Ухвала
іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні 07 квітня 2016 року в м. Києві кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за його касаційною скаргою на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2013 року.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, -
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2013 року зазначений вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 05 листопада 2011 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час конфлікту з дружиною ОСОБА_7 внаслідок вживання ОСОБА_6 спиртних напоїв, у останнього виник умисел на вбивство ОСОБА_7 ..

Дочекавшись поки ОСОБА_7 засне, ОСОБА_6 взяв ніж і почав завдавати потерпілій ножових поранень в область передньої поверхні шиї. Прокинувшись, ОСОБА_7 стала кликати на допомогу, чинити опір, ухопилась за ніж.

У результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій було заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Смерть ОСОБА_7 не настала в результаті її активного опору та своєчасно наданої кваліфікованої медичної допомоги.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений просить змінити судові рішення та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 122 КК. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначає, що судами не дано належної оцінки його діям, залишено поза увагою, що в його діях відсутній прямий умисел на вбивство потерпілої, не враховано, що він, усвідомлюючи можливість доведення злочину до кінця, відмовився від цього, на місці події добровільно віддав ніж дочці потерпілої та вчиняв дії щодо надання медичної допомоги потерпілій. Також посилається на те, що судами не враховано дані про його особу, його стан здоров`я, пом`якшуючі покарання обставини і безпідставно не застосовано положення ст. 69 КК, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі.
Крім того у поданих до суду касаційної інстанції заявах зазначає про застосування відносно нього недозволених методів слідства та позбавлення його права на захист.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2015 року касаційна скарга засудженого задоволена, зазначені судові рішення змінені. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 122 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Постановою Верховного Суду України від 18 червня 2015 року з підстав неоднакового застосування норм закону про кримінальну відповідальність, задоволено заяву заступника Генерального прокурора України, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий касаційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги з доповненнями засудженого, захисника ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого з доповненнями не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи, визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На вказаний вирок місцевого суду засудженим подано апеляцію з численними доповненнями, в яких він зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, неправильне застосування кримінального закону та наводив в обґрунтування доводи аналогічні доводам касаційної скарги. Посилався на те, що судом не враховано пом`якшуючих покарання обставин, його хворобливого стану, поведінки потерпілої. Також зазначав, що в його діях був відсутній умисел на вбивство і є підстави для застосування положень ст. 17 КК та перекваліфікації його дій. Крім того просив застосувати ст. ст. 66, 69 КК та призначити покарання у виді обмеження волі.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальну справу за вказаною апеляцією з доповненнями до неї, дійшов висновку про безпідставність доводів, наведених у апеляції та доповненнях, у тому числі і тих, що аналогічні доводам касаційної скарги, та погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та правильності призначеного покарання.

При цьому апеляційним судом, відповідно до вимог ст. 365 КПК 1960 року, належним чином перевірено доводи апеляції засудженого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінальної справи, неправильного застосування кримінального закону, у тому числі і щодо відсутності в його діях прямого умислу на вбивство, про бажання відвернути настання злочинних наслідків, застосування положень ст. 17 КК і перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 122 КК.
Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Як вбачається з фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_6 перебував у неприязних стосунках із потерпілою, зловживання ним алкогольними напоями загострило між ними конфлікт і стало поштовхом до насильства. Для вчинення злочину засудженим було використано ніж із довжиною леза 143 мм, обух якого мав загострену пилку бобровий зуб, тобто знаряддя, що об`єктивно може спричинити смерть. Удари ножем завдавалися ним у життєво важливу ділянку тіла шию під час того, як потерпіла спала і не могла чинити опору. Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , який до того ж закінчив курси підготовки за програмою державної рятівної служби і мав звання інструктора дитячо-юнацького туризму, тобто будучи достеменно обізнаним, що при ушкодженні сонної артерії вижити майже неможливо, протягом чотирьох годин перешкоджав виклику карети швидкої допомоги, стверджуючи, що потерпілій уже все одно нічого не допоможе та висловлюючи при цьому свій подив стосовно того, що вона ще жива. Спостерігаючи сильну кровотечу з численних ран на шиї потерпілої і усвідомлюючи небезпеку для її життя, зачинив у квартирі останню і позбавив засобів телефонного зв`язку, розуміючи, що у такому стані потерпіла не зможе залишити квартиру і наслідком його дій стане її смерть.

Отже, характер, послідовність і динамічність дій ОСОБА_6 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК і свідчать про те, що суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшли висновку, що ОСОБА_6 у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть її смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі.

При цьому дії ОСОБА_6 , уже після завдання ним численних ножових поранень передньої поверхні шиї ОСОБА_7 , - які полягають у припиненні злочинних дій та у тому, що він віддав ніж дочці потерпілої, яка на крики про допомогу забігла до кімнати, не свідчать про його добровільну відмову від замаху на умисне вбивство своєї дружини, оскільки ОСОБА_6 вчинив усі дії, які вважав за необхідне виконати для вбивства потерпілої.

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів касаційної скарги засудженого щодо невірної кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні засудженому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, зокрема, ті, на які посилається у касаційній скарзі засуджений, обставини, що пом`якшують, та обставини, що обтяжують покарання, і призначив засудженому відповідне покарання.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, а доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильності призначеного йому покарання та безпідставного незастосування судами положень ст. 69 КК є безпідставними.

Безпідставним є твердження засудженого щодо застосування відносно нього недозволених методів слідства.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи засуджений ОСОБА_6 ні в ході досудового слідства, ні в суді першої та апеляційної інстанції взагалі не порушував питання щодо застосування відносно нього недозволених методів слідства.

Також є безпідставними і твердження засудженого щодо порушення його права на захист.

В матеріалах справи (т.1 а.с. 102) міститься протокол роз`яснення підозрюваному конституційних та процесуальних прав. ОСОБА_6 на стадії досудового слідства від участі захисника відмовився. Поряд з зазначеним клопотання ОСОБА_6 про допуск в якості захисника адвоката ОСОБА_8 було задоволено (т. 1 а.с. 284). Крім того, в ході судового розгляду (т. 1 а.с. 329) ОСОБА_6 заявляв, що буде здійснювати захист своїх прав самостійно.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону судом касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 396, 400-25 КПК 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого з доповненнями до неї залишити без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2013 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3