УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 04 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 21 червня 2016 року, які постановлені щодо нього,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Харківського районного суду Харківської області

від 21 грудня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засуджено: за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області

від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2015 року щодо нього залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 17 квітня 2014 року близько 21 год 40 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на перехресті вул. 1-го Травня

та пров. Лісного в с. Бабаї Харківського району Харківської області, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , (який засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області

від 19 січня 2015 року), підійшли до неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, також погрози до застосування такого насильства, заволоділи майном неповнолітньої ОСОБА_6 на загальну суму 1250 грн.
Як встановлено зі змісту касаційної скарги, засуджений

ОСОБА_4 ставить питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень. Вважає, що суд призначив суворе покарання, не врахував його поведінку після вчинення злочину, думку потерпілих щодо призначення йому покарання, та зазначає, що судом не з`ясовано питання стосовно відшкодування завданої потерпілим шкоди.
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, дослідивши надані засудженим ОСОБА_4 копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України засудженим у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі через суворість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Покарання згідно з ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як убачається з постановленого судом вироку щодо ОСОБА_4 , суд при призначенні покарання належним чином врахував, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття в скоєному та сприяння розкриттю злочину та дані про його особу, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину.
Разом із тим судом було взято до уваги те, що відповідно до положень

ст. 12 КК України, інкримінований злочин ОСОБА_4 є насильницьким, вчинений за обставин, які обтяжують покарання, а саме, скоєнийособою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався норм статей 50, 65 КК України та призначив засудженому ОСОБА_4 покарання у мінімальних межах санкції кримінального закону, за який його засуджено.
Як убачається із тексту ухвали апеляційного суду, під час розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів належним чином дала відповіді на усі доводи щодо суворості призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання та прийняла законне та обґрунтоване рішення, а ухвала апеляційного суду постановлена із додержанням вимог ст. 419 КПК України.
Таким чином, касаційний суд в ході перевірки доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого вважає, щопризначене ОСОБА_4 покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам,

є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів та підстав для його пом`якшення не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року, які постановлені щодо нього, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3