У Х В А Л А
13 травня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, яка полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення злочину.

Скаргу мотивує тим, що 19.04.2016р. звернувся до прокуратури Львівської області з заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України, яка 28.04.2016р. скерована для розгляду на адресу Личаківського ВП ГУНП у Львівській області. Однак, всупереч вимогам закону, відомості до ЄРДР протягом 24 годин з моменту отримання заяви не були внесені. Бездіяльність слідчого з невиконання такого обов`язку вважає протиправною, з приводу чого подав дану скаргу.

В судовому засіданні скаржник свою скаргу підтримав покликаючись на доводи викладені в ній. Просив скаргу задовольнити.

Представник СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів скарги, 21.04.2016р. скаржником на адресу прокуратури Львівської області скеровано заяву про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України. Згідно відповіді Львівської місцевої прокуратури № 1 від 28.04.2016р., така заява для організації розгляду та вжиття заходів в межах компетенції скерована на адресу Личаківського ВП ГУНП у Львівській області. Відомостей про результати розгляду такої заяви ні до матеріалів скарги, ні в судовому засіданні не долучено.

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», затвердженої наказом МВС України від 19 листопада 2012 р. № 1050 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2012 р. за № 2095/22407, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст. 214 КПК України, перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви, після їх надходження до ОВС, підлягають розгляду останнім згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Про правильність таких висновків свідчить той факт, що Інструкцією № 1050, п. 3.5, також передбачено порядок розгляду ОВС заяв і повідомлень, в яких відсутні відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Такі заяви після реєстрації в журналі ЄО доповідаються оперативним черговим начальникові органу внутрішніх справ або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту заяви про вчинення злочину вбачається, що в провадженні Апеляційного суду Львівської області перебуває цивільна справа, в якій об`єднано два позови. В одному з них скаржник є відповідачем, в іншому позивачем. В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, представником опонентів ОСОБА_4 , в якості доказу пред`явлено вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14.06.2005р., згідно з яким скаржника визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та копію постанови Сихівського районного суду м. Львова від 12.02.2007р. про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання. На думку скаржника, такі дії представника опонентів спрямовані створити перешкоди у здійсненні ним адвокатської діяльності, тобто є злочином, передбаченим ч. 1 ст. 397 КК України, оскільки в 2005 році до кримінальної відповідальності він не притягався, а такі документи є підробленими.

Однак, як вбачаться зі змісту рішення Франківського районного суду м. Львова від 01.12.2015р., яке є у відкритому доступі і яке на даний час переглядається апеляційним судом, підставою цивільно-правового спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в процесі розгляду якого подавались вказані документи, є неналежне виконання скаржником своїх адвокатських обов`язків під час надання ним правової допомоги.

Крім того, підставою позову було неможливість виконання скаржником своїх адвокатських обов`язків у зв`язку з непогашеною судимістю.

Відповідно, пред`явлення таких документів є лише виконанням процесуального обов`язку сторони щодо доведення мотивів позову і жодним чином не можуть розцінюватись як чинення перешкод у здійсненні адвокатської діяльності, тобто не може розцінюватись як злочин, передбачений ч. 1 ст. 397 КК України.

Будь-яких фактичних даних, що дії ОСОБА_4 мають кримінально-правовий характер в заяві про вчинення злочину не наведено.

Крім того, не наведено фактичних даних, що судові рішення, які подавались в процесі розгляду цивільної справи є підробленими.

З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що дії слідчого в даному випадку є правомірними. На підставі отриманої заяви в останнього не виникло обов`язку вносити відомості в ЄРДР, внаслідок чого скаргу слід визнати необґрунтованою і в її задоволенні відмовити.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1