Номер провадження: 11-кп/785/549/16
Номер справи місцевого суду: 496/2719/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0000318 від 24.03.2015 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2015 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи ) років позбавлення волі, з конфіскацією майна.Строк відбуття покарання рахується з дня затримання, з 24.03.2015 року.Запобіжний захід у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишений без змін. Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 1780 грн. 02 коп.,
встановив:
за вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим за те, що, він, 24.03.2015 року, приблизно о 01.00 годин, з корисливих мотивів, попередньо вступивши в злочину змову з невстановленими особами (матеріали досудового розслідування відносно яких виділені в окреме провадження), з метою вчинення розбійного нападу прибули до будинку АДРЕСА_2 . З метою приховування облич, одягнувши заздалегідь приготовлені маски з прорізями для очей, ОСОБА_9 спільно з невстановленими особами через незачинену хвіртку проникли до двору будинку АДРЕСА_2 , після чого через незачинене металопластикове вікно, проникли до житлового будинку в якому на той час відпочивали господарі будинку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Знаходячись в приміщені будинку ОСОБА_9 слідкував за обстановкою, а тим часом один з невстановлених нападників, з метою залякування господарів будинку та подолання їхнього можливого спротиву схопив ОСОБА_11 , яка рухалась на шум в їх бік, повалив її на підлогу та почав душити. В цей час на крик ОСОБА_11 до її кімнати зайшов ОСОБА_12 , побачивши якого, другий невстановлений нападник заздалегідь приготовленою металевою фомкою наніс йому не менш трьох колотих ударів по рукам та одного колотого удару по ногам, після чого повалив ОСОБА_12 на підлогу. Далі ОСОБА_9 , разом з невстановленими особами, погрожуючи спричиненням тілесних ушкоджень небезпечних для життя та здоров`я, стали вимагати від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 віддати їм всі наявні в будинку гроші, на що ОСОБА_12 передав їм 350 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 становить 8148 гривень. Обшукавши будинок, ОСОБА_9 разом з невстановленими особами знайшли та заволоділи грошима ОСОБА_11 в сумі 1100 гривень. Після скоєння нападу ОСОБА_9 разом з співучасниками з місця скоєння злочину зникли розподіливши між собою здобуті кошти.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №84 від 07.05.2015 року, у потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанцій при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не взяв до уваги наявні у кримінальному провадженні пом`якшуючі обставини, не врахував дані про особу обвинуваченого, його ролі у вчиненні злочину, позитивні характеристики, відсутність судимостей, добровільне відшкодування шкоди, завданої потерпілим, активне сприяння розкриттю злочину.
Заслухавшисуддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника,змінили вимоги апеляційної скарги, послалися на те, що під час досудового слідства та судового розгляду були допущені істотні порушення вилог КПК України, зокрема порушено право на захист, оскільки ОСОБА_9 не було достеменно зрозуміла суть обвинувачення, оскільки обвинувальний акт, всупереч вимогам ст.291 КПК України, не містить формулювання обвинувачення, просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як зазначено у п.3 ч.1 ст.409 КПК України, однією з підстав скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного перегляду вироку районного суду були встановлені істотні порушення районним судом вимог КПК України, які тягнуть за собою скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку,у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК Україниу мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Як встановлено апеляційним судомзазначених вимог кримінального процесуального закону суд не дотримався.

Так, під час виконання вимог ст.314 КПК України та судового розгляду обвинувального акту і постановленні вироку щодо ОСОБА_9 районний суд не дотримався, та допустив істотні порушеннявимог кримінального процесуального закону, які полягають о порушенні права обвинуваченого на захист, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягнуть за собою скасування вироку суду. При цьому апеляційний суд виходить з наступних вимог кримінального процесуального закону.

Одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно положенням ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт - це процесуальний акт - документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, який після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогамст.291 КПК України.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.

Разом з цим, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався останнійна стадії досудового розслідування та правова кваліфікація інкримінованого кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відсутнє (т.1, а.с. 1-3).
Вказані відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_9 , за цим процесуальним рішенням (обвинувальним актом) - фактично має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_9 , після викладення фактичних обставин справи, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_9 , за передбаченою законом процедурою, висунуте не було.

Таким чином, суд першої інстанції на зазначені вище недоліки оформлення та змісту обвинувального акту уваги не звернув і за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення ОСОБА_9 та невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, фактично розглянув не висунуте обвинувачення та ухвалив оскаржуваний вирок.

Такі дії районного суду не відповідають вимогамкримінального процесуального кодексу Українита суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Відповідно до положень ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п.13 ч.1 ст.7 КПК України, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч.2ст.20 цього Кодексу, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст.ст.59,63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.

Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997року.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-1V від 23.02.2006року, зі змінами, внесеними згідно із Законами №3135-V1 від 15.03.2011року та №5463-V1 від 16.10.2012року, остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав і основоположних свобод, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Цей Закон, як зазначено в Преамбулі, регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідність усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ проти України.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, оскільки саме з моменту доведення «обвинувачення» до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що останній скоїв злочин - є безпідставним на недопустимим, порушує принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка базується на принципах закріплених в ст.ст. 62, 129 п.3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.).

За змістом вказаних норм національного та міжнародного законодавства - кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, який відповідає вимогам закону, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, встановлені апеляційним судом порушення, які були допущені органом досудового розслідування та судом першої інстанції, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України обвинуваченого права на захист та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_9 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому,з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог ст.314 КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести підготовче провадження у відповідності до вимог Глави 27 Розділу IV КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, приймаючи до уваги, що ризики, які були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 не перестали існувати, а матеріали кримінального провадження, не містять даних про неможливість подальшого перебування ОСОБА_9 під вартою, та такі дані не були надані суду стороною захисту, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний під час досудового розслідування строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2015 рокуу кримінальному провадженні №0000318 від 24.03.2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000318 від 24.03.2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.187 КК Україні, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у виді тримання під вартою продовжити до 28 серпня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5