Справа № 163/2982/15-к Провадження №11-кп/773/107/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.186, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Штунь Любомльського району, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт;

за ч. 1 ст. 129 КК України на 4 (чотири) місяці арешту;

за ч.1 ст.186 КК України на 5 (п`ять) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 1519 гривень та моральну шкоду в сумі 2000 гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду ОСОБА_8 09 жовтня 2015 року приблизно о 22-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу відкрито викрав з подвір`я ОСОБА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 металеву секцію огорожі вартістю 77 гривень 50 копійок, яку погрузив на гужову підводу та доставив до будинку-пустки своїх батьків, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на зазначену суму.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України.

Він же, продовжуючи свої умисні дії, 09 жовтня 2015 року приблизно о 22-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вул. Шевченка в с. Штунь Любомльського району Волинської області під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів кулаками та коліном по обличчю ОСОБА_10 , заподіявши останньому в такий спосіб легкі тілесні ушкодження у вигляді параорбіталього крововиливу обох очей, забою м`яких тканин обличчя, садна лівої надбрівної дуги, садна обох ліктьових суглобів.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Крім цього, він же 09 жовтня 2015 року приблизно о 22-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вул. Шевченка в с. Штунь Любомльського району Волинської області в ході конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, під час нанесення ударів по різних частинах тіла ОСОБА_10 , надушив коліном ноги на його шию, що утруднило дихання останнього, та висловив погрозу про позбавлення його життя ножем, хоча такого не демонстрував, що потерпілий сприйняв, як реальну загрозу його життю, вважаючи, що у такий спосіб ОСОБА_8 позбавить його життя, при цьому, маючи реальні підстави побоюватися здійснення такої погрози.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в погрозі вбивством, що викликало реальні підстави для потерпілого ОСОБА_10 побоюватися здійснення цієї погрози, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.129 КК України.

В поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду в частині визнання останнього винним у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.186 КК України незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що будь-яких тілесних ушкоджень, які свідчать про надушування коліном на шию з перекриванням дихання у висновках двох проведених по справі судово-медичних експертиз не встановлено. Також зазначає, що ОСОБА_8 не проживав на території України з 2000 року по 2011 рік, тобто про ніякі довготривалі неприязні відносини з потерпілим мови йти не може. Приймаючи рішення про засудження обвинуваченого за ч.1 ст.186 КК України суд не врахував, що необхідним елементом суб`єктивної сторони даного злочину є корисливий мотив, який полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою чи іншої особи користь. Вважає, що умисел ОСОБА_8 був направлений не на привласнення для себе секції огорожі, а для того щоб провчити потерпілого. Безпідставно судом не віднесено до пом`якшуючих покарання обставин те, що обвинувачений раніше не судимий, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно. Просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.186 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині, в решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.1 ст.186 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами. Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази, які були представлені як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, надав їм оцінку, належним чином вмотивувавши у вироку прийняте рішення.

Винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений під час розгляду справи судом першої інстанції визнав, що зняв секцію огорожі з подвір`я потерпілого ОСОБА_10 однак, вказує, що зробив це для того щоб нашкодити останньому.

Незважаючи на такі показання обвинуваченого, його винуватість у відкритому викраденні чужого майна повністю доведена показаннями як самого потерпілого так і показаннями свідка ОСОБА_11 яка вказує, що ОСОБА_10 бачив як її чоловік викрадену секцію перевозив на підводі.

Такі показання потерпілого об`єктивно узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, а тому твердження обвинуваченого про те, що він не мав на меті привласнити викрадену секцію, а лише хотів нашкодити ОСОБА_10 розцінюється судом як намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності.

Також не заслуговує на увагу твердження захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, про безпідставне засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.129 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у погрозі вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким суд дав належну правову оцінку.

Як вбачається з показань потерпілого в частині погрози вбивством, «коли він впав на землю, то ОСОБА_8 перевернув його на спину та коліном правої ноги надушив на шию, чим перекрив дихання, а потім наказав своїй дружині дістати з його чобота ножа, висловлюючи свої наміри, що його (потерпілого) заріже та викине в лісі. Сприймаючи дану погрозу за реальну, почав голосно кричати та кликати на допомогу, оскільки був дуже наляканий та в дійсності боявся, що ОСОБА_8 позбавить його життя. Після цього, обвинувачений, взявши його за одяг, повів до будинку-пустки батьків останнього. Проходячи повз подвір`я своєї матері, закричав: «мамо, рятуйте, вбивають…»

Свідок ОСОБА_12 підтвердила в суді першої інстанції показання ОСОБА_10 і показала, що перебуваючи в будинку чула як її син ОСОБА_10 неприроднім голосом кричав «мамо вбивають»

Дані покази є узгодженими між собою і сумнівів в їх достовірності не виникає.

Обставини, за яких було висловлено таку погрозу ОСОБА_10 , а саме під час заподіяння йому тілесних ушкоджень, супроводження при цьому погрозою зарізати його ножем, давали реальні підстави потерпілому побоюватися за своє життя.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі та обвинуваченого ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції про те, що погрози вбивством обвинувачений не вчиняв, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту.

Твердження в апеляційній скарзі, що ОСОБА_8 не надушував коліном на шию потерпілого, оскільки у висновках експертиз відсутні дані про тілесні ушкодження які б могли утворитись внаслідок таких дій, не спростовують його винуватості у погрозі вбивством потерпілому ОСОБА_10 .

Усім доказам судом першої інстанції надана належна юридична оцінка із зазначенням мотивів, з яких суд прийняв до уваги одні докази і відхилив інші.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Врахувавши усі обставини справи в їх сукупності, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, суб`єктивне ставлення самого обвинуваченого до вчинених злочинів, колегія суддів вважає, що достатніх підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини, що характеризують особу обвинуваченого були встановлені, досліджені повно та об`єктивно, а вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним і обґрунтованим.

Обране судом покарання ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для скасування чи зміни вироку суду з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі та встановлених обставин у справі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: