Справа № 303/5696/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.03.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі колегії суддів :
ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/129/16 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 і старшого прокурора прокуратури м. Мукачева на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого,
¦в частині обвинувачення за ст.315 ч.1 КК України (епізод схиляння ОСОБА_9 до вживання психотропної речовини у листопаді 2013 р.) і за ст.307 ч.2 КК України (епізод збуту ОСОБА_9 психотропної речовини 9 грудня 2013 р.) ОСОБА_6 визнано невинним і виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінальних правопорушень;
¦за ч.1 ст.315 КК України (епізод схиляння ОСОБА_10 до вживання психотропної речовини 3 липня 2014 р.) ОСОБА_6 визнано винним і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;
¦за ч.2 ст.315 КК України (епізод схиляння ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до вживання психотропної речовини 19 липня 2014 р.) ОСОБА_6 визнано винним і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі;
¦за ч.2 ст.307 КК України (епізоди незаконного придбання, зберігання і збуту ОСОБА_10 психотропної речовини 3 і 19 липня 2014 р.) ОСОБА_6 визнано винним і призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі;
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді застави, ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази - поліетиленові пакети експертної служб №0310878 та №1142868 в яких згідно висновків експерта за № 18/296 від 10.07.2014 року та №18/343 від 23.07.2014 року, знаходиться психотропна речовина амфетамін ухвалено знищити.
Ухвалено процесуальні витрати в розмірі 1181 покласти на ОСОБА_6 , на користь держави.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 3 липня 2014 року о 13 годині 37 хвилин, перебуваючи у приміщенні кафе «Кайрос», разом з громадянином під вигаданими анкетними даними ОСОБА_10 , схилив останнього вжити шляхом вдихання через ніздрю носу, психотропну речовину «амфетамін». При цьому ОСОБА_12 підготував амфетамін до вживання, шляхом висипу даної речовини у вигляді однієї доріжки на кришку бачка унітаза в туалетному приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В результаті таких активних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вжив психотропну речовину - амфетамін, шляхом вдихання через ніздрю носу.
19 липня 2014 року близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_12 , перебуваючи на проїжджій частині вулиці Берегівська - обїздна в м. Мукачево, що є місцем масового перебування громадян, разом з ОСОБА_11 та громадянином під вигаданими анкетними даними ОСОБА_10 повторно, схилив останніх вжити, шляхом вдихання через ніздрю носу психотропну речовину «амфетамін». ОСОБА_6 прийняв участь у приготуванні розчину психотропної речовини, шляхом висипу даної речовини у вигляді трьох «доріжок» на пачку сигарет. Після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вжили психотропну речовину «амфетамін».
03 липня 2014 року о 13 годині 39 хвилин, знаходячись у приміщенні кафе «Кайрос», по вул. Берегівська - об`їздна буд. №120 а в м.Мукачево, що є місцем масового перебування громадян, під час проведення оперативної закупки, обвинувачений ОСОБА_12 , шляхом продажу за 200 грн., незаконно збув громадянину під вигаданими анкетними даними ОСОБА_10 , психотропну речовину «амфетамін» - обіг якої обмежено, вагою 0,0482 грам, загорнуту у фольгу.
19 липня 2014 року близько 16 години 45 хвилин на вул. Берегівська - об`їздна в м.Мукачево, що є місцем масового перебування громадян, під час проведення оперативної закупки, обвинувачений ОСОБА_6 шляхом продажу за 150 грн., повторно незаконно збув громадянину під вигаданими анкетними даними ОСОБА_10 психотропну речовину «амфетамін» - обіг якої обмежено, вагою 0,172 грам, загорнуту у фольгу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується також в тому, що у не встановлений час та місці, з метою подальшого збуту, незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін, яку зберігав у невстановленому місці. В подальшому ОСОБА_6 в листопаді 2013 року, перебуваючи у приміщенні кафе Кайрос по вул. Берегівська - об`їздна №120 А в м.Мукачево, що є місцем масового перебування громадян, разом з ОСОБА_9 , схилив її вжити шляхом вдихання через ніздрю носу психотропну речовину амфетамін у власний організм. При цьому ОСОБА_6 прийняв участь у приготуванні розчину психотропної речовини амфетамін, шляхом висипу даної речовини у вигляді однієї доріжки на кришку бачка унітаза в туалетному приміщенні кафе Кайрос. В результаті таких активних дій, ОСОБА_6 ОСОБА_9 вжила психотропну речовину - амфетамін, шляхом вдихання через ніздрю носу.
