Справа № 206/6041/15-к
Провадження № 1-кп/206/23/16
У Х В А Л А

"01" липня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю : прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
потерпілої: ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,
представників потерпілих ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
представник цивільного відповідача ОСОБА_12 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000809 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000809 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про накладання арешту на майно належного цивільному відповідачу для забезпечення цивільного позову, яке підтримали потерпілі в судовому засіданні.
Прокурор, обвинувачений та його захисник, потерпіла ОСОБА_7 та її представник в судовому засіданні не заперечували проти заявленого клопотання представником потерпілих ОСОБА_9 про накладення арешту на рухоме майно цивільного відповідача.
Представник цивільного відповідача заперечував проти задоволення клопотання, оскільки такий захід обмежить право цивільного відповідача, що може призвести до банкрутства підприємства, що в майбутньому в разі задоволення цивільного позову унеможливить відшкодування шкоди потерпілим.
Також представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про вилучення з матеріалів кримінального провадження неналежних доказів, а саме: договору позички №01/07/215-ПКФ-РИ-а-1 від 01.07.2015 року та акт прийому передачі №01/07/215-ПКФ-РИ-а-1 від 01.07.2015 року.
Прокурор, обвинувачений та його захисник, потерпілі та їх представники в судовому засіданні не заперечували проти заявленого клопотання представником потерпілої ОСОБА_7 про вилучення доказів.
Представник цивільного відповідача заперечував проти задоволення клопотання, оскільки договору позички №01/07/215-ПКФ-РИ-а-1 від 01.07.2015 року та акт прийому передачі №01/07/215-ПКФ-РИ-а-1 від 01.07.2015 року ніким не оспорюється, а також вважає його важливим доказом для вирішення питання про компенсацію потерпілим їх моральних та матеріальних збитків.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих та їх представників, представника цивільного відповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного.
З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 170 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК України), вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до клопотання представника потерпілих, останній просить накласти арешт на рухоме майно належне цивільному відповідачу ВКФ «Ракета» в межах розміру позовних вимог, що складають в сукупності 1003366 грн., а саме: Mercedec-Benz S600, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , Ford Tourneo Connect, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 ; Toyota Camry, державний номер НОМЕР_7 , номер двигуна НОМЕР_8 , номер кузова НОМЕР_9 .
Як вбачається з приписів п.п. 4,5 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності.
Як вбачається з наданих представником потерпілих відомостей щодо ринкової вартості рухомого майна, на яке останній просить накласти арешт, відповідає розміру позовних вимог, заявлених потерпілими, що відповідає розумності та співрозмірності обмеження права власності.
Щодо заперечень представника цивільного позивача, суд не може прийняти їх до уваги, оскільки саме такий вид забезпечення кримінального провадження не позбавляє права цивільного позивача на користування вказаним майном при здійсненні господарської діяльності, а також не порушує права інших осіб.
Отже враховуючи докази, які підтверджують належність даного рухомого майна цивільному відповідачу, з урахуванням розміру заявленого до них цивільного позову, з метою його забезпечення, а також враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для ТОВ ВКФ «Ракета», суд приходить до висновку, про необхідність задоволення клопотання представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , в зв`язку з чим слід накласти арешт на рухоме майно ТОВ ВКФ «Ракета», а саме: Mercedec-Benz S600, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , Ford Tourneo Connect, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 ; Toyota Camry, державний номер НОМЕР_7 , номер двигуна НОМЕР_8 , номер кузова НОМЕР_9 .
Крім того, стосовно клопотання представника потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про вилучення з матеріалів кримінального провадження неналежних доказів, суд зазначає наступне.
Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст.ст.87, 89 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, і обов`язок перевірки допустимості доказів покладається на суд.
Заявлений в клопотанні доказ, який потерпіла та її захисник просить припинити досліджувати та визнати недопустимим, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цього доказу у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидності недопустимості цього доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його із взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає, крім того слід зазначити, що суд закінчив досліджувати письмові докази по провадженню 16.02.2016 року тобто до подачі вказаного клопотання.
Посилання потерпілої на не допустимість доказу, а саме договору позики №01/07/215-ПКФ-РИ-а-1 від 01.07.2015 року та акт-прийому-передачі № 01/07/215-ПКФ-РИ-а-1 від 01.07.2015 року, згідно з якими ТОВ «ВКФ Ракета» передала у безкоштовне користування автомобіль Mercedec-Benz G55 АМG, державний знак НОМЕР_10 ТОВ «Ракета-Інжирінг», оскільки під час допиту директорів вказаних підприємств, останні не довели факт передачі вищевказаного автомобіля, відповідно до вимог законодавства України та інших нормативно-правових актів, суд не може прийняти до уваги, оскільки факт відповідності вказаного договору та акту-передачі вирішується в господарському судочинстві, а отже суд не може дати таку правову оцінку.
Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Очевидної недопустимості вказаних вище доказів на даний час не встановлено, суд вважає необхідним в задоволенні вказаного клопотання відмовити та надати оцінку питанню допустимості зазначеного в клопотання доказу в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання представника потерпілих ОСОБА_13 , представника ОСОБА_8 , який діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про накладення арешту на майно належного цивільному відповідачу для забезпечення цивільного позову задовольнити.
Накласти арешт та заборонити відчуження рухомого майна, яке належить ТОВ ІКФ «Ракета» (, м. Дніпропетровськ, вул.. Шосе Криворізьке, 18/а, гараж: (КОАТУУ-)ТОВ ВКФ «Ракета», а саме:
-Mercedec-Benz S600, 2003року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;
- Ford Tourneo Connect, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 ;
-Toyota Camry, державний номер НОМЕР_7 , номер двигуна НОМЕР_8 , номер кузова НОМЕР_9 .
В задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_7 про вилучення з матеріалів кримінального провадження неналежних доказів відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1