№ 336/8626/14-к
пр. № 1кп/336/12/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-27.11.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 2 ст. 185 ч. 3, ст. 309 ч.1, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком 2 роки;

-09.07.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 307 ч. 2, ст. 69, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;

-29.09.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 309 ч. 2, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Звільнився 15.07.2013 року з Біленьківської виправної колонії № 99 за ухвалою Запорізького р/с Запорізької області від 05.07.2013 року, умовно достроково на 1 рік 3 місяці 11 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що він, будучи особою, раніше судимою за незаконний збут наркотичних засобів та умовно достроково звільненою від покарання, скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307 незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинений повторно, та ч. 2 ст. 309 КК України незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно, за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 звинувачений в тому, що він 19 липня 2014 року об 11 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, перебуваючи біля будинку № 70 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі, незаконно збув за грошову суму у розмірі 140,00 грн. ОСОБА_6 одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору, об`ємом 2 мл, яка, відповідно до висновку експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Запорізькій області № 903 від 27.07.2014 року, містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,0300 гр.

Також ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 22 липня 2014 року о 12 годині 20 хвилин, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, перебуваючи біля будинку № 9 по вул. Димитрова в м. Запоріжжі, незаконно збув за грошову суму у розмірі 150,00 грн. ОСОБА_6 одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору, об`ємом 1,5 мл, яка, відповідно до висновку експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Запорізькій області № 936 від 28.07.2014 року, містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину, складає 0,0075 гр.

Окрім того, ОСОБА_4 звинувачений в тому, що він 10 жовтня 2014 року о 13 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, перебуваючи біля будинку № 9 по вул. Димитрова в м. Запоріжжі, незаконно збув за грошову суму у розмірі 100,00 грн. ОСОБА_6 одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору, об`ємом приблизно 2,5 мл, яка, відповідно до висновку експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Запорізькій області № 1423 від 14.10.2014 року, містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,0133 гр.

Крім того, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 10 жовтня 2014 року, маючи умисел на незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, заздалегідь придбавши за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, скляний флакон, у якому містилося приблизно 6,5 мл рідини, яка, відповідно до висновку експерта НДКЕЦ ГУМВС України в Запорізькій області № 1423 від 22.10.2014 року, містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,048 г., зберігав вищевказаний флакон без мети збуту у кишені вдягнених на нього брюк, коли 10.10.2014 року о 16 годині 15 хвилин вказаний флакон у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено співробітниками ОВС біля будинку № 22 по вул. Фонвізіна в м. Запоріжжі.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинений повторно, а також за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України не визнав повністю, пояснив суду, що 10.10.2014 року він перебував у себе вдома. Приблизно о 10.00 год. йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_7 , з яким ОСОБА_4 перебуває в дуже добрих відносинах, та попросив, щоб він приїхав на машині до нього на роботу («на шиномонтаж») за адресою вул. Димитрова, 9 з метою відвезти ліки тітці ОСОБА_8 . Галустьян відмовлявся, казав, що не може, однак ОСОБА_9 зазначив, що це дуже терміново. Галустьян погодився, однак сказав, що буде чекати сусіда їх спільного знайомого оскільки в того є машина. ОСОБА_9 сказав, що чекати нікого не потрібно, щоб він скоріше приїжджав, він дасть йому гроші на таксі. При приїзді до ОСОБА_9 , останній дав ОСОБА_10 пляшечку, яка стояла до цього на столі, і 150,00 грн. на таксі. Галустьян віддав йому 50 грн., зазначивши, що 100 грн. буде достатньо. Пляшечку він поклав у праву кишеню джинсів, в яких був. ОСОБА_9 назвав адресу, куди потрібно відвезти ліки, на вул. ОСОБА_11 , № будинку зараз він не пам`ятає. Був у ОСОБА_9 приблизно 5 хвилин. Галустьян забрав пляшечку та через 4-5 хвилин вийшов від ОСОБА_8 та пішов пішки, оскільки вирішив не витрачати кошти на таксі, а поїхати на громадському транспорті. Біля будинку АДРЕСА_2 до нього під`їхала машина, з неї вийшло 4-5 чоловік, які представилися співробітниками ВБНОН та слідчий. Вони поставили його до паркана та запитали, чи є в нього наркотики, на що він відповів, що немає, на що співробітники сказали, щоб він вивертав кишені, з яких ОСОБА_10 дістав пляшечку, об`єм якої він не знає, яка була приблизно на ? заповнена рідиною коричневого кольору, та грошові кошти у сумі 100 грн., які в нього потім були вилучені (пляшечку при ньому не відкривали та не закривали, гроші поклали у конверт). Чи опечатано це все було, він не пам`ятає. Галустьян намагався пояснити їм, що це ліки, однак вони його не слухали, здійснювали на нього психологічний та фізичний вплив (кидали обличчям об капот машини, залякували його, що він, як раніше засуджений, сяде надовго). Вони почали пояснювати йому, що йому потрібно казати, але він відмовлявся, оскільки раніше судимий, але йому сказали, що якщо він поїде з ними та підпише всі документи, то у в`язницю не поїде, а поїде до своєї дитини. Наступного дня приблизно об 11.00 год. ОСОБА_10 викликав слідчий до райвідділу на 15.00 год., щоб підписати документи, він під`їхав, підписував протоколи затримання, вилучення та обшуку і ще якісь документи. Це все давав йому слідчий, якого звати ОСОБА_12 . Потім до кабінету слідчого зайшов співробітник ВБНОНу та сказав, що потрібно пройти, оскільки в них, ніби то, не вийшла зйомка 10 числа. 4 співробітники ВБНОНу та слідчий його повели на вул. Фонвізіна на тротуар в бік моргу, пояснили, що йому потрібно робити та що казати, потім через пару хвилин підійшли поняті, яких він не знає та ніколи не бачив, дали йому пляшечку, гроші в сумі 100,00 грн. та якийсь білий порошок. Співрбітник ВБНОНу сказав, що це так потрібно, оскільки цього вимагає їх керівництво. Він це все поклав собі в кишеню. Співробітники почали знімати на мобільний телефон, запитали, чи є в нього предмети, що заборонені, він відповів, що є, дістав пляшечку, гроші та порошок. Під час зйомки він лише відповідав на питання, в нього ніхто не питав, звідки в нього ці речі. Співробітники пояснили йому, що він цю пляшечку взяв у циган, адреси та № переводів вони потім з`ясують. Пляшечку вони віддали йому, яку він відкрив та за запахом визначив, що це був «пустирник» (спиртовий), після чого його відпустили додому. Клопотань про допит ОСОБА_9 на досудовому розслідуванні та скарг на дії співробітників міліції не заявляв, оскільки злякався. В момент затримання та у РВ йому його права роз`яснені не були, він хотів адвоката, однак слідчий йому сказав, що адвокат не потрібен, прокурора також не було. Свідчень з приводу місць свого знаходження та мобільних карток він не давав. Співробітники міліції запропонували ОСОБА_10 попрацювати на них, № банківської картки йому назвав ОСОБА_9 . Під час вручення йому обвинувального акту, ОСОБА_10 лише розписався про його отримання, не читаючи, прочитав його лише тоді, коли сидів у СІЗО. Про циган в обвинувальному акті нічого сказано не було.