Крім того органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується в тому, що 09 грудня 2013 року, він перебуваючи у приміщенні кафе Кайрос, по вул. Берегівська - об`їздна буд. №120 а в м.Мукачево, що є місцем масового перебування громадян, шляхом продажу за 100 гривень, незаконно збув громадянці ОСОБА_9 згорток фольги, у середині якого знаходилася порошкоподібна речовина блідо - жовтого кольору, для власного споживання.
Дослідивши докази надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень по факту схиляння свідка ОСОБА_9 до вживання психотропної речовини «амфетамін» та збут їй психотропної речовини «амфетамін», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані докази не містять фактичних даних про обставини кримінального правопорушення, а тому є неналежними доказами і не можуть лягти в основу обвинувачення. На думку суду показання свідка ОСОБА_14 , в яких вона зазначила, що обвинувачений схилив її до вживання психотропної речовини та збув їй психотропну речовину, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні іншими доказами, оскільки згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів», для встановлення виду, назви психотропної речовини, необхідні спеціальні знання, у справах даної категорії обов`язково має бути висновок експерта з цих питань, однак такий висновок стороною обвинувачення не був приєднаний до кримінального провадження.
Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що покази свідка ОСОБА_9 не можуть бути покладені в основу вини обвинувачення ОСОБА_6 , а також у судовому засіданні не було здобуто достатніх, належних та допустимість доказів, які б підтверджували винуватість та не доведено вини ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 315 КК України та ч.2 ст. 307 КК України відносно ОСОБА_9 , у звязку з чим обвинуваченого ОСОБА_6 за даними епізодами визнано невинним і виправдано у звязку недоведеністю його участі у вчиненні кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій ним апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку Мукачівського міськрайонного суду від 02.12.2015 року та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, з огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обгрунтування апеляції в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апелянт вказує на те, що висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_6 суперечать змісту досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, аудіо-відео записам за наслідками проведених негласних слідчих (розшукових) дій. Апелянт вказує також на необгрунтоване відхилення клопотання його захисника щодо допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , на допиті якого він наполягав. Щодо істотних порушень кримінального процесуального закону, апелянт вказує на невідповідність вимогам закону обвинувального акту й відсутність у ньому сформульованого обвинувачення, а також незаконність оперативної закупки, що є наслідком визнання доказів недопустимими. В апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_6 змінив прохальну частину апеляції і просив закрити кримінальне провадження за недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень.
Аналогічні вимоги містяться в апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 ..
В апеляційній скарзі прокурор, порушує питання про скасування вироку Мукачівського міськрайонного суду від 02.12.2015 року через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та м?якість призначеного ОСОБА_6 покарання, із-за його невідповідності ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Апелянт вказує також на необгрунтоване виправдання ОСОБА_6 в частині обвинувачення в частині за ст.315 ч.1 КК України (епізод схиляння ОСОБА_9 до вживання психотропної речовини у листопаді 2013 р.) і за ст.307 ч.2 КК України (епізод збуту ОСОБА_9 психотропної речовини 9 грудня 2013 р.). В обгрунтування апеляції прокурор посилається на те, що суд першої інстанції за окремими епізодами необгрунтовано виправдав ОСОБА_6 і при призначенні йому покарання не в достатній мірі врахував той факт, що обвинувачений вчинив повторно тяжкий злочин та особливо тяжкий злочин. Також прокурор вказує на те, що в судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав, давав неправдиві свідчення і в справі відсутні обставини, які б пом`якшували покарання. Прокурор просить апеляційний суд постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у повному обсязі пред?явленого йому обвинувачення і призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги і просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження через недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу обвинувача і просила скасувати вирок суду через необгрунтоване виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за окремими епізодами за ст.315 ч.1 і ст.307 ч.2 КК України і з урахуванням допущених судом істотних порушень кримінального процесуального закону просила призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч.3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч.2 ст.315, ч.2 ст.307 КК України.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
При розгляді справи судом першої інстанції дані порушення вимог кримінального процесуального закону не було усунуто, натомість суд безпосередньо у вироку допустив аналогічні порушення закону.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, підлягає викладенню у ствердній формі, із зазначенням, хто, де, коли, яким способом та з яких мотивів і які дії вчинив, які наслідки від цього настали.
