Справа № 185/8034/16-к
Провадження № 1-кс/185/1127/16
У Х В А Л А

05 жовтня 2016 року м. Павлоград Дніпропетровська область

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника власника ОСОБА_5 , директора розглянувши погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000629 від 26 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:
Клопотанням слідчий порушує питання про накладення арешту із застосуванням заборони розпоряджатися та використовувати автомобіль марки «ВМW -535і», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , розташований на площадці тимчасового тримання транспорту Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, по вул. Монастирській, 4 міста Лубни, який був вилучений у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий та прокурор при розгляді клопотання підтримали свої вимоги, в той же час слідчий не змогла пояснити, чому в клопотанні відсутні дані про реального власника вказаного автомобіля та чому в провадженні допитаний ОСОБА_8 як потерпілий, а не як представник потерпілого (юридичної особи) ТОВ «Лерс». Також слідчий пояснила, що на час розгляду клопотання вона не допитувала представників власника автомобіля, а також лізингодавця ТОВ «Унікредит Лізинг».

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, приходжу до наступного висновку.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За мету арешту майна слідчий зазначає збереження речового доказу.

Вирішуючи питання наявності правової підстави для арешту майна, приходжу до наступних висновків.

30 вересня 2016 року аналогічне клопотання було повернуто слідчому для усунення недоліків, зокрема в ухвалі зазначено, що відсутні відомості про власника майна, на яке слідчий клопоче накласти арешт. Однак, в повторно поданому клопотанні зазначено відомості про власника, які не відповідають дійсності, бо як встановлено, власником транспортного засобу є ТОВ «Український Лізинговий Фонд», про що свідчить також і копія технічного паспорту, додана до матеріалів. Крім того, клопотання подано в рамках кримінального провадження № 0000629, але до кримінального провадження додано витяг з ЄРДР № 0000629. Таким чином, або до клопотання не долучено належний витяг з ЄРДР, або клопотання подано в рамках зовсім іншого кримінального провадження, і дані недоліки слідчим також не усунуто.

Згідно даних долученого до клопотання витягу з ЄРДР № 0000629 досудове розслідування здійснюється з приводу того, що посадові особи ТОВ «Унікредит Лізинг» та автосалону «Порше Дніпропетровськ» заволоділи майном ТОВ «Лерс».

Під час розгляду клопотання встановлено, що власником автомобіля марки «ВМW -535і», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , юридична особа ТОВ «Лерс» ніколи не була, про що свідчать надані слідчим завірені фотокопії технічних паспортів на вказаний автомобіль та довідка Територіального сервісного центру №1247 від 04 жовтня 2016 року. Так, відповідно до вказаної довідки вказаний автомобіль з 21 червня 2012 року перебував у власності «Унікредит Лізинг», а з 27 травня 2016 року у власності «Український лізинговий фонд».
В той же час відповідно до копії договору фінансового лізингу від 01 червня 2012 року лізингодавець «Унікредит Лізинг» передав у користування ТОВ «Лерс» вказаний автомобіль на умовах, визначених в договорі. Таким чином, ТОВ «Лерс» за вказаним договором виступало користувачем автомобіля на умовах, які визначені в договорі, і не було його власником.
Порядок переходу права власності на автомобіль передбачений розділом 8 договору. В той же час договір передбачає право лізингодавця у випадку невиконання договору можливість, направивши письмове повідомлення Лізингоодержувачу, вилучити предмет лізингу в тому числі в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 11.2. с.) Аналогічне право лізингодавця передбачене ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.
Представник власника надав засвідчені копії повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу, спрямовану на юридичну адресу ТОВ «Лерс» від 16 листопада 2015 року, та засвідчену копію експедиторської розписки служби кур`єрської доставки про отримання пошти, копію виконавчого напису нотаріуса від 02 грудня 2015 року про повернення об`єкту фінансового лізингу - транспортного засобу та несплачених лізингових платежів. Також пояснив, що у травні «ТОВ «Український лізинговий фонд» придбало вказаний автомобіль у ТОВ «Унікредитлізинг» і є на даний час власником вказаного автомобіля.
Допитаний під час розгляду клопотання директор ТОВ «ЛЕРС» зазначив про те, що вважає автомобіль власністю підприємства, бо він перебував на балансі ТОВ «ЛЕРС», а заволодіння вказаним автомобілем відбулось шляхом обману в порушення процедури, встановленої законом, в тому числі й за сприяння слідчих органів. Також повідомив, що він отримував якісь листи від лізингодавця, але коли, не пам`ятає, крім того, у зв`язку з фінансовими труднощами мали місце порушення строків сплати лізингових платежів, але потім заборгованість була погашена. Підприємство до господарського суду з відповідним позовом до лізингодавця не зверталось.
Слідчий та прокурор з приводу доводів представника ТОВ «Український лізинговий фонд» та з приводу наданих ним документів нічого не пояснили, також не оспорювали їх достовірності.
А надані до клопотання матеріали не містять будь-які дані, які б спростовували доводи представника.
З долученого витягу ЄРДР слідує, що розслідування здійснюється щодо заволодіння майном ТОВ «ЛЕРС» шляхом шахрайства, однак ТОВ «ЛЕРС» не було власником автомобіля, а користувалось ним на підставі цивільно-правового договору, яким передбачено взаємні права та обов`язки господарюючих суб`єктів щодо предмету лізингу, який був власністю юридичної особи ТОВ «Унікредит лізинг», а ТОВ «ЛЕРС» є користувачем предмету лізингу.
Слідчим не надано доказів та обґрунтувань, які б свідчили поза розумним сумнівом, що спірні правовідносини з приводу дій лізингодавця і лізингоодержувача є кримінально-правовими, спрямованими на незаконне заволодіння транспортним засобом, а не цивільно-правовими, які виникли на підставі договору та підлягають захисту в порядку, передбаченому господарським судочинством.
Крім того, Пленум ВСУ у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року в п. 15 чітко визначив, що у випадку заволодіння транспортним засобом шляхом обману чи зловживання довірою має місце склад злочину, передбачений ст. 289 КК України. Але досудове розслідування за ст. 289 КК України взагалі не здійснюється.
За таких обставин приходжу до висновку, що слідчим не обґрунтовано та не доведено, що здійснюється досудове розслідування з приводу незаконного заволодіння, шляхом обману, транспортним засобом, та що автомобіль БМВ є предметом посягання, тобто може бути використаний як доказ, бо надано витяг, який свідчить про здійснення досудового розслідування за ст. 190 КК України, а саме заволодіння майном ТОВ «ЛЕРС».
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Клопотання не містить жодних ризиків, які б свідчили про необхідність арешту автомобіля, а відповідно до ст. 173 ч. 1 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За обставин, викладених вище, відсутня правова підстава для арешту майна, а також відсутні будь-які ризики, передбачені абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту із застосуванням заборони розпоряджатися та використовувати автомобіль марки «ВМW-535і», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1