Дата документу Справа № 332/90/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/45/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/90/15-к Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002773 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області, громадянина України, українця, має середню освіту, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Також цим вироком засуджений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відношенні якого, зазначений вирок не оскаржується.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 19 грудня 2014 року в період часу з 20-00 до 00-20 годин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_9 , знаходячись поблизу будинку № 36 по вул. Вроцлавській в м. Запоріжжі, скориставшись тим, що в нічний час доби за їх злочинними діяннями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу за допомогою викрутки, таємно викрали один чавунний люк вартістю 1225 грн., який належить КП «Водоканал». Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку № 18-А по вул. Історичній в м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу за допомогою викрутки, таємно викрали два чавунних люка вартістю 1225 грн. за один люк на загальну суму 2450 грн., які належать КП «Водоканал».

Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел, прослідували до будинку АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу за допомогою викрутки таємно викрали один чавунний люк вартістю 1225 грн., чим заподіяли КП «Водоканал» матеріальний збиток на загальну суму 4900 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні не оскаржуючи вирок суду в частині доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає, що вирок необхідно скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що у вступній частині вироку зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий, при цьому не вказано коли саме, яким судом та за якою статтею КК України. У зв`язку із цим, при призначенні покарання судом залишено поза увагою наявність непогашеної судимості, незначний строк, який пройшов після виконання покарання та вчинення нового злочину.

У мотивувальній частині судом невідокремлене формулювання щодо застосування положень ст. ст. 75, 104 КК України при звільненні від кримінальної відповідальності з випробуванням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вважає, що при звільненні від кримінальної відповідальності з випробуванням ОСОБА_7 неможливим є застосування ст. 104 КК України з тих підстав, що останній є повнолітнім.

З дня звільнення від подальшого відбування покарання до вчинення нового злочину ОСОБА_7 пройшов незначний строк. Після звільнення від відбування покарання на шлях виправлення ОСОБА_7 не став та вчинив новий злочини середньої тяжкості.

Прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2015 року покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного через м`якість. Тому достатнім для його подальшого виправлення та попередження кримінальних правопорушень у майбутньому є призначення максимального покарання передбаченого санкцією ч. 2 статті 185 КК України, а саме 5 років позбавлення волі.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від кримінального покарання з випробуванням строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції й просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши кримінальне провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується в цілому позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання суд визнав рецидив злочинів.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд, застосувавши принцип індивідуалізації призначення покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, при цьому навів у вироку переконливі підстави такого рішення.

З огляду на зазначене, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, про що зазначається у апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4