Справа № 520/3457/15-к
Провадження № 1-кп/520/378/16
УХВАЛА
20.04.2016 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000181 від 16.01.2015р., відносно
ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.368 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м.Одеси 04.04.2016 року з апеляційного суду Одеської області на новий розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000181, внесеному до ЄРДР 16.01.2015р., за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.
Ухвалою судді від 06.04.2016 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання на 13.04.2016 року, яке неодноразово відкладалося з поважних причин.
В судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, для внесення подання про визначення підсудності, для повернення обвинувального акту прокурору немає. Підстав для укладання угод не має.
Захисник обвинуваченого заперечив проти призначення судового розгляду та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, про що зазначено в обов`язковій для виконання ухвалі апеляційного суду Одеської області від 30.03.2016 року.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Прокурор заперечив проти повернення обвинувального акту.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам кримінального процесуального Кодексу України, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті повинні міститися відомості, окрім викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, окрім правової кваліфікації кримінального правопорушення с посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність, ще і формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення, що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України.
Відсутність формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захист гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України також зазначено в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 30.03.2016 року, якою було скасовано обвинувальний вирок Київського районного суду м.Одеси від 23.12.2015 року.
Так в ухвалі апеляційного суду Одеської області між іншим зазначено, що відповідно до припису п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався останній на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення.
Разом з цим, зазначені відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, тому ОСОБА_3 , за цим обвинувальним актом, фактично має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, не наводиться формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, то обвинувачення ОСОБА_3 за передбаченою законом процедурою висунуте не було.
Європейський суд з прав людини у справах «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 р. зазначив, що відповідно до п.п.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа має право бути негайно і детально поінформована зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї, вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що положення п.п.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії»; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).
Окрім того, з обвинувального акту видно, що слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, як встановлений факт, що останній скоїв кримінальне правопорушення, що є неприпустимим та є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п.3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких, кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 315, 331, 370-372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000181 від 16.01.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №1.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1