Постановляючи вирок щодо ОСОБА_6 суд не дотримався зазначених вимог закону.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд виклав у ній не формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а тільки зазначив, у чому органом досудового слідства обвинувачується ОСОБА_6 ..
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.
Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового розгляду має бути проаналізований і одержати відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: "Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 , що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та його захисник під час судового розгляду, з огляду на заперечення обвинуваченим своєї вини у збуті психотропних речовин, заявляли клопотання про визнання ряду доказів недопустимими та вказували на істотні суперечності між даними аудіо-відео записів за наслідками проведених негласних слідчих (розшукових) дій та висновком органу досудового розслідування про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин наведених в обвинувальному акті.
У мотивувальній частині вироку суд в порушення вимог закону не піддав ретельному аналізу доводи обвинуваченого і його захисника, не навів доказів на їх спростування і не надав на них вичерпну відповідь. Як убачається з мотивувальної частини вироку суд першої інстанції, встановлюючи винуватість ОСОБА_6 , перерахував докази, однак детального аналізу та їх оцінки, з урахуванням положень ст. 94 КПК України, не надав.
Колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 одних із основних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, - законності та справедливості та ухвалення судом першої інстанції вироку, який не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів знаходить апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Щодо доводів прокурора про необгруноване виправдання ОСОБА_6 в частині обвинувачення за ст.315 ч.1 КК України (епізод схиляння ОСОБА_9 до вживання психотропної речовини у листопаді 2013 р.) і за ст.307 ч.2 КК України (епізод збуту ОСОБА_9 психотропної речовини 9 грудня 2013 р.) ОСОБА_6 визнано невинним і виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляція прокурора є необгрунтованою і задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив надані прокурором докази в обгрунтування вини ОСОБА_6 за даними епізодами кримінальних правопорушень і обгрунтовано дійшов висновку про недоведеність його.
Такий висновок суду у вироку належним чином мотивований.
Суд правильно піддав критичній оцінці показання свідка ОСОБА_9 і не взяв їх до уваги через наявність істотних суперечностей, які стосуються часу вчинення кримінального правопорушення.
В обгрунтування висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 за даними епізодами кримінальних правопорушень суд послався на відсутність самого предмету кримінального правопорушення психотропної речовини, а також відсутність експертного висновку, яким би було встановлено її вид, назва і властивості.
З обвинувального акту також вбачається, що ОСОБА_6 за даним епізодом поставлено в вину збув громадянці ОСОБА_9 згортку фольги, у середині якого знаходилася порошкоподібна речовина блідо - жовтого кольору, при цьому в обвинуваченні не зазначено, що дана речовина є психотропною.
Тому, з урахуванням положень ст.62 Конституції України суд першої інстанції обгрунтовано тлумачив усі сумніви в доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь.
Щодо доводів прокурора про необхідність скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_6 за окремими епізодами кримінальних правопорушень через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у тому числі й через невідповідність обвинувального акту вимогам закону, на думку судової колегії, такі є необгрунтованими, оскільки суперечать вимогам ч.3 ст.409 КПК України, відповідно до яких, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
В частині доводів апеляційної скарги щодо м?якості призначеного ОСОБА_6 покарання, прокурор в апеляційній інстанції такі вимоги не підтримала.
Питання щодо призначення покарання вирішує суд при постановленні вироку в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні.
Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і які вплинули на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
В той же час, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції і за таких обставин ухвалити новий вирок, про що в апеляційний скарзі просить прокурор.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому апеляційні скарги ОСОБА_6 і його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають задоволенню частково, а їхні доводи викладені в апеляційних скаргах про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень підлягають ретельній перевірці при новому розгляді справи судом першої інстанції. При новому розгляді слід також усунути істотні суперечності щодо фактичних обставин справи, з урахуванням доводів обвинуваченого, а також дати оцінку твердженням обвинуваченого і його захисників про наявність підстав для визнання ряду доказів недопустимими.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати викладене і, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 , старшого прокурора прокуратури м. Мукачева задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 грудня 2015 року в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч.2 ст.315, ч.2 ст.307 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд провадження щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.1, ч.2 ст.315 КК України, у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

В частині виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.315, ч.2 ст.307 КК України за епізодами відносно ОСОБА_9 , що мали місце у листопаді та грудні 2013 року, вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду в частині залишення без зміни вироку суду щодо виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.315, ч.2 ст.307 КК України може бути оскаржена в касаціному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення апеляційним судом.

В іншій частині ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: