КП №278/5526/14-к

В И Р О К
Іменем України
16 травня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
цивільного позивача ОСОБА_10 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Краматорськ, з вищою освітою, працює директором ТОВ «Енергопродукт 2», незаміжньої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
19 липня 2013 року близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем ТОYОТА-RАV4, номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по лівій смузі автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомира на 156 км + 926 м автошляху в с. Березівка Житомирського району Житомирської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 д), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 року, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, користуючись засобом зв`язку (мобільним телефоном), а саме тримаючи його у руці відволіклась від керування автомобілем у дорозі, та наближаючись до автомобіля VOLVO S60, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом у лівій смузі, даючи дорогу пішоходам ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які переходили проїзну частину зліва направо по відношенню до напрямку руху транспортних засобів, в порушення вимог п. 12.3 вищезгаданих Правил, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку ОСОБА_4 об`єктивно спроможна була виявити, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого передньою частиною свого автомобіля здійснила наїзд на задню частину автомобіля VOLVO S60, номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому стані, від чого вказані транспортні засоби наїхали на пішоходів ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді множинних саден та синців обличчя, зашитої рани обличчя, синця лівого плеча, синців задньої поверхні тулуба, зашитої рани правого стегна, саден тильної поверхні лівої кисті, синця тильної поверхні правої кисті, синців задньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки з крововиливом в м`які тканини, синців задньо-зовнішньої поверхні правої гомілки з крововиливом в м`які тканини голови, крововиливу в ділянці крижі з розривом правого крижово-здухвинного з`єднання, переломів обох кісток обох передпліч в типовому місці, перелому обох плечових кісток в ділянці анатомічної шийки, перелому лівої лопатки, крововиливу в м`які тканини голови, множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям із зміщенням та пошкодженням тканини легень, плеври та двобічного гемотораксу (загальним об`ємом до 2500 мл), крововиливу в зв`язковий апарат печінки, в навколо ниркову клітковину, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в Центральній міській лікарні №2 м. Житомира, а пішоходу ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна та синця обличчя справа, садна тулуба, синця правої гомілки, синця правого стегна в верхній частині прямокутної форми, відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з правобічною гемолікврою, субдуральної гематоми правої та лівої гемісфер (стан після видалення), крововиливів під м`яку мозкову оболонку, масивного геморагічного забою головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в причинному зв`язку з настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділенні інтенсивної терапії ЖОКЛ.

Порушення обвинуваченою вимог пунктів 2.3 (б), 2.9 (д), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, знаходяться в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та пояснила, що 19 липня 2013 року вони разом із ОСОБА_14 виїхали з м. Рівне у м. Київ. Їхали на двох автомобілях, ОСОБА_15 попереду, а вона за ним. Їх автомобілі постійно тримали дистанцію в 30 метрів. В машині ОСОБА_16 було троє людей, в її машині дві жінки та чоловік. В`їжджаючи в село Березівку вона їхала зі швидкістю 70-80 км/год, після чого почала скидати швидкість і вже їхала зі швидкістю 30 км/год. Далі, ОСОБА_15 почав різко гальмувати, вона розуміла, що не встигає загальмувати і повернула кермо вліво, а ОСОБА_15 повернув вправо. Коли вона була на пішохідному переході, зверху на лобове скло її машини впав чоловік, який відлетів від машини ОСОБА_16 . Пішоходів на переході вона не бачила, так як вони були за машиною ОСОБА_16 . Вийшовши з машини вона побачила чоловіка, який лежав за її машиною перед відбійником і жінку, яка лежала перед машиною ОСОБА_16 . Автомобіль «Volvo» під керуванням ОСОБА_16 у момент їх зіткнення рухався. Перед зіткненням її автомобіля «Toyota» з автомобілем Сича, вона почала раптово гальмувати але автомобіль повністю не зупинився. Вийшовши із свого автомобіля вона відразу зателефонувала у швидку та батьку. Біля місця аварії зібралося багато людей. Жінка та чоловік які їхали з нею не дочекавшись швидкої та міліції залишивши місце пригоди, а ще одна пасажирка ОСОБА_17 залишилась з нею. На місці пригоди вона перебувала ще п`ять годин. Наступного дня поїхала додому.

Також обвинувачена пояснила, що нарікань на технічний стан її автомобіля під час руху в неї не було, керувати автомобілем їй ніхто не заважав.

В суді ОСОБА_4 категорично ствердила, що не розмовляла по мобільному телефону до і під час аварії, їхала за ОСОБА_18 та робила все те, що робив ОСОБА_15 , тобто коли той прискорювався та гальмував, то і вона прискорювалась та гальмувала. Саме внаслідок того, що ОСОБА_15 вчасно не загальмував, його автомобіль на пішохідному переході наїхав та збив пішоходів, а вже після цього вона вдарила автомобіль Сича.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_4 не визнала себе винною у порушенні Правил дорожнього руху внаслідок чого настала смерть потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , винуватість останньої у вчиненні наведеного злочину повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показами потерпілих, свідків, а також документами кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_7 в суді пояснила, що 19 липня 2013 року їй зателефонували та повідомили, що її син ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 переходив дорогу по пішохідному переходу в с. Березівка, їх пропускали автомобілі, однак автомобіль обвинуваченої в`їхав в автомобіль марки «Volvo», який в свою чергу, збив сина.

Потерпілий ОСОБА_6 в суді дав показання про те, що 19.07.2013 року за 50 метрів він побачив, що на пішохідному переході автомобіль збив двох пішоходів, які рухалися на зупинку с. Березівка в напрямку міста Житомира, один з яких був його син, а інший ОСОБА_12 . Також бачив, як автомобіль «Volvo» стояв, пропускав пішоходів, а автомобіль «Toyota» його вдарив, внаслідок чого «Volvo» наїхало на Калюжну, а «Toyota» на його сина. Дорожня обстановка до приїзду працівників ДАІ не змінювалась.

Потерпіла ОСОБА_19 підтвердила показання ОСОБА_6 , а саме пояснила, що 19 липня 2013 року на пішохідному переході автомобіль «Volvo» збив її матір ОСОБА_12 , яка йшла додому з магазину разом з ОСОБА_13 . В той же день обвинувачена дала їй на поховання 1000 грн., а потім ще 15000 грн. Згодом в розмові з обвинуваченою остання повідомила їй, що не розуміє, як сталася вказана ДТП.

Окрім показань потерпілих вина ОСОБА_4 у вчиненні згаданої ДТП підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 19 липня 2013 року о 16 годині 40 хвилин він рухався в лівій смузі на автомобілі «Volvo S60» зі швидкістю до 70 км/год. в напрямку м. Києва через м. Житомир. В його автомобілі було ще двоє пасажирів: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . За 60 метрів він побачив пішоходів, які знаходилися на розподільчій смузі та мали намір переходити дорогу по пішохідному переходу зліва направо. Зокрема, спочатку на пішохідний перехід вийшла жінка, а потім за нею на відстані одного метра хлопець. Після цього він зупинився, однак через три секунди відчув сильний удар в свій автомобіль, а саме в його задню ліву частину. Перед зупинкою через дзеркало заднього виду він бачив автомобіль «Toyota», а в правій смузі поруч з ним зупинений автомобіль «Таврія» з причепом. Після удару він проїхав близько 10 метрів. Крім того, він особисто знайомий з обвинуваченою, разом з нею їхали з м. Рівне. В автомобілі обвинуваченої їхало чотири особи. До ДТП її автомобіль рухався за 30 метрів позаду його автомобіля. Внаслідок ДТП було пошкоджено всю задню частину та лівий бік його автомобіля. У автомобіля ОСОБА_4 було пошкоджено праву фару і капот з правої сторони. Як ОСОБА_12 зазнала тілесних ушкоджень він не бачив, бо в момент ДТП його голова відхилилась назад.

Показання свідка ОСОБА_10 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які пояснили, що в момент вказаної ДТП їхали в автомобілі ОСОБА_10 «Volvo». У с. Березівка вони побачили, що на розподільчій смузі стояли пішоходи, а саме жінка та чоловік, які після зупинки їх автомобіля розпочали перехід дороги. Поряд з їхнім автомобілем в правій смузі зупинився автомобіль «Таврія» синього кольору. Через декілька секунд відбувся дуже сильний удар у задню частину їх автомобіля «Volvo» автомобілем «Toyota», яким керувала обвинувачена. В результаті удару їх автомобіль передньою частиною наїхав на вказаних пішоходів. Внаслідок чого чоловіка відкинуло на 2-3 метри від їх автомобіля, а жінку ще далі. До того ж, свідок ОСОБА_20 пояснив, що удар між автомобілями був настільки сильний, що від цього удару відірвало переднє пасажирське сидіння.

В свою чергу показання пасажирів автомобіля «Volvo» свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_22 , який був очевидцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди та в суді пояснив, що дана аварія сталась десь о 16 год 30 хв 19 липня 2013 року. Потерпілі ОСОБА_23 та ОСОБА_24 були його знайомими. У згаданий час він бачив, як ОСОБА_25 та ОСОБА_26 переходили через дорогу на пішохідному переході, ОСОБА_26 йшла перша ОСОБА_25 за нею. Два автомобілі «Таврія» і «Volvo» зупинились і пропускали їх. В цей час автомобіль «Toyota» білого кольору, за кермом якого була дівчина, на великий швидкості вдарив у зад автомобіль «Volvo», після чого ще «пролетів» десь 10 метрів. Від даної аварії потерпілі розлетілись вправо і вліво. Саме біла машина вдарила автомобіль «Volvo», який в результаті удару збив пішоходів.

Викладені показання свідка ОСОБА_22 повністю узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту від 06.02.2014 року, за участю останнього, який детально показав про обставини ДТП (а.с.108-115 МКП).

Свідок ОСОБА_27 в суді підтвердив той факт, що після виникнення вказаної ДТП він разом із братом підійшли до місця аварії і побачили ОСОБА_28 та ОСОБА_26 , які ще дихали. За пішохідним переходом стояли два автомобілі, а саме «Volvo» коричневого кольору десь за 3,5 метра від цього пішоходу та «Toyota» білого кольору десь за 25 метрів за переходом. Окрім цих автомобілів, там ще були «Таврія» і позаду неї «ВАЗ 2104». «Toyota» стояла під відбійником по центру дороги, а «Volvo» трохи правіше. У автомобіля «Toyota» був розбитий весь перед, а у «Volvo» пошкоджена задня і передня ліва сторона.

Свідчення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 про зупинення автомобіля «Volvo» перед пішохідним переходом для надання пішоходам ОСОБА_29 та ОСОБА_30 можливості перейти дорогу, повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_31 , який в судовому засіданні пояснив, що у згаданий час на автомобілі «Таврія» з причепом рухався в сторону м. Києва в правому ряду. Дорога була нормальна, опадів не було. В`їжджаючи в село Березівка він зменшив швидкість, бо були знаки обмеження швидкості та за 100 метрів на зустрічній смузі дороги він побачив людей, які доходили до відбійника розділювальної смуги та про щось розмовляли переходячи дорогу з лівого на правий бік. Він повністю зупинив свій автомобіль десь за два метри до пішохідного переходу. За ним їхав автомобіль «ВАЗ 2104», а біля нього, поруч, в лівій смузі у попутному напрямку, зупинився автомобіль «Volvo». Він чув звук гальм лише автомобіля «Volvo». В той час, як автомобіль «Volvo» перед пішохідним переходом зупинився, його наздогнав і дуже сильно вдарив автомобіль «Toyota». Удар був настільки сильний, що автомобіль «Volvo» відкинуло вправо перед ним аж за пішохідним переходом, а автомобіль «Toyota», за кермом якого була дівчина, проїхав ще вперед. Також від удару когось із потерпілих перекинуло через автомобіль «Volvo».

Винуватість обвинуваченої у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди, окрім показань вищевказаних свідків, доводиться показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона разом з обвинуваченою їхала в одному автомобілі «Toyota» з Рівного до Києва. Автомобілем керувала обвинувачена, яка на той час мала невеликий стаж водіння. Попереду них, на автомобілі «Volvo», їхав їх знайомий ОСОБА_32 . Між їхніми автомобілями була дистанція 20-30 метрів. Їх автомобіль «Toyota» рухався зі швидкістю 90-100 км/год. В с. Березівка автомобіль «Volvo» почав гальмувати, у зв`язку з чим вона звернулась до ОСОБА_33 з проханням теж загальмувати. Однак ОСОБА_4 в цей час розмовляла по мобільному телефону та не звертала уваги та червоні ліхтарі «стопів» автомобіля «Volvo», внаслідок чого вдарила своїм автомобілем «Toyota» автомобіль «Volvo», який на момент удару стояв і не рухався. Удар був дуже сильний. ОСОБА_4 намагалась уникнути цього зіткнення, у зв`язку з чим скерувала свій автомобіль в лівий бік, але удару таким чином уникнути не вдалося. З моменту загорання сигналів «стопу» автомобіля «Volvo» і до моменту його зіткнення з автомобілем «Toyota» пройшла десь одна хвилина. Після удару їх автомобіль проїхав ще вперед декілька метрів. Тоді ОСОБА_34 сказала: «Ой, я збила двох людей». Коли вони вийшли з машини, то побачили чоловіка і жінку, які лежали на проїжджій частині позаду їх автомобіля. Крім цього свідок пояснила, що коли водій автомобіля «Volvo» пригальмовував, їх автомобіль не гальмував, а рухався як і раніше. У «Volvo» була пошкоджена задня ліва сторона. Чи викликала обвинувачена в її присутності швидку допомогу та міліцію вона не пам`ятає.

З показань свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_36 вбачається, що останні 19.07.2013 року, після обіду разом із ОСОБА_37 на автомобілі «Toyota» виїхали з Рівного до ОСОБА_38 . Вони сиділи на задньому сидінні, не спостерігали за дорогою та не звертали увагу на те, чи розмовляла ОСОБА_34 по телефону. В с. Березівка вони лишень відчули гальмування та удар. З якою швидкістю рухався їх автомобіль і яке саме було гальмування свідки не знають. Пам`ятають, що після удару їх автомобіль продовжував рух, а коли вони зупинились і вийшли з машини, то побачили чоловіка і жінку, які лежали на дорозі. З ОСОБА_37 на місці аварії вони не спілкувались, а пішли разом із дружиною на зупинку, де сіли на маршрутку сполученням Рівне-Київ.

Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні пояснив, що того дня десь о 16 годині 20 хвилин на відстані приблизно 100 метрів він бачив як двоє людей переходили через дорогу, після чого почув свист та удар. Момент удару та зіткнення він не бачив. На місце аварії не підходив. Як були розміщені автомобілі та потерпілі йому було погано видно, оскільки заважали відбійник та паркан.

Крім показань потерпілих та свідків вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю доводиться протоколом огляду місця пригоди від 19.07.2013 року, схемою та ілюстративними таблицями до нього, з яких вбачається, що згадана ДТП сталася на нерегульованому пішохідному переході, на лівій смузі автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомира на 156 км + 926 м автошляху в с. Березівка, Житомирського району, Житомирської області, де зафіксоване місце розташування автомобілів «Toyota-RАV4», д.н.з НОМЕР_1 та «Volvo S60», д.н.з. НОМЕР_2 після дорожньо-транспортною пригоди (а.с. 2-6, 9-16 МКП).

Протоколами огляду транспортних засобів від 19.07.2013 року, згідно яких автомобілі «Toyota-RАV4», д.н.з НОМЕР_1 та «Volvo S60», д.н.з. НОМЕР_2 , мають характерні для вказаного вище зіткнення зовнішні пошкодження (а.с.7-8 МКП).

