Ухвала
іменем україни

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001701 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мелітополя Запорізької області,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, останній раз: вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2012 року за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 70КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 1 липня 2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор судові рішення щодо ОСОБА_6 вважає незаконними та необґрунтованими через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного засудженому покарання. Вважає, що суд незаконно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та не врахував дані про особу засудженого, кількість епізодів злочинної діяльності та тяжкості вчинених злочинів. Вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не спростував доводів прокурора про безпідставність застосування ст. 75 КК України, оскільки як зазначав прокурор в апеляційній скарзі виправлення засудженого можливо лише в умовах реального відбування покарання. Просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, 12 лютого 2015 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 5 по вул. Героїв Сталінграду в м. Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом виставлення заднього лівого скла автомобіля «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_1 , проник до вказаного автомобіля, звідки таємно викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5 000 грн.
Він же, 15 лютого 2015 року, приблизно о 23.00 годині, знаходячись поблизу гаражу, що розташований в гаражному кооперативі «Садстанція» по пр. Б. Хмельницького в м. Мелітополі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з двома особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, розподілили між собою злочинні ролі, згідно з якими в момент вчинення злочину ОСОБА_6 та одна особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повинні були проникнути до вказаного гаражу, який є сховищем, а інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повинна була знаходитись в безпосередній близькості з місцем вчинення злочину та попередити ОСОБА_6 та іншу особу, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у випадку наближення сторонніх осіб, а також надати іншу допомогу в разі необхідності. Так, одна із осіб, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи спільно з ОСОБА_6 , впевнившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, з використанням заздалегідь приготовлених пристосувань для відкриття замків, відкрили замок вхідних воріт та проникли до вищевказаного гаражу, який є сховищем, звідки таємно викрали майно та грошові кошти, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 9 650 грн.
16 лютого 2015 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з використанням заздалегідь приготовлених пристосувань для відкриття замків, відкрили замок вхідних воріт до металевого гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться біля вказаного будинку, після чого проникли до вищевказаного гаражу, який є сховищем, де з автомобіля «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_3 таємно викрали майно, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 250 грн.
2 березня 2015 року, приблизно о 02.00 годині, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 31 по вул. Горького в м. Мелітополі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття скла водійських дверей автомобіля «DAEWOO-Lanos», д.н.з. НОМЕР_4 , проникли до вказаного автомобілю, звідки таємно викрали майно, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 5 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала касаційну скаргу прокурора частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які ст. 12 КК України віднесені до категорії середньої тяжкості та тяжкого, суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Застосовуючи до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, суд врахував, що він раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на час розгляду кримінального провадження одружився, соціальну небезпеку скоєного засудженим. Крім того, судом було враховано щире каяття засудженого, думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив призначити засудженому умовне покарання, повне визнання засудженим вини, відшкодування шкоди потерпілим та активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, що пом`якшують покарання. Також судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання. Наведені обставини, за переконанням суду, свідчили про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

З таким висновком суду, касаційний суд не може погодитись, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Судом не було враховано з достатньою повнотою ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, кількість епізодів злочинної діяльності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Касаційний суд вважає, що суд вказаних вимог закону не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення про застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, зокрема, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання з відповідним контролем за ним.

На зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_6 прокурором була подана апеляційна скарга, де порушувалось питання про скасування вироку суду у зв`язку з м`якістю призначеного засудженому покарання та постановлення свого вироку. Прокурор у скарзі зазначав, що виправлення засудженого можливо лише за реального відбування покарання.

Апеляційний суд залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Мотивів на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, про необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання в ухвалі не наведено. Тому, на думку колегії суддів, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказане, відповідно до ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, м`якістю призначеного судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України, а тому ухвала апеляційної інстанцій підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно дослідити доводи скарги прокурора, дати їм належну оцінку та за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення ОСОБА_6 рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати безпідставним, а покарання явно несправедливим унаслідок м`якості.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3