Справа № 359/3566/16-к
Провадження № 1-в/359/835/2016
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2016 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, працюючого до засудження продавцем-консультантом в ТОВ "Фломенко", раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2011 р., ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 р. вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2011 р. відносно ОСОБА_4 , в частині призначеного покарання, скасовано. Призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2012 р., вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 р. щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

22.04.2016 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Засуджений в судовому засіданні просив клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник адміністрації БВК не заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2011 р., який було скасовано вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 р., в частині призначеного покарання, ОСОБА_4 засуджено до 9 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислюється з моменту його затримання, тобто з 02.01.2011 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2016 р. засудженому ОСОБА_4 було зараховано в строк відбування покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2011 р., який було скасовано вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 р., в частині призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення за період з 02.01.2011 р. по 30.10.2012 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.23).

Відповідно до п. 11 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Таким чином, на момент розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув 3/4 строку призначеного покарання. Невідбута частина покарання становить 1 рік 9 місяців 23 дні.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що поведінка та ставлення засудженого ОСОБА_4 до праці мали мінливий, нестабільний характер.

Так, засуджений ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 02.01.2011 р. Під час утримання в Київському слідчому ізоляторі мав одне стягнення, яке зняте та погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

Під час знаходження в ТСІЗО при Бориспільській ВК № 119, а саме з 11.02.2012 р. до вступу вироку в законну силу, також мав одне стягнення, яке зняте та погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

В період перебування в Київському СІЗО з 23.02.2012 р. характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Під час знаходження в ТСІЗО при Бориспільській ВК № 119, а саме з 25.07.2012 р. зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 04.01.2013 р. засуджений відбуває покарання в БВК № 119. Під час відбування покарання зарекомендував спочатку з негативного боку, допустивши порушення режиму відбування покарання. В подальшому змінив свою поведінку в кращу сторону, характеризуючи себе з позитивного боку. Однак, через деякий час почав знову допускати неодноразові порушення порядку відбування покарання.

Відповідно до довідки Бориспільської ВК № 119 про стягнення та заохочення засуджений ОСОБА_4 за період перебування в колонії мав 3 стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання від 04.02.2014 р., від 23.05.2015 р. та від 30.09.2015 р. (а.с.41), які зняті та погашені в установленому законом порядку.

Працевлаштований на виробництві установи на дільниці пошиття, поставленні завдання виконує якісно та вчасно. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має три заохочення правами начальника установи від 05.08.2014 р., від 10.10.2014 р. та від 14.04.2016 р. (а.с.25, 26, 38). При цьому має ще одне заохочення за перемогу в спортивних змаганнях з "Кросс-Фіту ЗРНС" від 28.08.2015 р. (а.с.32).

На даний момент розпорядку дня дотримується та порушень режиму відбування покарання не допускає.

Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу "Фізкультура та спорт". Підтримує дружні відносини із засудженими позитивної спрямованості. Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень, отримує від них посилки та передачі. Вину за вироком суду визнав частково, однак за час відбування покарання вину визнав повністю. Виконавчий лист до установи не надходив.

При цьому, як вбачається з матеріалів особової справи, до ОСОБА_4 при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого від 15.07.2015 р. (а.с.31) та зазначено, що особа за період відбування покарання не стає на шлях виправлення, а тому згідно ст. 101 КВК України переведення до дільниці соціальної реабілітації є не доцільним.

Також відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_4 від 11.03.2016 р., затвердженої начальником Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_6 (а.с.35-36), виписки із протоколу від 11.03.2016 р. на заміну покарання на Б/М та на заміну покарання на УДЗ (а.с.37) комісією установи було прийнято рішення про відмову у застосуванні відносно нього вимог ст. ст. 81, 82 КК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Крім того, відповідно до постанови № 202 про заохочення засудженого від 02.02.2015 р., ОСОБА_4 було оголошено подяку за сумлінну поведінку та ставлення до праці за 4 квартал 2014 р. (а.с.27). Однак, відповідно до Витягу з наказу ДПТсС України в м. Києві та Київській області від 11.03.2015 р. № 66 "Про скасування постанов про застосування до засуджених, які відбувають покарання в Бориспільській виправній колонії (№ 119), заходів заохочення" (а.с.20), скасовано постанову начальника Бориспільської виправної колонії (№ 119) № 202 від 02.02.2015 р. про застосування до засудженого ОСОБА_4 заохочення у виді оголошення подяки. Оскільки в ході проведення службового розслідування встановлено, що окремі засуджені взагалі не залучались до праці на дільниці пошиву у 4 кварталі 2014 р., а інші не виконували та не перевиконували норми виробітку, заходи заохочення застосовані до них безпідставно та в порушення вимог ст. ст. 130, 131 КВК України. До числа таких засуджених, як раз входить ОСОБА_4 (а.с.28).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 має нестабільну лінію поведінки, яка постійно змінюється. З початку він характеризувався негативно, а в подальшому вже почав змінювати свою поведінку в кращу сторону. Однак, потім знову змінив свою поведінку в гіршу сторону, оскільки періодично допускав порушення вимог режиму відбування покарання. Така поведінка засудженого не може свідчити про його чесне та сумлінне ставлення до праці за весь період відбування покарання та те, що засуджений твердо став на шлях виправлення. Аналіз даних про особу засудженого вказує на те, що засуджений на даний момент не досяг необхідного ступеню виправлення, а лише починає ставати на шлях виправлення.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 , є особливо тяжким злочином. При цьому суд звертає увагу, що даний злочин є умисними і спрямований проти життя особи, що найвищою соціальною цінністю в державі. Даний злочин є найтяжчим злочином проти особи, який полягає в грубому ігноруванні природного права людини на життя.
Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання у виді позбавлення волі своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, його нестабільну поведінку, яка постійно змінювалася, та останній характеризувався то з негативного, то з позитивного боку, і на даний час він лише стає на шлях виправлення та пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення даного клопотання відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1