АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено: за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено процесуальні обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_9 5 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 4789 грн. 76 коп. моральної шкоди;

- потерпілої ОСОБА_10 58 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7400 грн. моральної шкоди;

- потерпілої ОСОБА_11 449 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1650 грн. моральної шкоди;

- держави процесуальні витрати в розмірі 429 грн. 66 коп. за проведення експертиз.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 16.06.2015 року близько 15 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_10 умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав золоту каблучку вагою 4,98 г, утилізаційна вартість якої становила 2326,16 грн. та золотий браслет вагою 9,15 г, утилізаційна вартість якого становить 4273,97 грн., що належать потерпілій, чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 6600,13 грн.

Він же повторно, 28.08.2015 близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав дві золоті каблучки загальною вагою 4,78 грама, утилізаційна вартість яких становила 2009,52 грн. та золоту каблучку вагою 3,01 грама, утилізаційна вартість якої становила 1200,72 грн., що належать потерпілій, чим завдав їй матеріальної шкоди на загальну суму 3210,24 грн.

Також він, повторно13.09.2015 близько 05 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_10 умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав золотий браслет вагою 3,96 г, утилізаційна вартість якого становила 1849,72 грн., що належать потерпілій ОСОБА_11 , чим завдав останній матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 120 годин; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, а остаточно за сукупністю злочинів призначити обвинуваченому покарання у виді 2 років обмеження волі, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України призначив йому покарання, не передбачене санкцією вказаної статті.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора в підтримку поданої прокурором в кримінальному провадженні апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_12 в підтримку доводів, викладених в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в частині оскарження вироку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції дотримана в повному обсязі.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України та за ч. 2 ст. 185 КК України, є правильною.

Разом з цим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції, при постановлені вироку, було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема за ч. 1 ст. 185 КК України призначене покарання, яке не передбачене санкцією зазначеної статті.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

За санкцією ч. 1 ст. 185 КК України особі може бути призначене покарання у виді штрафу від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 80 до 240 годин, або виправні роботи на строк до 2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або позбавлення волі на строк до 3 років.

В супереч санкції ч. 1 ст. 185 КК України судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання у виді обмеження волі, яке призначенню не підлягає, тому вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає приведенню у відповідність з нормами діючого законодавства.

При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів, на виконання ст.ст. 50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, що його обтяжує, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком на 120 годин, в межах санкції статті, за якою його засуджено.

З видом та розміром призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 185 КК України та розміром остаточного призначення покарання за сукупністю злочинів, колегія суддів погоджується.

Посилання прокурора на необхідність скасування вироку суду та постановлення нового не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Також, з огляду на встановлені обставини в провадженні, не підлягає зменшенню іспитовий строк встановлений ОСОБА_7 при звільненні від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме він є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, п. 2 ч. 1 ст.ст. 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати засудженим ОСОБА_7 :

- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 120 годин;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставах ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши процесуальні обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання; періодично з`являтися для реєстрації в ці органи.

В решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.03.2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Дану ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :