Справа №484/68/16-к 10.03.2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайськ Миколаївської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав по АДРЕСА_2 , непрацюючий, зі середньою освітою, неодружений, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Змінити вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, помякшивши його до 7 років позбавлення волі.
_______________________________________________________________
провадження № 11- кп/784/226/16 головуюча у 1 інстанції ОСОБА_9
категорія: ст. 115 ч.1 КК України доповідач в апеляційній інстанції
ОСОБА_1 .
Короткий зміст судового рішення.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.01.2016 р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Також вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 зазначає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через суворість.
Наводить положення ст. 50 ч.2, ст. 65 ч.1, ч.2 КК України та роз`яснення, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7.
Посилаючись на положення ч.1, ч.3 ст.24 КК України, вказує на відсутність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_10 . З цього приводу наводить показання обвинуваченого ОСОБА_11 в судовому засіданні, згідно з якими він усвідомлював про нанесення удару ножем потерпілій в життєво важливий орган людини та про настання наслідків у виді смерті потерпілої, але таких наслідків не бажав, а мав намір завдати їй лише фізичного болю. Стверджує, що обвинувачений свідомо припускав настання наслідків у виді смерті потерпілої, а тому діяв з непрямим умислом.
Вважає, що ця обставина впливає на призначення покарання обвинуваченому, яке має бути менш суворим.
Зазначає, що при ухваленні вироку суд не дослідив характер умислу обвинуваченого, що привело до призначення йому занадто суворого покарання.

Встановлені судом 1 інстанції обставини.
14.10.2015 р., у денний час, ОСОБА_6 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно з співмешканкою ОСОБА_10 вживав спиртні напої. Там між ними виник конфлікт з приводу зловживання нею спиртними напоями. ОСОБА_10 висловилася на адресу ОСОБА_6 брутальною лайкою, чим його розлютила. У відповідь на її слова він підвівся з ліжка та підійшов до ОСОБА_10 , яка стояла біля столу, тримала в руці ніж та готувала їжу.
Перебуваючи в стані алкогольного спяніння, діючи з метою позбавлення ОСОБА_10 життя, ОСОБА_6 відібрав у неї ніж. Утримуючи її лівою рукою за плечі, свою праву руку, в якій тримав кухонній ніж, завів їй за спину та умисно наніс 1 удар ножем в область лопатки з лівого боку, від чого потерпіла впала на підлогу.
Під час нанесення удару ножем ОСОБА_6 усвідомлював, що спричиняє ОСОБА_10 тілесне ушкодження у життєво важливому органі і це неминуче потягне за собою смерть потерпілої та свідомо бажав настання таких наслідків.
Внаслідок цілеспрямованих дій ОСОБА_6 протягом короткого проміжку часу на місці події настала її смерть від гострої масивної крововтрати в результаті проникаючого колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітини з ушкодженням лівої легені. За ступенем тяжкості зазначене поранення є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення суду 1 інстанції, не є предметом апеляційного розгляду у даному кримінальному провадженні доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_12 та кваліфікація його дій за ст. 115 ч.1 КК України, що апелянтом не оспорюються.
З показань обвинуваченого ОСОБА_6 , зафіксованих на технічному носію інформації, вбачається, що протягом дня 14.10.2015 р. він та співмешканка ОСОБА_10 разом вживали спиртні напої. Виявивши, що, коли він спав, вона вжила спиртні напої сама, сховав пляшку зі спиртним. Побоювався, що у неї може статися епілептичний припадок. Вона істерично кричала та сварила його. Сам теж нервував. ОСОБА_10 стояла біля столу. Тримала в руці кухонний ніж та готувала їжу. Пропонував їй заспокоїтися. Говорив, що інакше її «підріже». Підійшовши до неї, забрав ніж та охопив її лівою рукою. Правою рукою, в якій тримав ніж, наніс удар в область лопатки зліва. Розумів, що наносить удар ножем в життєво важливий орган людини (грудну клітину) і що від цього може настати смерть потерпілої. Стверджує, що наносячи удар ножем, хотів, що їй було боляче. Заподіяти смерть не бажав.
ОСОБА_10 впала на спину. Вона хрипіла. В області рота зявилася кров. Стверджує, що намагався робити штучне дихання. Виявив, що вона померла. Викинув ніж у пічку. Зібрав речи. Хотів втекти. Повідомив сестрі потерпілої, що та померла. Приховав, що вдарив її ножем. Спав в лісосмузі. Бачив людей біля двору. До них не вийшов. В подальшому переховувався в м. Первомайську біля сміття сховища.
З висновку судово-медичного експерта № 317 від 13.11.2015 р. вбачається, що у ОСОБА_10 проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітини з ушкодженням лівої легені має канал поранення, який направлено ззаду наперед зверху донизу, довжиною близько 8 см. Також виявлено крововилив в шкіряно-мязові клапті голови (з боку внутрішньої поверхні) в проекції правого тімяного бугра (5х4 см.), який виник від дії тупого твердого предмету (1 удар) а.с. 44-46.
Встановлені фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 діяння у сукупності свідчать про зміст та спрямованість умислу обвинуваченого, а саме, локалізація тілесного ушкодження в життєво важливому органі потерпілої в області груди; характер тілесного ушкодження, яке є тяжким за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та має канал поранення, довжиною близько 8 см.; застосоване знаряддя злочину ніж; поведінка обвинуваченого та потерпілої, яка передувала події виникнення між ними конфлікту на ґрунті вживання алкогольних напоїв; висловлений обвинуваченим намір «підрізати» потерпілу, а також подальше приховування ним ножа та переховування самого обвинуваченого.
Що стосується виду умислу з числа зазначених у ст. 24 ч. 2 КК України, то сам обвинувачений в судовому засіданні не заперечував, що усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді настання смерті потерпілої. На користь бажання обвинуваченого у настанні таких наслідків свідчить наведена вище сукупність фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема, довжина каналу поранення у потерпілої близько 8 см.
Таким чином, обвинувачений діяв з прямим умислом на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 . Доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.
Згідно з положеннями ст. 65 ч. 1 п. 3 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Відповідно до розяснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7 (з наступними змінами), визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Таким чином, однією з обставин вчинення злочину, яка визначає ступінь його тяжкості, а відтак, підлягає врахуванню при призначенні покарання, є форма вини (умисел або необережність, ст. 23 КК України), а не безпосередньо вид умислу (прямий або непрямий, ст. 24 КК України), як помилково вважає апелянт.
Судом у вироку в достатній мірі умотивовано висновок про умисний характер дій ОСОБА_6 , направлений на протиправне заподіяння їй смерті.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом призначено з додержанням вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням вчинення ним особливо тяжкого злочину, обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який з 11.02.2013 р. перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, негативно характеризується за місцем проживання; обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного спяніння; пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття.
ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі в розмірі, ближче до мінімального, передбаченого санкцією ст. 115 ч.1 КК України. Воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і в повній мірі забезпечить досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 ч.2 КК України.
З урахуванням негативних даних про особу обвинуваченого, наведеної вище обтяжуючої покарання обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для помякшення покарання обвинуваченому до мінімального розміру позбавлення волі, передбаченого санкцією ст. 115 ч.1 КК України, про що просить апелянт.
За такого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Разом з тим, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 р. № 838-УШ, який набрав чинності 24.12.2015 р.) підлягає зарахуванню у строк позбавлення волі більший строк попереднього увязнення обвинуваченого ОСОБА_6 у порівнянні із зарахованим судом 1 інстанції, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, виходячи з наступного.
Судом 1 інстанції строк попереднього увязнення обчислено з дня затримання ОСОБА_6 з 21.10.2015 р. по день ухвалення вироку по 16.01.2016 р.
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Тому є правові підстави для обчислення строку попереднього увязнення обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час з дня його затримання з 21.10.2015 р. по день набрання вироком законної сили по 10.03.2016 р. (включно), що становить 4 місяці 18 днів, а зарахуванню в строк позбавлення волі підлягає 9 місяців 6 днів (4 місяці 18 днів х 2).
Керуючись ст.ст. 405,407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 р.) зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_13 з 21.10.2015 р. по 10.03.2016 р. (включно), що становить 4 місяці 18 днів, у строк позбавлення волі із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, що становить 9 місяців 6 днів.
Початок строку відбування покарання обчислювати йому з 21.10.2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуюча
Судді