Ухвала 06 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 27 квітня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 15 червня 2000 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Запорізького обласного суду від 28 грудня 1999 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. а, г, е, і ст.93; ч.3 ст.142; ч. 2 ст. 145; ч. 3 ст. 141; ч. 3 ст. 140; ч. 2 ст. 196-1 КК України (1960 року) і за сукупністю цих злочинів засуджено до смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 27 квітня 2000 року розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перенесено у зв`язку визнанням рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року неконституційним такого виду покарання як смертна кара, і відсутністю механізму перегляду вироків у справах щодо осіб, засуджених до такого покарання.
Ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2000 року вирок Запорізького обласного суду від 28 грудня 1999 року щодо ОСОБА_4 змінено. Призначене за п.п. а, г, е, і ст. 93 КК України (1960 року) основне покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України 1960 року постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п.п. а, г, е, і ст. 93; ч. 3 ст. 142; ч.2 ст.145; ч. 3 ст. 141; ч. 3 ст. 140; ч. 2 ст. 196-1 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. В решті вирок залишено без зміни.
25 травня 2016 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою, у якій порушує питання про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 27 квітня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 15 червня 2000 року.

Як на нововиявлену обставину засуджений посилається на те, що суд касаційної інстанції вийшов за межі касаційних вимог та розглянув питання про застосування норм права без звернення суб`єктів права, у зв`язку з чим його було позбавлено права та можливості сформулювати правову позицію. У зв`язку з цим, засуджений просить вищевказані ухвали Верховного Суду України визнати незаконними і постановити свій вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та звільнити його з місць позбавлення волі у зв`язку із закінченням строку покарання, так як він його вже фактично відбув.
При цьому ОСОБА_4 порушує питання про поновлення йому строку звернення із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначених судових рішень. Як на поважну причину пропуску строку засуджений посилається на те, що він необізнаний з нормами законодавства, які регулюють порядок подачі такої заяви.
Перевіривши заяву, додані до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів вважає, що подану заяву слід повернути засудженому ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Як убачається зі змісту заяви і доданих до неї матеріалів, про винесення ухвали Верховного Суду України від 27 квітня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 15 червня 2000 року заявнику було достеменно відомо ще з 2000 року. При цьому, під час касаційного розгляду справи засуджений користувався правовою допомогою захисника, а тому не був позбавлений можливості ефективно здійснювати свій захист у встановлений кримінально-процесуальним законом спосіб.
Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений подав 25 травня 2015 року, тобто за межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 461 КПК України.
Клопотання засудженого про поновлення строку не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтоване обставинами, які можуть бути визнані поважними причинами пропуску такого строку.
Зміна підстав і порядку перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами із набранням чинності КПК України (2012 року) не дає законних підстав для поновлення строку звернення з відповідною заявою. З заяви ОСОБА_4 не вбачається наявності у нього об`єктивних перешкод порушити питання про перегляд судових рішень у порядку та у строки, передбачені главою 33 КПК України (1960 року).
Крім того, навіть після набрання чинності КПК України 2012 року засуджений подав заяву більш як через три роки, що значно перевищує встановлений цим законом строк.
Юридична необізнаність ОСОБА_4 , як і інші обставини, на які він посилається у заяві, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску встановленого законом процесуального строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини 3 статті 429 КПК України.
Виходячи з наведеного та положень п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, якщо заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подана після закінчення встановленого законом строку і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення, заява підлягає поверненню особі, що її подала.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 464 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку звернення із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
Заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 27 квітня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 15 червня 2000 року повернути засудженому ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3