Єдиний унікальний номер 1/237/94/14
Номер провадження 11/775/28/2016

УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2016 року м.Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю

прокурора ОСОБА_4

розглянув справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_5 на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 23 квітня 2014 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Войновськ Машківського району Новосибірської області, росіянку, громадянку України, раніше не судиму, яка мешкає на АДРЕСА_1

звільнено від кримінальної відповідальності за ст.122 ч.1 КК України на підставі ст.ст.6, 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2011 році», кримінальну справу щодо ОСОБА_7 закрито з цієї підстави.

Постановою суду встановлено, що 1 листопада 2010 року приблизно о 17-й годині на території земельної ділянки АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими городянами виникла сварка у зв`язку з користуванням земельною ділянкою. Під час сварки невстановлена особа нанесла один удар лопатою ОСОБА_5 в область зап`ястя, після чого ОСОБА_6 також умисно ударила лопатою ОСОБА_5 в область коліна лівої ноги. Умисними діями невстановленої особи і ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 було завдано тілесних ушкоджень у виді припухлості м`яких тканин 2-го і 3-го пальців лівої руки, в області лівого колінного суглоба, які супроводжувалися психотравмою, внаслідок якої виник розлад адаптації з пролонгірованою тривожно-депресивною реакцією (змішаний тривожно-депресивний розлад), які є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день.

Своє рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст.6, 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 27 серпня 2011 року сум мотивував тим, що на момент набрання чинності цим законом ОСОБА_7 досягла віку понад 55 років, не заперечувала проти застосування амністії щодо неї.

В апеляції потерпіла ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в постанові суду не встановлена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що є необхідним для застосування амністії; порушені вимоги ст.6-1 КПК України 1960 року, згідно якої суд може звільнити особу від покарання на підставі акта про амністію, а не від кримінальної відповідальності; суд безпідставно послався в мотивувальній частині постанови на пункт 4 статті 6 КПК України 1960 року, оскільки цей пункт згідно закону від 2 червня 2011 року «Про застосування амністії в Україні» втратив чинність з 1 січня 2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про необхідність відхилення апеляції і залишення постанови суду без зміни, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що суд не встановив у постанові винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, суперечать змісту постанови, в якій зазначено, що ОСОБА_7 у певний час, за конкретних обставин умисно завдала середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , вчинивши злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України.

Таким чином, у постанові суду встановлені факт вчинення злочину ОСОБА_7 і доведеність її вини.

Закон «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року набрав чинності 28 липня 2011 року, тоді як стаття 6-1 КПК України, як і закон від 2 червня 2011 року «Про застосування амністії в Україні» набрали чинності з 1 січня 2012 року.

ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України, 1 листопада 2010 року, тобто, до набрання чинності усіх вищезазначених законів.

Згідно положень ч.4 ст.5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Оскільки закон «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року передбачає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям кримінальної справи, а закон від 2 червня 2011 року «Про застосування амністії в Україні», як і стаття 6-1 КПК України передбачають можливість звільнення такої особи від покарання з постановленням обвинувального вироку, то поліпшував становище ОСОБА_7 саме закон «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року. Тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ст.5 КК України застосував щодо ОСОБА_7 цей закон і звільнив її від кримінальної відповідальності.

Наведені обставини свідчать про законність та обґрунтованість постанови суду щодо ОСОБА_7 , через що підстави для задоволення апеляції потерпілої ОСОБА_8 і скасування постанови суду відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, апеляційний суд

ухвалив:

Постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 23 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляцію потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.

Судді: