В И Р О К
іменем України
"16" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007300 від 25 травня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2001 року за ч. 1 ст. 142, ст. 94, ст. 42 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 13 жовтня 2009 року по відбуттю строку покарання;

2) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 08 лютого 2013 року по відбуттю строку покарання;

3) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, знятого з обліку 06 квітня 2016 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у зв`язку із закінченням випробувального строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України;

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 25 травня 2016 року о 13 годині 00 хвилин знаходився в приміщенні магазину «Фуршет», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 1, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна та обернення його в свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, підійшов до торгового стелажу, із якого взяв продукти харчування, а саме: биток свинний, вагою 1,690 кг, закупівельна вартість якого становить 101 грн. 32 коп.; вирізку свинну, вагою 3,154 кг, закупівельна вартість якої становить 193 грн. 34 коп.; стегно свинне, вагою 1,814 кг, закупівельна вартість якого становить 88 грн. 61 коп., а всього на загальну суму 383 грн. 27 коп., після чого поклав вказаний товар у принесений із собою пакет.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , діючи таємно, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, непомітно від працівників вказаного магазину та покупців, які знаходилися у приміщенні магазину, не розрахувавшись за вказані продукти харчування, пройшов через касу та направився до виходу із магазину і намагався вийти із приміщення магазину, однак при виході його було затримано працівником охорони вказаного магазину.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (не працює, раніше судимий, неодружений); позицію сторони обвинувачення, а саме прокурора про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді арешту, відсутність завданої шкоди, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також те, що предметом злочину є продукти харчування, загальна вартість яких складає 383 грн. 27 коп., та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді арешту.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, апріорі не кореспондуються з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався і підстави його визначення на даному етапі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні биток свинний, вагою 1,690 кг, вирізку свинну, вагою 3,154 кг та стегно свинне вагою 1,814 кг залишити у володіння ДП «Рітейл Центр».

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1