухвалою було внесено уточнення, що не погіршує становища засудженого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київського області від 06 липня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2015 року та в порядку ч.2 ст. 433 КПК України ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київського області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3