Справа № 752/4827/16-к
Провадження №: 1-кп/752/456/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2016 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0011574 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської обл., громадянина України, освіта середня не повна, який офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в порядку ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановив:
02.12.2015 року приблизно о 19:40 годин, ОСОБА_5 , проходячи поруч із будинком № 33, по вул. Льва Толстого в м. Києві звернув увагу на раніше невідомого чоловіка, яким виявився потерпілий ОСОБА_6 , який тримав у руках мобільний телефон та прямував у напрямку під`їзду № 2 будинку за вказаною вище адресою. В цей момент у ОСОБА_5 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_5 , зайшов за ОСОБА_6 у під`їзд, а в подальшому у ліфт, де ОСОБА_5 , вихопив з рук ОСОБА_6 його мобільний телефон марки «Lenovo А369і» вартістю 1477 грн. 00 коп., після чого ОСОБА_5 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 1477 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , пояснив, що 02.12.2015 року проходячи поруч із будинком АДРЕСА_3 , помітив чоловіка, який тримав у руках мобільний телефон та вирішив його викрасти. В подальшому, ОСОБА_5 , зайшов за невідомим у під`їзд, а в подальшому у ліфт, де ОСОБА_5 , вихопив з рук потерпілого його мобільний телефон марки «Lenovo» та з викраденим з місця вчинення злочину зник, а викраденими речами розпорядився на власний розсуд. Одночасно, обвинувачений вказав, що щиро кається, на цей час вже відшкодував потерпілому завдані збитки і просить його суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Водночас, органом досудового розслідування кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Суд з такою кваліфікацією не погоджується з огляду на таке.
Кваліфікуючи ознаку повторність, при кваліфікації дій ОСОБА_5 органом досудового розслідування застосовано з огляду на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2013 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1, 3 ст. 185, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі 3 роки, на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання на іспитовий строк 1 рік.
Як вбачається з ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.10.2014 року, ОСОБА_5 звільнено від покарання за вироком районного суду Закарпатської області від 07.10.2013 року, в зв`язку із спливом іспитового строку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Оскільки застосування ст. 104 КК України, відповідно до її приписів, відбувається за правилами ст. ст. 75-78 КК України, а інкримінований органом досудового розслідування злочин вчинено 02.12.2015 року, тобто після звільнення ОСОБА_5 від покарання в зв`язку із спливом іспитового строку, суд приходить до переконання про необхідність відповідно до правил ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, проте лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, як такого, що покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, дії ОСОБА_5 суд вважає за правильне кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 09.09.2006 року та відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 72 від 02.02.2016 року ОСОБА_5 на час вчинення злочину та на цей час стійким хронічним психічним захворюванням не страждав, виявляв ознаки Легкої розумової відсталості з емоційно-вольовими порушеннями та за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, одночасно не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, на обліку у нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимий, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Одночасно, суд не бере до уваги обтяжуючу обставину вчинення злочину повторно, яка зазначена у обвинувальному акті, оскільки, як встановлено судом, вказана кваліфікуюча ознака в діях ОСОБА_5 відсутня. Крім того, Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 186 КК України.
Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини справи, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і його можна звільнити від відбування покарання із випробуванням, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
Речові докази, а саме: гарантійний талон та фіскальний чек на мобільний телефон «Lenovo А369і», закупівельний акт від 03.12.2015 року, що знаходяться при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_7