АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2016 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000914,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_5 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

По провадженню вирішено питання щодо процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_5 , 26.10.2015 року приблизно о 11 год. 05 хв., керуючи по проїзній частині Брест-Литовського шоссе м.Києва зі сторони вул.Чорнобильської в напрямку с.Стоянка технічно справним автомобілем «IVECO», д.н.з. НОМЕР_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись по проїжджій частині, яка має дві смуги для руху його напрямку, до якої прилягає узбіччя, виділене суцільною лінією дорожньої розмітки, не призначене для руху транспортних засобів, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перестроївся вправо, виїхав на узбіччя, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 та його автомобіль «FIAT», чим порушив п.п.1.5, 1.10, 2.3 підпункт «б», 10.1 Правил дорожнього руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Згідно судово-медичного дослідження, смерть ОСОБА_10 настала від множинних переломів кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, крововтратою та шоком. Порушення ОСОБА_5 п.п.1.5, 1.10, 2.3 підпункт «б», 10.1 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити

ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, що передбачений законом.

На обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, оскільки при призначенні покарання, суд у вироку зазначив обставини, які характеризують особу обвинуваченого виключно з позитивної сторони, зокрема щире каяття, визнання вини та усвідомлення наслідків пригоди, вибачення у рідних загиблого, часткове відшкодування заподіяної шкоди та бажання в подальшому відшкодувати шкоду в повному обсязі, позитивних характеристик, а також того, що обвинувачений працює, має сім`ю, та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та брат інвалід.

Тому, на думку захисника, вирок суду в частині призначеного покарання є необґрунтованим, оскільки за вищенаведених обставин, а також з врахуванням думки прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавлення волі, є підстави звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком. Проте, у вироку не наведено підстав незастосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Крім цього, зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому, поряд з даними, які характеризують особу, враховано і те, що діями ОСОБА_5 була заподіяна смерть потерпілого, чим фактично визнано цю обставину в якості обтяжуючої при призначенні покарання, однак, ці наслідки скоєного, прямо передбачені в якості кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 286 КК України і, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України не могли ще раз враховуватись при призначенні покарання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що призначення основного покарання у мінімальному розмірі, з урахуванням єдиної обставини, яка його пом`якшує - щире каяття, є необґрунтованим. Окрім цього, судом невмотивовано встановлення щирості каяття обвинуваченим, який не викликав поліції на місце події, тому, на думку представника, це єдиний спосіб за допомогою якого обвинувачений намагається зменшити міру покарання.

Також, судом необґрунтовано враховано, при призначенні покарання, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілому, оскільки вказані обставини не підтверджуються доказами, а враховані зі слів обвинуваченого.

Тому, на думку представника, з врахуванням наслідків, які призвели до трагічної смерті потерпілого, обвинуваченому необхідно призначити більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, суд розглянув кримінальне провадження у вчиненні ОСОБА_11 злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України обмеживши дослідження доказів по провадженню допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дав детальні пояснення з приводу обставин його вчинення, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Таким чином дії, ОСОБА_5 виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, що ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому ці обставини апеляційним судом не перевіряються, згідно з вимогами ч.1ст. 404 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який обвинувачується у вчинені злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, які настали, а саме смерть ОСОБА_10 , дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має вищу освіту, працює, як само зайнята особа-підприємець, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, призначений помічником дієздатного брата інваліда 1 групи дитинства ОСОБА_12 , на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, під час досудового розслідування та судового розгляду сприяв органам досудового розслідування і суду в установленні істини у кримінальному провадженні, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, обставину, що його пом`якшує щире каяття.

Та з урахуванням вищезазначених обставин, а також думки потерпілого та його представника, які просили призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі строком більше п`яти років, а також дій обвинуваченого з часткового добровільного відшкодування завданої шкоди та його ставлення до скоєного, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, та з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України і за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому та призначення більш м`якого покарання, як про це ставиться в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, в тому числі з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, на які він вказував в апеляційній скарзі, зокрема щирого каяття, позитивних характеристик, а також того, що обвинувачений працює, має сім`ю, та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та брат інвалід, колегія суддів не вбачає з огляду на те, що вказані обставини в повній мірі були враховані при призначенні покарання, а інші не дають підстав для призначення більш м`якого покарання, яке призначене у мінімальному розмірі.

При цьому доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом при призначенні покарання обвинуваченому, фактично визнано обтяжуючою покарання обставиною смерть потерпілого, яка в обвинувальному зазначена як ознака злочину та вплинула на остаточну кваліфікацію дій обвинуваченого, що є порушенням ч. 4 ст. 67 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так судом у вироку смерть потерпілого враховано, як наслідки вчиненого злочину, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає два різних наслідки, - порушення правил дорожнього руху, як у виді тяжких тілесних ушкоджень, так і у виді смерті потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого

ОСОБА_7 ОСОБА_8 про необґрунтованість призначеного покарання, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази щирого каяття обвинуваченого та часткового добровільного відшкодування ним завданої шкоди, то вони на думку колегії суддів не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну, а також прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки.

При цьому, як видно з матеріалів кримінального провадження обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, сприяв розкриттю злочину, готовий нести кримінальну відповідальність, визнавши будь-яке покарання призначене йому судом, в тому числі, у виді позбавлення волі про, що заявив в суді під час апеляційного розгляду, частково, в сумі 30000 грн., ще під час досудового розслідування відшкодував потерпілому завдану шкоду, що в суді підтвердив представник потерпілого.

За наведеного, а також враховуючи, що вчинений обвинуваченим злочин є необережним, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну вироку колегія суддів не встановила.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2016 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000914 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

___________________ _________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1417/2016

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13
Доповідач ОСОБА_1