Також пояснив, що у липні 2014 року в нього забрала телефон його мати, щоб він не спілкувався зі своїми друзями, 10.07.2014 року він купив собі нову карточку з мобільним оператором «Київстар», № він не пам`ятає, на даний момент зазначену карточку загубив. Використовував її у телефоні «Нокіа», який йому дала теща, який був у його користування приблизно 1 місяць. 19.07, 22.07.2014 року він взагалі не був у м. Запоріжжі, оскільки в той період часу був у своєї цивільної дружини в с. Приморське, а повернувся до Запоріжжя на початку серпня. В ці дні він ніякого ОСОБА_13 не бачив, таку людину не знає, людей з подібними прізвиськами також. 19.07.2014 року йому на номер телефону його матері телефонував ОСОБА_14 , з яким ОСОБА_10 спілкувався, оскільки той працює на СТО, а він також займається ремонтом автомобілів. 22.07.2014 року в нього телефону не було, телефон забрала його мати, щоб він не спілкувався зі своїми друзями. Його мати знає його коло спілкування, знає, що йому телефонують наркомани, ОСОБА_9 знає також. Коли він їхав з ОСОБА_15 до Запоріжжя, в нього було 2 телефони, віддав тещі телефон «Нокіа», а повернувся з «Самсунгом». На досудовому розслідуванні визнавав себе винним, оскільки його залякували, що він надовго сяде, якщо не визнає обвинувачення, співробітники міліції пообіцяли йому, що він буде засуджений умовно, якщо нічого не буде оспорювати, бо він хворий на СНІД і його не посадять.

На теперішній час не вживає наркотичних засобів з 2010 року, раніше вживав «метадон» (таблетки), коловся з 2006 року. ОСОБА_9 вживає і «метадон», і «ширку». Знає, де останній живе візуально, пам`ятає його номер телефону. Подовінніков дзвонив ОСОБА_10 на номери мобільних операторів «МТС» та «Київстар», з яким № якого оператора він був у селі не пам`ятає.

Вважає, що ОСОБА_9 його обмовив, бо між ними колись стався інцидент, коли він ОСОБА_10 під виглядом «ширки» передав йому настоянку пустирника.

Обставини, зазначені ОСОБА_4 щодо того, що він не приймав участі у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, станом на 19.07.2014 р. та 22.07.2014 р. був взагалі відсутній в м. Запоріжжі, а 10.10.2014 р. пішов на зустріч з ОСОБА_16 на його прохання для допомоги йому відвезти ліки його тітці, підтвердила допитана в суді за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_17 , яка доводиться матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 , яка також пояснила, що син має сина та цивільну дружину, не займається збутом наркотичних засобів, вона особисто розмовляла з ОСОБА_16 , якого знає з дитинства, на наступний день, він казав, що він не має відношення до того, що відбулося, а потім пропонував «вирішити проблему» за 20000 гривень.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

З урахуванням цих вимог судом всебічно, повно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, оцінено за своїм внутрішнім переконанням кожний з наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку по справі.

У кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу (обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), та належності та допустимості доказів покладається на слідчого, прокурора.

На підтвердження вини ОСОБА_4 стороною прокурора було надано суду для дослідження, а судом досліджені в повному обсязі надані обвинуваченням докази: показання свідків, речові докази, документи (відеозаписи, протоколи процесуальних дій з додатками).

У судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ч. 2 ст. 256 КПК України легендований свідок ОСОБА_6 , який був залучений для проведення негласних слідчих дій, суду пояснив, що сім`ю ОСОБА_10 він не знає, 19.07.2014 року він зателефонував ОСОБА_18 , прізвище його дізнався лише у жовтні 2014 року, на № «МТС», був ще і інший № телефону, оператора мобільного зв`язку «Київстар», але в основному спілкування проходило через МТС, та зазначив, що йому потрібні наркотики, місце зустрічей постійно призначав лише ОСОБА_10 , який на вул. Магістральній в м. Запоріжжі продав одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл., заповнений «ширкою», об`ємом 2 мл., та вирішив «здати» його правоохоронним органам, він прийшов до райвідділу міліції, попросив телефон співробітників ВБНОНу, та зазначив, що хоче з ним співпрацювати.

Через кілька днів, 22.07.2014 року Морозу зателефонував ОСОБА_10 та запропонував свої послуги з приводу продажі наркотиків, ОСОБА_13 погодився, та біля буд. № 9 по вул. Димитрова в м. Запоріжжі, ОСОБА_10 збув за грошову суму у розмірі 150,00 грн. ОСОБА_6 одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл, заповнений «ширкою» 1,5 мл.

Мороз завжди приходив до ОСОБА_10 з грошима та шприцом об`ємом 5 мл, в який ОСОБА_10 з пляшечки набирав йому наркотик. Як набирає Галустьян «ширку» з пляшечки у шприц ОСОБА_13 бачив завжди. Звідки ОСОБА_10 брав пляшечку не пам`ятає. Після кожної закупки ОСОБА_13 підходив до автомобіля міліції, в якому сиділи співробітники міліції та поняті, віддавав слідчим шприци з «ширкою», які запаковувались в конверт та опечатувались при понятих. Ані в протоколі видачі грошових коштів, ані в інших протоколах чи документах ні про який пустий шприц, який йому видавався, мови не було.

10.10.2014 року ОСОБА_13 зателефонували співробітники міліції та призначили контрольну закупку, ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_10 та вони домовились про зустріч, яка відбулася у закритому приміщенні в «пристройці» («прибудові»). Як поняті могли бачити факти передання грошей та наркотиків, він не знає. В той день ОСОБА_13 заплатив йому 100 грн. за 2 мл «ширки».

Також ОСОБА_6 зазначив, що за власною ініціативою попросив співробітників міліції застосувати відносно себе заходи безпеки були змінені його анкетні дані, № мобільного телефону не змінювався, оскільки боявся за своє життя, боявся погроз з боку обвинуваченого чи його захисника. №№ телефонів ані свого, ані співробітників ВБНОНу, з ким він спілкувався, суду відмовився надати, заперечував своє знайомство з ОСОБА_10 до вказаних подій, чи є в нього тітка, де проживає, та чи відомо ОСОБА_10 його місце проживання, поясняти суду відмовився.

Пояснення свідка не узгоджуються:

- з протоколом пред`явлення 23.07.2014 р. з 11-30 год. до 12 год. ОСОБА_6 особи для впізнання за фотознімками (а.п. 160 т. 1), з участю понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , відповідно до якого він на фото № 4, під яким розміщено фото ОСОБА_10 впізнав особу, яка 22.07.2014 р. при проведенні контролю за вчиненням злочину придбала за грошові кошти, (кількість яких в протоколі відсутня), наркотичний засіб опій ацетильований;

- з протоколом огляду покупця ОСОБА_6 від 22.07.2014 р. (а.п.170 т.1), де він особистим підписом засвідчив, що виявлені при ньому грошові кошти 150 гривень і мобільний телефон є необхідними для преведення опереативної закупівлі наркотичного засобу у ОСОБА_4 ;

- з протоколом огляду покупця ОСОБА_6 від 22.07.2014 р. (а.п. 169), в ході якого він добровільно видав медичний шприц об`ємом 1,5 мм з рідиною коричневого кольору, яку він придбав у ОСОБА_4 ;

- з протоколом видачі грошових коштів для проведення оперативної

закупки від 22.07.2014р. (а.п. 171), де також зазначене прізвище ОСОБА_4 .

Вказаними протоколами спростовується твердження ОСОБА_6 в суді, що про прізвище ОСОБА_10 він дізнався лише в жовтні 2014 р.

Вказана обставина не узгоджується і з поясненнями свідка ОСОБА_21 в суді, який зазначив, що прізвище та ім`я ОСОБА_10 йому, як оперативному працівникові, повідомив його агент, який потім став легендованим свідком.

Крім того, з його пояснень в суді не випливає, що 22.07.2014 р. ОСОБА_10 вчиняв злочин під контролем, а вперше про проведення оперативної закупки він зазначив, що це відбулося 10.10.2014 р.

Його, ОСОБА_6 , пояснення щодо того, що він сам добровільно з`явився до правоохоронних органів з метою викриття злочину не тільки не підтверджуються об`єктивно, а й спростовуються наданими іншими доказами.

Свідок ОСОБА_21 старший оперуповноважений відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області, пояснив суду, що йому відомий ОСОБА_10 , як особа, яка збувала наркотичні засоби на території Шевченківського району. Ним була отримана оперативна інформація, згідно якої ОСОБА_10 купував у циган наркотичний засіб в режимі телефонної розмови («закладна») для власного вживання та з метою збуту. Зазначив, що приймав участь у слідчих діях з моменту доручення, став ініціатором контрольної закупки, надав особу з числа агентів для проведення контролю за вчиненням злочину, виконуючи тим самим свій держаний обов`язок, яка потім стала легендованим свідком. Кількість епізодів він не пам`ятає. Особа ОСОБА_10 була встановлена за допомогою форми № 1, по повідомленим ОСОБА_13 прізвищу та імені ОСОБА_10 . В момент злочину були присутні поняті, які свідомо підписували протоколи. Під час контрольної закупки встановлюється візуальний контакт, відстань приблизно 300-500 м. Перед закупкою проводиться огляд закупного, огляд видачі грошових коштів, огляд виданого наркотичного засобу, який після вилучення відправляється на експертизу. 19.07.2014 року ОСОБА_10 придбав наркотичний засіб, яким чином відбувався процес складання протоколу не пам`ятає, епізод 22.07.2014 р. на підставі результатів, за ініціативою прокурора, а 10.10.2014 р. відбулася реалізація. 13.10.2014 р. була постанова прокурора Кошолапа про контроль за вчиненням злочину.

Таким чином, з пояснень свідка вбачається, що ОСОБА_6 не є сторонньою особою, яка викрила злочин, а діяв, як агент, в рамках оперативно розшукової діяльності оперативного підрозділу правоохоронного органу, що не узгоджується як з поясненнями ОСОБА_6 , так і поясненнями слідчого, який здійснював досудове розслідування кримінального провадження.

Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 слідчий Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області пояснив суду, що 19.07.2014 року надійшла заява ОСОБА_6 по факту продажу опію в шприцах. Після проведення певних слідчих дій даний факт був встановлений. В ЄРДР дана заява в реєстрі не зазначена, на підставі заяви відомості до реєстру вносив чи черговий слідчий, чи слідчий, він вносив лише наступні епізоди. Відомості в реєстр по першому епізоду були внесені після надходження заяви ОСОБА_6 , по другому не 22.10.2014 року, це помилка, а на початку жовтня, в справі зазначено не вірно. Після отримання заяви співробітниками поліції були вчинені наступні дії: запрошення понятих з вулиці, однак бувають і випадки повторності або співробітники самі телефонують; протокол вилучення, протокол огляду місця події, зазначив, що якщо на даних протоколах стоїть його підпис, то в даному випадку він їх складав.

Суму коштів, яка виділялася на проведення контрольованої закупки, яка проводилась на підставі постанови прокурора, він не пам`ятає, оскільки все зафіксовано в протоколах, поняті були присутні, міри фізичного впливу до них не застосовувались.

Рішення про залучення легендованої особи приймалось безпосередньо ним в найкоротші строки, відомості щодо якої матеріали кримінального провадження не містить, оскільки вона є легендованою.

Чи був закупний в числі понятих, чи телефонував ОСОБА_23 він не пам`ятає.

Кошти були видані закупному, який перед цим був оглянутий, він домовився про зустріч, він з понятими під`їхали до місця їх зустрічі, залишились в полі зору, він бачив факт збуту наркотиків, це було біля вул. Магістральної, десь за 50-100 м від них людина збула їх людині опій. Це всі бачили. З приводу видачі шприца закупному він нічого не знає.

22.07.2014 року ОСОБА_10 не був затриманий, бо не було достатніх доказів, в тому числі аудіо-, відеоконтролю.

10.10.2014 року ним був проведений обшук, решта слідчих дій він не пам`ятає, оскільки з моменту вчинення пройшло 3 місяці. Поняті можливо були ті самі, оперуповноважений ОСОБА_24 чи інший, не пам`ятає, закупний був той самий, участь оперативних працівників відбувалась за дорученням начальника СВ, за яких обставин надавалось дане доручення, чому фотокопія, на якій відображені грошові кошти для видачі, не на цілому аркуші, а надірвана, чи поверталися 50 грн. закупному не пам`ятає, зазначив, що все вказано в протоколі.

Факт передачі легендованою особою грошових коштів за наркотики він не бачив, оскільки це відбувалось в приміщенні, зазначив, що дана подія відбувалася на вул. Димитрова, вийшла легендована особа, яка підійшла до них та віддала наркотик, за нею ОСОБА_10 , який пішов в бік вул. Карпенка Карого, за ним поїхали оперуповноважені, ОСОБА_25 та 2 поняті залишились чекати. Пересувалися на власних авто. Галустьяна побачили на вул. Уральській, наздогнали біля моргу, з моменту закупки пройшла 1 година.

Коли звертався 6.10.2014 р. з поданням до слідчого судді про обшук особи ОСОБА_10 були впевненні, що саме ця особа вчинить злочин, оскільки достеменно знали, що саме ця особа займається збутом.

Коли проводили обшук ОСОБА_10 зазначив, що знайдені в нього речі його, він знаходився в стані наркотичного сп`яніння та був направлений на освідування.

Такий тривалий час з моменту огляду покупця (протокол огляду покупця 10.02 год., закупівля 13.00 год., вилучення у ОСОБА_10 16.15 год., вилучення у закупного 18.00 год.) до моменту вилучення наркотичного засобу зумовлений тим, що довго «ловили» ОСОБА_10 , а потім після цього разом з ним повернулись на вул. П. Морозова; в нього було вилучено баночка об`ємом 25 мл.

11.10.2014 року повторної фіксації обшуку не було, вилучався наркотик та ЗІП-пакет, ОСОБА_26 нічого не віддавав.

Підставами оголошення підозри ОСОБА_10 стали обставини вчинення злочину, він все визнав: збував (продавав), купляв собі.

Від залегендованої особи, яка вживає наркотичні засоби, ОСОБА_25 дізнався, що той знає ОСОБА_10 , який купує наркотичний засіб «ширку» у циган шляхом переводу коштів на банківську карточку.

За ч. 1 ст. 309 КК України відомості відносно легендованої особи 19.07.2014 р. до ЄРДР не вносилися, рішення відносно нього про звільнення від кримінальної відповідальності не приймалось, оскільки ця особа сама їх видала, та вчинила даний злочин з метою припинити більш тяжкий злочин.

Зазначив, що його підписи відображені на а.с. 158, 160, 162 т. 1, з приводу а.с. 165 т. 1 сумнівається, а.с. 167, 168, 169 т. 1 не його підпис, про підстави вчинення процесуальних дій не слідчим, а оперативними співробітниками, нічого не пояснив.

На підтвердження такої підстави внесення в ЄРДР відомостей про злочин, як заява ОСОБА_6 , суду стороною обвинувачення не було надано жодного доказу.

Походження та з`явлення в матеріалах справи заяви від 19.07 2014 р. від імені ОСОБА_6 про добровільну видачу ним 19.07.2014 р. на вул. Магістральній біля будинку № 70 медичного шприца з рідиною темно-коричневого кольору не підтверджене суду ніякими процесуальними документами, суд не може приймати її до уваги (а.п.103 т.2), крім того, з її змісту не випливає, що це є заявою особи про злочин, вона не зареєстрована в установленому порядку.

Всупереч поясненням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_22 про те, що підставою внесення в ЄРДР стала заява ОСОБА_6 , з витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0002672 (а.п.109 т.2) вбачається, що зазначена в ньому фабула ідентична викладенню в рапорті співробітника (а.п. 107 т.2), що був зареєстрований в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 19.07.2014 р. за № 9858, у відповідності з яким 19.07.2014 р. до Шевченківського РВ ЗМУ надійшов рапорт співробітника СБНОН Шевченківського РВ ОСОБА_21 про те, що на території Шевченківського району в м. Запоріжжя невідомий хлопець збуває наркотичну речовину «опій ацетильований».

З доручення в.о. начальника СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області про проведення досудового розслідування від 19.07.2014 р. слідчим ОСОБА_25 та Соколовській, вбачається що досудове розслідування розпочате за повідомленням співробітника СБНОН.

При цьому не узгоджуються вищезазначені процесуальні дії між собою та з іншими, пов`язаними з ними, за часом їх вчинення, а викладення фактичних обставин суперечить їх викладенню в інших процесуальних документах.

Так, відомості про кримінальне правопорушення, вчинене 19.07.2014 р., були внесені до ЄРДР 19.07.2014 р. з 9-00 год. до 9 год. 23 хв. (а.п. 6 т.1), час скоєння цього правопорушення, зазначений в рапорті (а.п. 108 т.2) 19.07.2014 р. 15 год 25 хв. з зазначенням часу виїзду на місце події слідчої оперативної групи в складі слідчого ОСОБА_27 та співробітників ВБНОН ОСОБА_24 та ОСОБА_28 , а час огляду місця події після вже, начебто, скоєного правопорушення в протоколі огляду місця події (а.п.158 т.1) зазначений з 12 год. 10 хв. до 12 год. 21 хв., який складений слідчим ОСОБА_22 , про участь в цій процесуальній дії співробітників ВБНОН в протоколі не зазначено.

З клопотання слідчого ОСОБА_22 від 06.10.2014 р. слідчому судді про проведення особистого обшуку ОСОБА_4 (а.п. 94 т.2) , в якому слідчим викладена інформація про те, що 19.07.2014 р. розпочато досудове розслідування за фактом зберігання (а не збуту, як вказано в вищезазначених документах) невстановленою особою на території Шевченківського району наркотичної речовини, який став відомий з повідомлення про цей факт, що надійшло до Шевченківського РВ ЗГУ.

Далі в клопотанні йдеться лише про події 22.07.2014 р., коли ОСОБА_6 в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки добровільно видав придбаний у ОСОБА_4 в цей же день опій ацетильований, а про події, від 19.07.2014 р., як про події вчиненого цього дня злочину, слідчий не згадує взагалі.

З наданої суду стороною обвинувачення копії клопотання слідчому судді про накладення арешту на майно від 31.10.2014 р. (а.п.92 т.2) в викладені фактичних обставин, що встановлені слідчим, йдеться про один епізод збуту 19.06.(червня)2014 р. та про зберігання без мети збуту 10.10.2014 р.

В ході судового слідства прокурором не надано судом доказів, які б усували зазначені невідповідності.

Показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 понятих при процесуальних діях від 19.07.2014 року, не мають самостійного доказового значення, оскільки вони не містять відомостей щодо обставин збуту наркотичного засобу, які вони сприймали безпосередньо.

Протокол огляду місця події від 19.07.2014 р., як і висновок експерта щодо визначення хімічного складу речовини, що представлена на дослідження, також не мають самостійного доказового значення, оскільки вони не підтверджують факту збуту саме ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 в цей день не затримувався, у нього нічого не вилучалось, об`єктивних даних щодо його причетності до вчинення 19.07.2014 р. кримінального правопорушення досудовим слідством не здобуто, в ході судового слідства таких доказів також не надано.

Таким чином, надані стороною обвинувачення докази участі ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України 19.07.2014 р., суд не може прийняти до уваги, як беззаперечні докази обвинувачення, виходячи з того, що викладені в них фактичні обставини не узгоджуються між собою, з іншими дослідженими судом доказами, є суперечливими та такими що не доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні цього злочину поза розумним сумнівом.

Щодо доказів обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України 22.07.2014 р. і 10.10.2014 р., а також передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України 10.10.2014 р., з проведенням контролю за їх вчиненням у формі контрольованих оперативних закупок 22.07.2014 р. і 10.10.2014 р., суд при їх оцінці виходить з наступного:

З наданих суду процесуальних рішень випливає, що відомості про злочини, передбачені ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України, час вчинення яких 22.07.2014 р. і 10.10.2014 р. були внесені слідчим в ЄРДР лише 22.10.2014 р. (а.п. 98, 100, 102 т. 2).

Весь цей час слідчим ОСОБА_22 проводилися процесуальні дії, ним же і прокурором приймалися процесуальні рішення, що діяли при цьому і мали повноваження на це в іншому кримінальному провадженні, що, на думку суду, є неприпустимим порушенням вимог КПК України, що робить всі докази, отримані внаслідок таких рішень і дій, недопустимими.

Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.

Діючим Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженим Наказом Генерального прокурора України 17.08.2012 р. № 69 зі змінами і доповненнями, не передбачається виключення з цього правила.

Згідно ж з наданими суду доказами, вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, 22.07.2014 р. та 10.10.2014 р. відбувалося з контролем за їх вчиненням в формі контрольованої оперативної закупки, про наслідки яких відразу, в ті ж дні було відомо як слідчому ОСОБА_22 , так і оперативним співробітникам, що реалізовували контроль за вчиненням злочину, а також не могло бути невідомим прокуророві.

Однак, слідчий ОСОБА_22 лише 22.10.2014 р. повідомляє своїм рапортом начальника райвідділу про вчинений 22.07.2014 р. злочин та просить його дозволу на реєстрацію, як зазначено в рапорті, «матеріалу» в ЖЄО для подальшого внесення в ЄРДР (а.п.101 т.2).

Перевіряючи, чи правомочною особою здійснювалося досудове розслідування за вказаними кримінальними правопорушеннями, судом досліджені надані прокурором процесуальні рішення, серед яких не міститься жодного про доручення проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням, що вчинені 22.07.2014 р. та 10.10.2014 р., слідчому ОСОБА_22 , яким фактично воно проводилось на підставі повноважень в іншому кримінальному провадженні (а.п.108 т.2).

Лише з постанови прокурора ОСОБА_3 від 30.10.2014 р. (а.п. 113-114 т.2), при тому, що 31.10.2014 р. досудове розслідування було вже завершене, вбачається що прокурор доручив проводити досудове розслідування по вже об`єднаному цією ж постановою кримінальному провадженню слідчому ОСОБА_22 .

Вказане процесуальне рішення не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, відповідно до якої слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК України, якою визначені основні терміни цього кодексу, керівник органу досудового розслідування начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу внутрішній справ, органу безпеки, органу державного бюро розслідувань та його заступники, які діють в межах своїх повноважень.

У відповідності до приписів ст. 36 КПК України в повноваження прокурора, що здійснює нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва, він уповноважений, зокрема доручити органу досудового розслідування (а не конкретному слідчому цього органу) проведення досудового розслідування (п.3 ч.1 ст. 36 КПК України), а також доручити слідчому проведення конкретних слідчих (розшукових) дій, що визначені п. п. 4,5 ч.1 ст. 36 КПК України.

На підставі цих норм, суд дійшов висновку про те, що прокурор діяв поза межами повноважень, що робить надані ним слідчому повноваження незаконними, і, як наслідок, недопустимими, всі зібрані під час здійснення таких повноважень докази.

Крім того, з наданих суду доказів випливає, що 22.07.2014 р. і 10.10.2014 р. було здійснено контроль за вчиненням злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України в формі контрольованих оперативних закупок.

Оцінюючи надані суду докази за наслідками їх проведення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" для одержання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, може бути проведена оперативна закупка - операція щодо придбання наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів.

Підстави її проведення визначаються Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність" та Кримінальним процесуальним кодексом України. Порядок проведення оперативної закупки визначається нормативним актом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, погодженим з Генеральною прокуратурою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 18 лютого 1992 р. N 2135-XII "Про оперативно-розшукову діяльність", яка гарантує законність під час такої діяльності, у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності порушують оперативно-розшукову справу. Постанова про заведення такої справи підлягає затвердженню начальником органу внутрішніх справ, підрозділу внутрішньої безпеки МВС, органу Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, охорони вищих посадових осіб, Служби зовнішньої розвідки України, оперативного підрозділу податкової міліції, органу, установи виконання покарань чи слідчого ізолятора, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, органу державної митної служби або його уповноваженим заступником.

Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів забороняється.

Суду не було надано будь-яких даних про порушення оперативно-розшукової справи відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" на підтвердження допустимості доказів, зібраних під час такої діяльності.
Як пояснив суду допитаний в якості свідка оперативний співробітник ОСОБА_21 , йому стало відомо, що Галустьян займається збутом наркотиків на території Шевченківського району, після чого ним було ініційовано проведення оперативної закупки.

На підставі рапорту цього співробітника данні про кримінальне правопорушення були внесені в ЄРДР.

Без наявності підтвердження законності джерела походження отриманої інформації і підтвердження факту заведення оперативно розшукової справи, не є підтвердженим допустимими доказами, яким чином працівниками сектору БНОН Шевченківського РВ встановлено, що саме ОСОБА_4 займається незаконним розповсюдженням наркотичних засобів.

Крім того, після дослідження судом доказів, наданих прокурором, з дослідженням процесуальних рішень, на підставі яких проводилися процесуальні дії, залишається в межах розумного сумніву, чи існували передбачені законом підстави для проведення оперативної закупки у ОСОБА_4 як 22.07.2014 р., так і, в особливості, після її здійснення 10.10.2014 р.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах отриманих незаконним шляхом. Докази мають бути визнані отриманими незаконним шляхом, тоді, коли їх збір та закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою або органом, або за допомогою дій не передбаченими процесуальними нормами.

Статтею 271 КПК України передбачено, що негласна слідча (розшукова) дія - оперативна закупка може проводитись лише на підставі постанови прокурора.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підставами для повідомлення про підозру, складання обвинувального акту стали, в тому числі, результати контролю за вчиненням злочину у вигляді проведення двічі оперативної закупівлі наркотичних засобів у обвинуваченого.

Зі змісту ст. ст. 246, 271 КПК України випливає, що виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої дії як контроль за вчиненням злочину у вигляді проведення оперативної закупки.

Рішення прокурора повинно бути вмотивованим, в ньому повинні бути викладені підстави, що свідчать про необхідність проведення оперативної закупки та відсутність сумніву, що оперативна закупка не носить підбурювання особи на вчинення злочину.

Між тим, у наданих до суду обвинувальному акті про проведення контролю за вчиненням злочину не зазначається, в долучених в суді прокурором матеріалах кримінального провадження рішення прокурора про проведення оперативної закупки наркотичних засобів 22.07.2014 р. та 10.10.2014 р. у ОСОБА_4 відсутні, що позбавляє суд впевнитися поза розумним сумнівом в наявності підстав для прийняття такого рішення прокурором.

Про наявність постанови прокурора ОСОБА_3 від 21.07.2014 р. про проведення контролю за вчиненням злочину йдеться лише в протоколі про результати контролю за вчиненням злочину (а.п.111 т.2), з якого не вбачається, що ж таки було підставою прийняття такого рішення прокурором.

Про постанову прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину 10.10.2014 р. взагалі в наданих суду матеріалах нічого не зазначено, виходячи з чого суд вважає, що її не існувало.

Частина шоста статті 246 КПК України встановлює, що проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням - зокрема уповноважені оперативні підрозділи органів внутрішніх справ.

Сторона обвинувачення, не надала суду безсумнівних (поза межами розумного сумніву) доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для проведення оперативних закупок у ОСОБА_4 , а також доказів на підтвердження існування постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину 10.10.2014 р., доказів наявності доручення слідчого на проведення оперативних закупок працівниками оперативного підрозділу.

Суду надано стороною обвинувачення лише доручення слідчого ОСОБА_22 , в провадження якого перебували на той час матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за № 672 від 19.07.2014 р. за вих № 30-12 без дати на им`я начальника Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькой області ОСОБА_29 про доручення співробітникам СБНОН Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області проведення лише допиту свідків вчиненого злочину з приводу повідомлення, що надійшло до Шевченківського РВ ЗМУ, про те, що невідомий хлопець збуває наркотичну речовину «опій ацетильований» (а.п. 106 т.2).

Інших доручень суду не надано.

За таких обставин суд має сумніви в дотримані вимог ст. 246 та ст. 271 КПК України щодо наявності законних підстав для проведення оперативних закупок наркотичних засобів у ОСОБА_30 працівниками оперативного підрозділу, суд позбавлений можливості впевнитися в законності таких дій в зв`язку з ненаданням прокурором процесуальних рішень прокурора і слідчого щодо підстав проведення контрольних закупок і щодо повноважень осіб, що їх проводили.

Крім того, при оцінці цих доказів на предмет їх допустимості, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 253 КПК України, особи, конституційні права яких були тимчасово обмежені під час негласних слідчих дій, а також підозрюваний, його захисник мають бути письмово повідомлені прокурором або за його дорученням слідчим про таке обмеження в термін не пізніше звернення до суду з обвинувальним актом.

Відповідно до протоколів про результати контролю за вчиненням злочину від 22.07.2014 р. (а.п.111 т.2), про результати аудіо, відеоконтролю за особою від 16.10.2014 р. (а.п.110 т.2) саме такі дії були проведені 22.07.2014 р. на підставі постанови прокурора ОСОБА_3 від 21.07.2014 р., а 10.10.2014 р. на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області, без зазначення її дати та строку дії, та без посилання постанову прокурора.

Як зазначено стороною захисту, таке повідомлення здійснене не було, вперше про проведення таких дій і про ці докази сторона захисту дізналася під час судового засідання після надання цих доказів стороною обвинувачення.

Прокурором не було надано суду жодного доказу на спростування цих тверджень, на підтвердження виконання під час досудового розслідування цих вимог, після його завершення та до направлення обвинувального акту до суду.

Крім того, дослідженими судом доказами не підтверджено також, що стороною прокурора взагалі відкривалися матеріали кримінального провадження стороні захисту, оскільки, по перше, докази, отримані внаслідок оперативних закупок, не містяться, навіть в переліку реєстру матеріалів досудового розслідування, а, по-друге, цей перелік не містить відомостей, що ОСОБА_4 повідомлявся про завершення досудового розслідування та йому надавався доступ до матеріалів досудового розслідування, і він ознайомлений з ними, що підтверджує пояснення ОСОБА_30 суду, що його з матеріалами кримінального провадження слідчий не знайомив.

Відповідно до положень ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів іншій стороні, суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази безпосередньо під час судового провадження.

Крім того, суд зауважує на порушення під час досудового розслідування вимог закону, наслідками яких стали порушення конституційних прав особи, що робить докази, зібрані під час цих порушень, недопустимими.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Провокація злочину є недопустимою з огляду на правові позиції, висловлені в чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд), зокрема, у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії" в якому суд зазначив, що використання негласних агентів має бути обмеженим і забезпеченим гарантіями навіть у справах, пов`язаних із боротьбою з торгівлею наркотиками. Суспільним інтересом не можна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання до такої діяльності з боку працівників міліції. В даному рішенні у п. 38 судом встановлено, що в цій справі необхідно визначити, чи вийшла діяльність працівників поліції за межі функцій негласних агентів. Суд також не виявив жодних доказів на підтримку аргументів Уряду про те, що заявник мав намір вчинити злочин. За таких обставин можна зробити висновок, що двоє поліцейських не обмежилися пасивним розслідуванням злочинної діяльності ОСОБА_31 де ОСОБА_32 , а навпаки, вдалися до спонукання вчинити злочин.

Європейський Суд з прав людини у справі "Ваньян проти Російської Федерації" (Скарга N 53203/99, Рішення Суду від 15.12.2005 року) у п. п. 46,47 зазначив, що "Конвенція не забороняє посилання на інформацію, отриману від анонімних інформаторів, на стадії попереднього розслідування і коли цього вимагає характер злочину. Інша справа - подальше використання їх свідчень судом в якості підстави для визнання винним. Впровадження таємних агентів має бути обмежено і забезпечено відповідними гарантіями, навіть у випадках боротьби з обігом наркотичних речовин. Вимоги справедливого судового розгляду у кримінальних справах, які у статті 6 Конвенції, ведуть до того, що публічні інтереси у сфері боротьби з обігом наркотичних речовин не можуть служити підставою для використання доказів, отриманих в результаті провокації з боку міліції". "Якщо злочин було імовірно спровоковано діями таємних агентів, і ніщо не передбачає, що він (злочин) був би скоєний і без будь-якого втручання, то ці дії вже не є діяльністю таємного агента і являють собою підбурювання до вчинення злочину. Подібне втручання (агента) і використання його результатів (агента) у кримінальному процесі можуть призвести до того, що буде непоправно підірваний принцип справедливості судового розгляду".

Рішенням Європейського суду з прав людини викладено, зокрема у справах «Ваньян проти Російської Федерації» та «Худобін проти Російської Федерації», з яких слідує, що за умови відсутності у справі даних про те, що особа займалася збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованої, є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація.
Інформація, отримана від агентів міліції в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.
Як зазначалось в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «використання негласних агентів має бути обмеженим і забезпеченим гарантіями навіть у справах, пов`язаних із боротьбою з торгівлею наркотиками, оскільки суспільним інтересом не можна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання до такої діяльності з боку працівників міліції».

Таким чином, докази, отриманні шляхом провокації не можуть бути використані у судочинстві, оскільки це є порушення п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через порушення принципу справедливості. Якщо у справі відсутні дані про те, що особа займалася збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованої, то у органів досудового слідства та суду є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація. Інформація, отримана від агентів міліції в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.

На думку ЄСПЛ, провокація злочину по суті має місце, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і, за наявності на те підстав, притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особу до вчинення злочину.

По даному кримінальному проваджені суду не було доведено поза межами розумного сумніву, що ОСОБА_6 виявив бажання викрити злочин і провести оперативні закупки, а не зробив це на прохання працівників правоохоронних органів, за активної участі та під контролем правоохоронців і за відсутності будь-яких даних про збут обвинуваченим наркотиків, тому суд вважає недопустимим притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в аспекті практики Європейського суду з прав людини.

При постановленні рішення у справі "Ваньян проти Росії", Суд констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в цій справі мав місце факт оперативної закупівлі наркотиків, що, на його думку, було підбурюванням. Хоча відповідний оперативно-розшуковий захід провела приватна особа під прикриттям, організували та контролювали його здійснення правоохоронні органи.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії").

Постановляючи зазначене рішення у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії", Суд дійшов висновку, що працівники поліції не обмежилися "пасивним розслідуванням протиправної діяльності п. Тейксейра де Кастро, а вплинули на нього, підбуривши до вчинення злочину". Він установив, що їхні дії вийшли за межі функцій негласних агентів, оскільки вони спровокували злочин і не було підстав вважати, що його було б вчинено без їхнього втручання (п. 39).

Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, ОСОБА_6 був наданий для проведення оперативної закупки співпрацівником правоохоронного органу з числі «своїх» людей, тобто, як розуміє суд, агента, який сам телефонував ОСОБА_4 , наполегливо пропонував йому приїхати до нього в день, на який було заплановано проведення оперативної закупки під приводом відвезти ліки його тітці, для оплати за таксі надав йому гроші, що були заздалегідь видані для проведення оперативної закупки.

Данні обставини не були спростовані допустимими доказами стороною обвинувачення, в зв`язку з чим, суд вважає, що під час оперативної закупки 10.10.2014 р. працівники правоохоронних органів, під контролем яких діяв ОСОБА_6 , вдалися до провокації.

Необхідно зазначити, що за змістом ст. 19 Конвенції Суд контролює дотримання державами-сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим (рішення від 23 квітня 1997 р. у справі "ВанМехелен та інші проти Нідерландів"; рішення від 9 червня 1998 р. у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії").

У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така "незаконність" не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

Конвенцією не заборонено використовувати на стадії попереднього розслідування такі джерела, як анонімні інформатори, якщо це виправдано характером злочину. Однак використання надалі таких джерел інформації судом для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями (рішення від 26 жовтня 2006 р. у справі "Худобін проти Росії", рішення від 6 вересня 1978 р. у справі "Клаас та інші проти Німеччини"). Хоча зростання рівня організованої злочинності й потребує адекватного реагування, право на справедливий судовий розгляд справи, зокрема на належне здійснення правосуддя, поширюється на всіх осіб незалежно від тяжкості вчинених ними злочинів. Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства; ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету (див. рішення від 17 січня 1970 р. у справі "Делькур проти Бельгії").

Крім того, якщо діяльність негласних агентів усе ж можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань, використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи (рішення у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Худобін проти Росії", рішення від 15 грудня 2005 р. у справі "Ванян проти Росії").

Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що ЄСПЛ чітко розмежував межі дозволеного під час проведення правоохоронними органами негласних слідчих дій. Тобто якщо вказані працівники, з метою штучного збільшення показників боротьби зі злочинністю, спеціально залучають для цього підготовлену особу, яка в подальшому під їхнім контролем активними діями провокує "злочинця" до вчинення кримінального правопорушення, то докази на підтвердження винуватості, здобуті в ході такої провокації суд зобов`язаний визнати як недопустимі, а особу обвинуваченого - виправдати. А в тому випадку, коли представники правоохоронних органів обмежились пасивним спостереженням за злочинною поведінкою особи і в ході проведення негласних слідчих дій мав місце судовий контроль за дотриманням прав та свобод особи, зібрані докази будуть відповідати усім критеріям належності, допустимості та достовірності.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_4 мав будь-які наміри на незаконний збут наркотичних засобів. Досудовим розслідуванням не встановлені як очевидці в минулому, які, можливо, могли придбати наркотичні засоби, очевидці того, що ОСОБА_4 виготовляв наркотики або десь їх придбавав з метою збуту.

Будь-яких інших доказів прояву ОСОБА_4 ініціативи на збут наркотиків, чи інших доказів на підтвердження, того що він займався збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованого ОСОБА_6 , стороною обвинувачення не надано.

Не доведено суду також, що після оперативної закупки 22.07.2014 р. були підстави для її повторного проведення майже через 3 місяці 10.10.2014 р., а також що прокурором приймалось про це процесуальне рішення, що також свідчить про наявність провокації з боку правоохоронних органів.

Докази ж, отриманні шляхом провокації не можуть бути використані у судочинстві, оскільки це є порушення п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через порушення принципу справедливості. Якщо у справі відсутні дані про те, що особа займалася збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованої, то у органів досудового розслідування та суду є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація. Інформація, отримана від агентів міліції в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.

Такими, які походять від недопустимих доказів, а, отже, теж недопустимими, суд визнає та не враховує при ухваленні вироку, не піддаючи їх, в зв`язку з визнанням недопустимими, аналізу з точки зору достовірності, показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_33 понятих при процесуальних діях від 19.07.2014 року, 22.07.2014 року, 10.10.2014 р., , які, крім того, не мають і самостійного доказового значення, оскільки вони не були свідками вчинення злочину, не бачили його вчинення, та не можуть викрити ОСОБА_34 , як особу, що вчинила злочини, так як не містять відомостей щодо обставин збуту наркотичного засобу, які вони сприймали безпосередньо.

Також не мають самостійного доказового значення і такі письмові докази, на які посилається прокурор, як на підтвердження обвинувачення, надавши їх суду для дослідження, як протоколи огляду предмета від 10.10.2014 року (а.п.168 т. 1), протоколи видачі грошових коштів від 22.07.2014 р. (а.п.171 т.1) та від 10.10.2014 р. зі світлокопіями купюр в сумі 100 грв. (а.п. 165-166 т.1), протоколи огляду покупця від 22.07.2014 р. (а.п. 170 т. 1) та від 10.10.2014 р. (а.п.167 т.1), протокол огляду місця події від 19.07.2014 р. (а.п.158 т.1), протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 22.07.2014 р. (а.п. 111 т.2) та від 16.10.2014 року (а.п.110 т.2), так як підтверджують лише факт огляду покупця, огляду грошових коштів, які знаходились у нього до придбання наркотичного засобу, та видачі ним придбаного наркотичного засобу, і жодним чином не вказують на ОСОБА_4 як на особу, яка збула ОСОБА_6 зазначені наркотичні засоби, оскільки в них не зафіксовано самого факту вчинення злочину.

Висновки експертів по призначеним і проведеним судово-хімічним експертизам також самі по собі не доводять фактів вчинення злочинів, а лише свідчать про те, що надані на дослідження речовини є особливо небезпечним наркотичним засобом, проте вказані докази не підтверджують факт їх збуту та зберігання саме ОСОБА_4 .

Стороною захисту було надано для дослідження судом докази захисту - речові докази, матеріали фотозйомки), заявлено про визнання недопустимими деяких доказів (а.п.26-31 т. 2) - протоколу обшуку особи від 10.10.2014 р., відеозапис до нього, речовий доказ-скляну баночку з рідиною коричневого кольору, що вилучена в ході цього обшуку, висновок судово-хімічної експертизи № 1423 від 22.10.2014 р. щодо речей, вилучених в ході цього обшуку, протоколу пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 23.07.2014 р., протоколів видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 22.07.2014 р. та від 10.10.2014 р. протоколів огляду покупця від 22.07.2014 р. та від 10.10.2014 р.

Як неналежні докази, тобто такі, що не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, судом виключаються наступні:

Дослідивши протокол пред`явлення 23.07.2014 р. з 11-30 год. до 12 год. ОСОБА_6 особи для впізнання за фотознімками, понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , відповідно до якого він на фото № 4, під яким розміщено фото ОСОБА_10 впізнав особу, яка 22.07.2014 р. при проведенні контролю за вчиненням злочину придбала за грошові кошти, (кількість яких в протоколі відсутня), наркотичний засіб опій ацетильований, та оцінюючи вказаний доказ з точки зору його належності, суд визнає його неналежним, оскільки фактичні дані, що в ньому містяться, не мають значення для кримінального провадження, що розглядається судом.

Так, за обвинуваченням, що пред`явлене ОСОБА_4 за цим кримінальним провадженням, він не обвинувачувався в ПРИДБАННІ наркотичного засобу, а саме як особу, що придбала наркотичний засіб його впізнав ОСОБА_6 , який не є фігурантом цього кримінального провадження (особа, залучена для проведення негласної слідчої дії ОСОБА_6 ).

З тих же підстав судом визнається неналежним доказом наданий суду стороною обвинувачення протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 14.10.2014 р. (а.п.112 т.2), складений оперуповноваженим СБНОН Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_21 про те, що 13.10.2014 року в межах кримінального провадження, що розглядається судом, на підставі постанови прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 від 13.10.2014 р. про проведення контролю за вчиненням злочину, що містить відомості про те, що 13.10.2014 р. приблизно о 17 год. біля буд. № 9 по вул. Димитрова в м. Запоріжжі ОСОБА_6 в ході проведення контролю за вчиненням злочину в формі оперативної закупки придбав за 100 гривень у ОСОБА_4 медичний шприц з рідиною коричневого кольору.

З дослідженого судом протоколу обшуку особи від 10.10.2014 р. (а.п.162 т. 1), що проведений слідчим ОСОБА_22 з участю оперуповноваженого ОСОБА_21 , на підставі ухвали слідчого судді від 06.10.2014 р., відповідно до якого з 16-15 год. до 16-25 год. цього дня в присутності понятих ОСОБА_35 та ОСОБА_33 з участю оперуповноваженого ОСОБА_21 без участі захисника на підставі ухвали слідчого судді про проведення обшуку, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , спочатку після пропозиції про видачу наркотичних засобів видав скляну баночку з речовиною, а після цього у нього було ще й виявлено в ході проведення обшуку скляну баночку 25 мл з речовиною темного кольору 6,5 мл.

Про недопустимість цього доказу завлено стороною захисту.

Цей доказ, в сукупності з похідним від нього дослідженим судом висновком судово хімічної експертизи № 1423 від 22.10. 2014 р., відповідно до якого надана на дослідження в склянці місткістю 30 мл рідина коричневого кольору об`ємом 8 мл містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,048 г, визнається судом недопустимими, з підстав, що зазначені раніше, а також ще й виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод порушення права особи на захист.

Згідно з ч. 2 ст. 52 КПК обов`язковою є участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.

Відповідно до повідомлення КУ «Областний кліничний наркологічний диспансер» від 9.10.2014 р. на запит слідчого від 6.10.2014 р. (а.п.47 т.1) ОСОБА_4 з 2004 року перебуває на диспансерному обліку, як особа з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіатів, з синдромом залежності.

А згідно з висновком лікаря цієї установи ОСОБА_36 № 8595 (а.п. 44 т.1), що проводив медичний огляд ОСОБА_4 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 10.10.2014 року о 18 годині 50 хвилин ОСОБА_4 взагалі перебував в стані опійного сп`яніння.

Відповідно до висновку судово психіатричної експертизи № 37 від 25.01.2015 р. (а.п.146-152 т.2) в період інкримінованих йому правопорушень ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, а згідно матеріалів справи 10.10.2014 р. перебував у стані наркотичного сп`яніння, виявляв психічний розлад у формі психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (канабіоіди, опіоіди) синдром залежності.

Отже, з аналізу перелічених доказів випливає, що слідчому було достеменно відомо про психічні вади ОСОБА_4 з довідки від 9.10.2014 р., тобто вже напередодні проведення контрольної закупівлі 10.10.2014 р., починаючи з цього часу, суд вважає, слідчим під час досудового розслідування було порушене право ОСОБА_4 на захист, згідно відомостей, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування захисник взагалі не був залучений до участі в справі.

Натомість, слідчим проводяться процесуальні дії, в тому числі з участю ОСОБА_4 , що перебував в стані наркотичного сп`яніння, про що не міг не знати слідчий з огляду на те, що саме ним було прийняте рішення про проведення медичного огляду ОСОБА_4 на предмет знаходження в стані наркотичного сп`яніння безпосередньо після проведення його обшуку, про свою обізнаність про стан ОСОБА_4 , що і стало підставою для направлення його на медичний огляд, слідчий ОСОБА_22 підтвердив суду під час свого допиту в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що вперше захисник з`явився в справі під час апеляційного оскарження вироку суду по цій справі (а.п. 63 т.1).

Крім того, обшук ОСОБА_30 10.10.2014 р. було проведено з суттєвим порушенням КПК України, статтею 234 якого не передбачається обшук особи окремо від обшуку приміщення (на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук особи, що не входить до компетенції слідчого судді), через значний час після проведення контрольованої закупки, на значній відстані від місця, де ця закупка проводилася, з вилученням тих предметів, які відмінні від направлених слідчим на експертизу та тих що надійшли на експертне дослідження (розбіжності в кількості мл рідини в пляшці, в зовнішньому вигляді пляшечок).

Стороною захисту надано суду для дослідження скляну баночку об`ємом 25 мл з написом «Пустирника настойка. Заспокійливий засіб», яку, за поясненнями ОСОБА_4 , йому надав ОСОБА_9 для своєї тітки і яку повернув слідчий ОСОБА_22 після проведення його особистого обшуку, а також її фотозображення.

Цей доказ в сукупності з іншими лише підтверджує наявність сумнівів, які повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Таким чином, суд прийшов до висновку що стороною обвинувачення наданими доказами не доведено вину ОСОБА_4 у вчиненні будь яких кримінальних правопорушень 10.10.2014 р., крім зазначених раніше в аналізі допустимості доказів, ще й виходячи з наступних невідповідностей, суперечностей, неузгодженостей між різними документами, що надані суду для дослідження, що стосуються одних і тих самих фактичних обставин, що викликає сумнів, який у відповідності до вимог ч. 4 ст. 17 КПК України суд тлумачить на користь обвинуваченого.

Так, як випливає з рапорту (а.п.95 т. 2) 10.10.2014 р. до Шевченківського РВ ЗМУ надійшло телефонне повідомлення, що працівниками ВБНОН Шевченківського РВ ЗМУ в ході проведення комплексу оперативно профілактичних заходів щодо відпрацювання ймовірних місць розповсюдження курильних сумішей при супроводження даного кримінального провадження та проведення санкціонованого обшуку особи на вул. Фонвізіна у ОСОБА_4 було вилучено предмети, що співпадають з зазначеними в протоколі обшуку ОСОБА_10 від 10.10.2014 р., за яким на місце пригоди виїжджала оперативно слідча група в складі ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

Але час скоєння правопорушення, зазначений в рапорті 20 год. 50 хв. не співпадає з часом, зазначеним в протоколі обшуку 16 год.16 хв.- 16 год. 25 хв. (а.п. 162 т.1).

Більш того, ОСОБА_4 о 18 год. 50 хв. був в закладі охорони здоров`я на проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.п.44 т.1) і фізично не міг вчинити правопорушення в час, зазначений в рапорті.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності всі досліджені під час судового розгляду докази з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, і, приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, стороною обвинувачення надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви слід тлумачити на його користь.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

За таких обставин ОСОБА_4 підлягає виправданню через не доведення вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 і ч. 2 ст. 309 КК України, у яких він обвинувачується.

Доля речових доказів по даному провадженню підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Щодо грошових коштів 100 грн., вилучених у ОСОБА_4 10.10.2014 р., в зв`язку з ненаданням прокурором суду даних про їх походження і належність, суд приймає рішення про звернення їх в дохід держави.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

В обвинувальному акті зазначено про розмір процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судово-хімічних експертиз під час досудового розслідування на загальну суму 1475 грн. 76 коп., які на підставі ч. 1 ст. 124 КПК України стягуються з обвинуваченого тільки в разі ухвалення обвинувального вироку.

Оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок, процесуальні витрати стягненню з обвинуваченого не підлягають.

Керуючись ст. 370, ч.ч.1,2 ст. 371, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 та частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України та виправдати за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується.
Знищити наступні речові докази по кримінальному провадженню:

- одноразовий медичний шприц 5 мл., з рідиною коричневого кольору об`ємом 0,9 мл., що містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в 1,5 мл. рідини становить 0,0075 г., що долучений на відповідальне зберігання до камери схову Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області;

- одноразовий медичний шприц ємністю 5 мл., в якому знаходиться рідина коричневого кольору об`ємом 2,0 мл. містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в 2,5 мл. рідини становить 0,0133 г. долучений на відповідальне зберігання до камери схову Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області;

- скляну баночкою ємністю 40 мл., в якому знаходиться особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в 7,8 мл. рідини становить 0,048 г., пет-пакет прозорого кольору з порошкоподібною речовиною білого кольору масою 0,9775 г. у складі якої виявлено присутність прекурсору псевдоефедріну, маса якого склала 0,12 г долучений на відповідальне зберігання до камери схову Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області;

- одноразовий медичний шприц ємністю 5 мл., в якому знаходиться рідина коричневого кольору об`ємом 1,4 мл. містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в 2,0 мл. рідини становить 0,03 г., долучений на відповідальне зберігання до камери схову Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон «Samsung Е-1282» в корпусі срібно-чорного кольору, мобільний телефон без сим картки, без картки пам`яті, що долучений на відповідальне зберігання до камери схову Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- грошові кошти купюру номіналом 50 гривень Національного Банку України серія ЗЙ № 1 року, купюру номіналом 50 гривень Національного Банку України серія КЕ № 9 року, які були вилучені в ході особистого обшуку 10.10.2014 року у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та передані на зберігання31.10.2014 р. до УМЗ ГУМВС України в Запорізькій області звернути в дохід держави.

Скасувати арешт, накладений 31.10.2014 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_40 , на вищезазначене майно, вилучене у ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: