АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6

представників власника майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року задоволено клопотання слідчого УП Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному 5.06.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003818 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :82:277:0083, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_5 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши наявні підстави вважати, що вказане нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане у клопотанні майно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, власник майна подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що слідчий суддя поверхнево дослідив додані до клопотання матеріали та дійшов до помилкового висновку про те, що клопотання достатньо обґрунтоване, оскільки всі обставини, які викладені у клопотанні та які суд першої інстанції визнав встановленими у ході досудового розслідування, на думку власника майна, підтверджуються лише які не мають жодного юридичного відношення до тих майнових відносин, що існували між різними особами з приводу передачі майнових прав на арештоване нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді, думку представників власника майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_5 та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, слідчим відділом Печерського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05.06.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003818, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що в період часу з 05.12.2013 р. по 24.12.2014 р. невстановлена особа, з числа співробітників ПАТ «Банк «Контракт», шляхом обману заволоділа чужим майном, а саме правом на половину земельної ділянки та об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 .

В ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000381831 представником потерпілого подано цивільний позов на суму 41337326,9 гривень.

19.07.2016 р. слідчий Печерського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :82:277:0083, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_5 , посилаючись на те, що з метою забезпечення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на вище вказане нерухоме майно, яке стало предметом злочинного посягання та на праві власності належить ОСОБА_5

21.07.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :82:277:0083, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_5 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :82:277:0083, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_5 , з тих підстав, що вони є предметом, що були об`єктом кримінально протиправних дій та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання права власності ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане нерухоме майно, на яке просить накласти арешт слідчий, може бути передане або відчужене, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_5 , апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі власника майна, обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого УП Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному 5.06.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003818 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :82:277:0083, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_5 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 и б а к