Справа № 136/521/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовця кримінальне провадження № 0000064, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 15.05.2015 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

з боку захисту

підсудного ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 03.02.2016 року близько 21:00 год., повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), прийшов до домогосподарства ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де підійшовши до вікна будинку, він розбив скляну шибку і таємно проник в середину, де перебував до 03:00 год. ранку 04.02.2016 року, після чого із спальної кімнати таємно викрав кольоровий телевізор марки Sharp TV 14 укомплектованого пультом дистанційного керування, вартість якого згідно висновку експерта № 329 від 15.03.2016 року становить 600 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ст. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою крадіжка, вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення за обставин наведених в обвинувальному акті. Також, підсудний запевнив суд, що розкаюється у вчиненому.

Суд переконався, що показання підсудного ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що підсудний визнав свою винуватість та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає, що дії підсудного вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою крадіжка, вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який по місцю проживання характеризується задовільно, на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває, судимий 15.05.2015 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст.66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання підсудного щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення підсудним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією частини статті за якою інкриміновано його діяння, яке слід призначити за правилами ст. 78 ч.3, 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 15.05.2015 року.

Суд вважає, що обрання підсудному запобіжного заходу у вигляді взяття під варту при ухваленні обвинувального вироку до набрання ним законної сили є таким, що не відповідає вимогам закону, що доводиться наступним.

У резолютивній частині вироку, суд може прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили (ст. 374 ч.4 п.1 пп.4 КПК України).

Передбачаючи можливість ухвалення такого рішення (ст. 374 ч.4 п.1 пп.4 КПК України) законодавець не передбачив можливість його виконання до набрання вироком законної сили. Положення КПК України передбачають лише можливість виконання вироку суду після набрання ним законної сили. Зазначене питання може бути вирішено лише у разі виправдання особи, тобто у вироку за яким особа виправдана.

Згідно положень статті 374 ч.4 п.2 КПК України, суд не має права ухвалюючи обвинувальний вирок обирати відносно особи будь-який запобіжний захід взагалі.

Питання набрання вироком суду законної сили регламентовно в статті 532 КПК України відповідно до якої, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що положення частини другої статті 331 КПК України визначають, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

З зазначеного слідує, що правовою підставою для обрання такого запобіжного заходу як взяття під варту може слугувати лише ухвала суду або вирок, який вже набрав законної сили. За таких обставин, дії щодо взяття під варту будуть лише слугувати не заходом забезпечення кримінального провадження, а відбуванням покарання, визначеним судом у відповідному вироку.

Положення КПК України не містять норми, яка визначає, що вирок суду першої інстанції може набрати законної сили не за правилами, що визначені статтею 532 КПК України, а будь-яким іншим чином. Також, в КПК відсутня норма, що частина вироку може набрати законної сили раніше, а інша частина вступати в силу в порядку, який визначений статтею 532 КПК України.

Пунктом 1.1. Розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.03.2013 року № 460/5, визначено підстави і порядок приймання у СІЗО ув`язнених і засуджених, якими є:

- ухвала слідчого судді (суду) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або про застосування тимчасового або екстрадиційного арешту та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом;

- вирок суду, що набрав законної сили, про засудження до покарання у виді позбавлення волі стосовно засудженого, який не перебував під вартою;

- ухвала суду про тимчасове залишення засудженого у СІЗО або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до СІЗО у випадках, передбачених статтями 90 КВК та 537 КПК;

- ухвала суду про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та направлення його для призначеного відбування покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Судом також враховано, що у разі обрання/зміни запобіжного заходу при ухваленні судом обвинувального вироку, має місце порушення права на захист, оскільки особа відносно якої обирається запобіжний захід, не має можливості висловитися с цього приводу, адже не знає, яке рішення і який запобіжний захід може винести суд, що не відповідає главі 18 КПК України, приписам частини шостої статті 22 КПК України (принципу змагальності), а також частини третьої статті 26 КПК України (принципу диспозитивності).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про процесуальні витрати та речові докази суд вирішує відповідно до положень ст. 100, 124 КПК України.

В ході досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, ст. 12, 65-67, 71, 78, 185 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), остаточне покарання за сукупністю вироків, приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 15.05.2015 року, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 440 (чотириста сорок) гривень 20 коп.

Речові докази: кольоровий телевізор марки Sharp TV 14 з пультом дистанційного керування, які передані на зберігання потерпілого ОСОБА_5 залишити у його розпорядженні.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1