Справа № 405/2557/15-к
01 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, суд виніс на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, оскільки судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не закінчено, а строк дії запобіжного заходу спливає 05.07.2016 о 18:10 год.
В судовому засіданні прокурор висловив свою думку продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування запобіжного заходу, просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого на два місяці.
Захисник не погоджуючись із думкою прокурора, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи тим, що на даний час відсутні як мета, так і підстави застосування саме виняткової міри запобіжного заходу. Продовження тримання під вартою може бути виправданим лише за умови наявності серйозних підстав вважати, що цього вимагає суспільний інтерес, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над правом особи на свободу. На даний час суттєво змінилися обставини, за яких застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Є очевидним, що усі ті слідчі дії, на хід яких міг би, на думку слідства, вплинути ОСОБА_5 , виконані. З бокуОСОБА_5 , на даний час, не вбачається наявної або можливої протидії нормальному провадженню по справі, обґрунтованому і справедливому застосуванню закону, має постійне місце проживання, відсутність судимостей,позитивно характеризується.
Обвинувачений повністю підтримав клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 5 ст. 199, ч. 2 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. В ч. 3 ст. 199 КПК України міститься вказівка на обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також на обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З урахуванням викладеного, судом відзначається, що станом на сьогоднішній день всі надані прокурором докази судом досліджені і обвинувачений об`єктивно не може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом їх знищення або спотворення, обвинувачений ОСОБА_5 протягом тривалого часу перебуває під вартою, хоча прокурор вважає необхідним залишати без зміни застосований раніше запобіжний захід, без наведення інших ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Викладене свідчить, що на сьогоднішній день ризик перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальному провадженню суттєво зменшився.
Посилання прокурора на тяжкість злочину та ймовірне покарання, як мету продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, є недостатнім, що також зазначається в рішенні Європейського суду у справі «Мамедова проти Росії», «Вемгофф проти Німеччини», «Летельє проти Франції», «Смирнова проти Росії», «Харченко проти України», «Кущ проти України».
Відповідно практики Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного суду України від 08 липня 2003 року № И-рп/2003 року, ступінь небезпеки переховування не може встановлюватися тільки на підставі суворості можливого вироку, а тяжкість злочину не є самодостатньою підставою для обрання запобіжного заходу.
Із викладеного слідує, що «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника.
Так, прокурор висловив свою думку на доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, він позитивно характеризується по місяцю проживання, раніше не судимий.
Викладені обставини не вказують на наявність передбачених законом підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає недоцільним продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою і відзначає необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло в певний період доби. Відповідно, клопотання захисника підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні для нього залишати будинок, АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 год. до 07:00 год. щоденно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибувати за кожною вимогою до суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , 09.04.1991 року обов`язки не відлучатися із с. В`юнки, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, у якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; утриматися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні.
Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись до нього в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали до 01.09.2016 р.
ОбвинуваченийОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,підлягає доставленню до місця проживання і звільненню з-під варти.
Копію ухвали передати до Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області для виконання.
Копію ухвали направити начальнику Кіровоградської УВП № 14 - для відома.
Ухвала не оскаржується і підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_1