Висновками експерта №3/491 від 02.08.2013 року, №3/490 від 07.08.2013 року та ілюстративними таблицями до них з яких вбачається, що у згаданих автомобілях «Toyota» та «Volvo» відсутні технічні несправності деталей і систем, які б могли знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП ( а.с.24-34, 37-46 МКП).
Висновком експерта № 3/489 від 10.08.2013 року підтверджується той факт, що первинний контакт транспортних засобів відбувся між переднім бампером, панель капота автомобіля «Toyota-RАV4», д.н.з НОМЕР_1 та заднім бампером, кришкою багажника автомобіля «Volvo S60», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого проходив послідовний контакт інших кузовних частин транспортних засобів. Згідно даного висновку сліди пошкодження, які знаходяться на передніх частинах кузова даних автомобілів могли утворитися в результаті наїзду цими автомобілями на пішоходів (а.с.49-66 МКП).

Згідно висновків експерта №№ 1998/28, 731 від 08.11.2013 року потерпілому ОСОБА_13 під час даної ДТП були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна та синця обличчя справа, садна тулуба, синця правої гомілки синця правого стегна в верхній частині прямокутної форми, відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з правобічною гемолікворою, субдуральної гематоми правої та лівої гемісфер (стан після видалення), крововиливів під м`яку мозкову оболонку, масивного геморагічного забою головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному зв`язку з настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділенні інтенсивної терапії ЖОКЛ (а.с. 69-75 т.1 МКП).

Згідно ж висновків експерта №№ 1999/27, 702 від 11.11.2013 року потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді множинних саден та синців обличчя, зашитої рани обличчя, синця лівого плеча, синців задньої поверхні тулуба, зашитої рани правого стегна, саден тильної поверхні лівої кисті, синця тильної поверхні правої кисті, синців задньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки з крововиливом в м`які тканини, синців задньо-зовнішньої поверхні правої гомілки з крововиливом в м`які тканини голови, крововиливу в ділянці крижі з розривом правого крижово-здухвинного з`єднання, переломів обох кісток обох передпліч в типовому місці, перелому обох плечових кісток в ділянці анатомічної шийки, перелому лівої лопатки, крововиливу в м`які тканини голови, множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям із зміщенням та пошкодженням тканини легень, плеври та двобічного гемотораксу (загальним об`ємом до 2500 мл), крововиливу в зв`язковий апарат печінки, в навколо ниркову клітковину, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в Центральній міській лікарні №2 м. Житомира (а.с. 77-84 МКП).

Вина обвинуваченої також доводиться висновком судової-автотехнічної експертизи №615/13-25 від 07.11.2013 року, відповідно до якого саме невідповідність дій обвинуваченої п.п. 2.3.б), 12.3,13.1. ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки та виникненням даної ДТП (а.с.98-101 МКП).

В свою чергу, твердження обвинуваченої ОСОБА_4 про те, що перед зіткненням автомобілів вона не розмовляла по мобільному телефону, спростовується інформацією вхідних та вихідних з`єднань з її мобільного телефону № НОМЕР_3 , де міститься роздруківки всі телефонних з`єднань за вказаний період. У відповідності до цієї роздруківки обвинувачена 19.07.2013 року о 16 годині 44 хвилин розмовляла по мобільному телефону протягом 37 секунд, а у 16 годин 47 хвилин вона викликала швидку допомогу за номером 103, розмова тривала 30 секунд. (а.с.91-96 МКП).

Отже, показання обвинуваченої про те, що вона вдарилась у рухомий автомобіль «Volvo» вже після того, як він наїхав на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також її показання про те, що вона не розмовляла по мобільному телефону перед зіткненням з автомобілем «Volvo» спростовуються вищевикладеними доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_31 та ОСОБА_17 , роздруківкою телефонних розмов, висновками експертиз щодо механізму утворення даної ДТП.

Викладені пояснення обвинуваченої суд розцінює як спробу уникнути кримінальної відповідальності, або ж зменшити свою вину за вчинений злочин.

Доводи захисника ОСОБА_5 про невинуватість ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю у сторони обвинувачення, в контексті ст. 94 КПК України, будь-яких належних та допустимих доказів, суд вважає хибними та безпідставними з огляду на таке.

В обґрунтування цих доводів захисник вказує на те, що всі проведені експертизи з використанням автомобілів, які потрапили у названу ДТП є недопустимими, так як ці автомобілі, у відповідності до глави 16 КПК України, не були тимчасово вилучені у власників, а відтак не можуть вважатися доказами. У зв`язку з цим, на думку захисника всі інші письмові докази, здобуті на підставі цих автомобілів, також не є доказами. Окрім цього, ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_4 в будь-якому випадку не може бути визнана винною у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди, оскільки самі речові докази, тобто автомобілі «Toyota-RАV4» та «Volvo S60», в порушення ст. 23 КПК України, не були безпосередньо оглянуті судом.

З огляду на кримінально-процесуальне законодавство, позиція захисту вочевидь не відповідає нормам згаданого Закону та перекручує його зміст.

Глава 16 КПК України регламентує тимчасове вилучення майна, зокрема, підстави, порядок та припинення такого вилучення. Міститься згадана глава у ІІ розділі КПК України, який визначає та регулює заходи забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст. 131 КПК України, тимчасове вилучення майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Стаття 132 цього Закону прописує загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі й тимчасове вилучення майна.

Так, за правилами частини 4 цієї норми для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

В свою чергу, у відповідності до заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , останні не заперечували щодо огляду та проникнення в названі автомобілі з метою проведення всіх необхідних експертиз та відібрання зразків. Претензій з цього приводу вони не мали. (а.с. 188,189 т.2). До того ж, під час судового розгляду титульні власники вказаних транспортних засобів, станом на час ДТП, також будь-яких претензій з даного приводу не мали. Згодом, 16.10.2014 року автомобіль «Toyota-RАV4», д.н.з НОМЕР_1 за рішенням слідчого судді був переданий його власнику ОСОБА_40 (а.с. 175 т.2), а автомобіль «Volvo S60», д.н.з. НОМЕР_2 був переданий ОСОБА_10 (а.с. 152 МКП).

З огляду на вказані обставини суд вважає, що відсутність протоколу про тимчасове вилучення автомобілів не є істотним порушення норм кримінально-процесуального законодавства з боку органів досудового, та у всякому разі не є підставою для визнання висновків експертиз проведених за допомогою цих автомобілів недопустимими доказами.

Окрім цього, у відповідності до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. За вказаною нормою суд має оцінити кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності та лише оцінюючи у сукупності ці зібрані докази, повинен визначити їх достатності та взаємозв`язок між собою для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин кожний доказ, як то автомобіль, висновок експерта, показання потерпілого та свідка, має бути оцінений окремо судом з точки зору його належності, допустимості та достовірності, та оцінюючи всі ці докази в їх сукупності та за умови наявності їх взаємозв`язку між собою, прийняти рішення про невинуватість чи винуватість обвинуваченої.

Таким чином, оцінивши в сукупності всі докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що обвинувачена вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, внаслідок вчинення якого загинуло двоє людей, особу винної, яка має молодий вік, за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодувала шкоду потерпілій ОСОБА_41 та частково потерпілим ОСОБА_23 , думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які не наполягали на суворості покарання, та думку потерпілого ОСОБА_6 , який поклався при призначенні покарання на розсуд суду, а також обставини справи, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої є її добровільне відшкодування шкоди ОСОБА_8 та часткове добровільне відшкодування моральної шкоди завданої потерпілим Добровінським, а також публічне вибачення обвинуваченої перед ними в залі суду.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
На підставі викладеного, у зв`язку з наявністю двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, а саме добровільне відшкодування нею шкоди та публічне вибачення перед потерпілими в залі суду, з урахуванням її особи, зокрема, статі та віку, позитивних характеристик, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, строком нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

Керуючись ст. 205 ЦПК України, суд закриває провадження у справі за позовом потерпілої ОСОБА_19 про стягнення з обвинуваченої на її користь 520000 грн. моральної шкоди, у зв`язку із відмовою ОСОБА_19 від даного позову (а.с.65 т. 3).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої на її користь моральної шкоди в сумі 243118 грн. та з АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 6882 грн., та цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення на його користь з обвинуваченої 243118 грн. моральної шкоди і 14918,80 грн. матеріальної шкоди та з АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 18527,08 грн. матеріальної шкоди і 6882 грн. моральної шкоди, які обвинувачена визнала повністю, а страхова компанія «АХА Страхування» не визнала, суд вважає необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної потерпілим Добровінським неправомірними діями обвинуваченої, суд звертає увагу на те, що до задоволення підлягають витрати, які підтверджені доказами, а тому матеріальна шкода завдана потерпілому ОСОБА_6 у зв`язку із лікуванням та похованням його сина ОСОБА_13 , з відрахуванням відшкодованих страховою компанією «АХА Страхування» 5273 грн. 74 коп., становить 33445 грн. 88 коп. Даний розмір підтверджується відповідними квитанціями, товарними чеками та накладними тощо, які додані до позовної заяви, а також не оспорюється сторонами.
У зв`язку з цим, суд стягує з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 14918 грн. 80 коп.
Також суд стягує зі страхової компанії «АХА Страхування» недоплачені потерпілому ОСОБА_6 витрати на поховання сина потерпілого, які становлять 3245 грн. та витрати недоплачені на лікування останнього 2028 грн. 75 коп., а всього 5273 грн. 75 коп.
Доводи цивільного відповідача СК «АХА Страхування», викладені у запереченнях від 24.04.2015 року (а.с. 229-231 т. 1) стосовно відшкодування даної шкоди двома учасниками ДТП, як володільців джерел підвищеної небезпеки незалежно від вини обох водіїв або одного з них, суд відкидає, так як згадана дорожньо-транспортна пригода, була скоєна неправомірними діями лише обвинуваченої ОСОБА_4 , внаслідок яких саме автомобіль«Toyota-RАV4», під керуванням останньої, в`їхав у автомобіль «Volvo S60», який перебував у нерухомому стані, тобто не використовувався за призначенням, оскільки надавав змогу пішоходам перейти проїзну частину по пішохідній доріжки, а відтак названі витрати в сумі 5273 грн. 75 коп. підлягають відшкодуванню страховиком (СК «АХА Страхування») за шкоду водія «Toyota-RАV4», тобто обвинуваченої ОСОБА_4 , у відповідності до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АВ 3536776 від 14.09.2012 року.

Також суд, у відповідності до ст. 27 пунктів 27.1, 27.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на день укладання страхового полісу АВ 3536776, а саме станом на 14.09.2012 року, стягує зі страхової компанії витрати за виготовлення та облаштування надгробного пам`ятника, що становить 4763 грн. 08 коп., та які підтверджуються накладними №6 від 29.10.2014 року, №87 від 17.10.2014 року, квитанціями №№ 89, 90 та товарним чеками від 20.10.2014 року та від 04.11.2014 року (а.с. 112-115 т. 1).

У стягненні зі страхової компанії на користь ОСОБА_6 решти витрат на суму 8490 грн. 25 коп. від всього розміру матеріальної шкоди 18527 грн. 08 коп., суд відмовляє, так як відшкодування витрат з облаштування нагробного пам`ятника, в межах регламентованої виплати страховиком, що дорівнює 12 мінімальним заробітним платам та за підрахунками ОСОБА_6 становить 13764 грн., не передбачена згаданим Законом «Про обов`язкове страхування…» в редакції станом на 14.09.2012 року.
Також, суд стягує зі страхової компанії на користь позивачів Добровінських по 5000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, заподіяної останнім внаслідок смерті їх сина. Вказана шкода передбачена ст. 23 Закону «Про обов`язкове страхування…» в редакції чинної на 14.09.2012 року, та у відповідності до ст. 22 названого Закону становить не більше 5000 грн. на кожного потерпілого.
При вирішенні позову стосовно відшкодування потерпілим Добровінським моральної шкоди, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що потерпілим діями обвинуваченої була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних страждань внаслідок смерті їх сина.

Душевний біль батьків від втрати їх єдиного сина, на пораду і допомогу якого останні сподівались на заході свого життя та якому на день загибелі було лише 31 рік, є очевидним та не може бути вимірений у грошовому вигляді. Вказані події, а саме смерть сина, порушили звичайний ритм життя потерпілих, у зв`язку з чим останні мають знайти сили для відновлення свого попереднього психічного стану та налагодження умов життя, яке існувало до ДТП. З урахуванням глибини вказаних страждань потерпілих, їх віку, ступеня та форми вини обвинуваченої, її віку та матеріального стану, з метою часткового відновлення пригніченого психічного стану потерпілих, суд вважає, що останні заслуговують на грошову компенсацію, яку має їм сплатити винуватець смерті їх сина обвинувачена. Враховуючи вимоги розумності цієї грошової компенсації та з метою доведення учасникам судового розгляду відчуття справедливості з боку держави в особі суду, останній дійшов висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 повинна виплатити кожному потерпілому, без урахування грошової компенсації стягнутої зі страхової компанії (по 5000 грн. кожному) та часткового відшкодування цієї шкоди обвинуваченою (по 50000 грн. кожному), по 80000 грн. На думку суду саме ця компенсація є справедливою та достатньою для відшкодування моральних страждань потерпілих, яких вони зазнали внаслідок дій обвинуваченої.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченої на його користь 279989 грн. матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Так, суд з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_10 стягує витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля «Volvo S60», д.н.з. НОМЕР_2 , які становлять 178188 грн. 72 коп., що підтверджується звітом про оцінку даного автомобіля №205 від 17.09.2013 року та доданої до цього звіту калькуляції вартості ремонтних робіт (а.с. 179-191 МКП). В решті позову суд відмовляє, так як стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, зазначених у статті 625 ЦК України, не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань.

Викладена правова позиція міститься в п.4 Постанові Пленуму ВСС України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Речові докази суд вважає необхідно повернути законним володільцям.

Грошові кошти в сумі 121 800 грн. 00 коп. внесені на депозит ТУ ДСА України в Житомирській області в якості застави ОСОБА_4 , які належать заставодавцю ОСОБА_42 , за згодою останнього та з урахуванням думки учасників судового процесу з цього приводу, суд вважає за необхідним звернути на виконання даного вироку в частині майнових стягнень на користь потерпілих Добровінських.

За правилами ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої на користь держави 1663,60 грн. витрат на залучення експертів під час проведення експертиз технічного стану транспортного засобу, судової транспортно-трасологічної експертизи та судової автотехнічної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 грудня 2014 року по 17 січня 2015 року (з урахуванням змін, що набрали чинності згідно із Законом України від 26.11.2015 року №838-VIIІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання").

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з:

- ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 14918 грн. 80 коп. та на відшкодування моральної шкоди 80000 грн., а всього 94918 грн. 80 коп.;

- АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на відшкодування матеріальної шкоди 10036 грн. 83 коп. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а всього 15036 грн. 83 коп.;

В решті позову відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_7 з:

- ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 80000 грн.;

- АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.;

В решті позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 178188 грн. 72 коп.
В решті позову відмовити.

Грошові кошти в сумі 121 800 грн. 00 коп. внесені на депозит ТУ ДСА України в Житомирській області в якості застави ОСОБА_4 , які належать заставодавцю ОСОБА_43 звернути на виконання даного вироку в частині майнових стягнень на користь потерпілих Добровінських, в рівних частинах по 60900 грн. кожному.
Провадження у справі за позовом потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_4 - закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1663 грн. 60 коп. витрат на залучення експертів під час проведення експертиз технічного стану транспортного засобу, судової транспортно-трасологічної експертизи та судової автотехнічної експертизи.

Речові докази, а саме автомобіль «TOYOTA-RAV4», державний номер НОМЕР_1 (на даний час д.н.з. НОМЕР_4 ) та автомобіль «VOLVO S60», державний номер НОМЕР_2 (на даний час д.н.з. НОМЕР_5 ), повернути їх законним володільцям, а саме ОСОБА_44 та ОСОБА_45 .

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського району протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: