ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 9 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
при секретарі ОСОБА_7 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 80000664 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 ,
встановила:
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року засуджено:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з неповною вищою освітою, раніше не судимого, що працював на заводі «Оболонь» зварником, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у званні молодший лейтенант, на посаді командира відділення,

- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Судом вирішено питання судових витрат, розв`язано цивільні позови та долю речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 строк утримання під вартою з 12 травня 2015 по 17 лютого 2016 року зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
За вироком суду, 29 квітня 2015 року, приблизно о 17 годині, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 під час чергування на блокпосту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому поблизу АДРЕСА_2 зупинив ОСОБА_8 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на мотоциклі приїхав до блокпосту та почав образливо висказуватись у адресу військовослужбовців ЗС України. Запідозривши ОСОБА_8 на причетність
до незаконного збройного формування, так званої «Донецької народної республіки», ОСОБА_5 віддавши відповідний наказ молодшому сержанту ОСОБА_9 на службовому автомобілі ВАЗ 2101, який перебуває на балансі вищевказаної військової частини, під керуванням ОСОБА_9 , доставив ОСОБА_8 до блокпосту розташованому на перехресті дороги АДРЕСА_3 , де перевірив причетність ОСОБА_8 до вказаного формування за списками розшукуваних осіб, пов`язаних з незаконним озброєним формуванням. Після чого, ОСОБА_5 прийнято рішення про перевезення ОСОБА_8 за межі блокпосту «Перевал».
ОСОБА_8 було доставлено на автомобілі під керуванням ОСОБА_10 у район відвалу шахти «Святої Матрони», неподалік села Неліпівка Костянтинівського району Донецької області. Після цього, ОСОБА_8 вийшов з автомобілю і спробував вдарити ОСОБА_5 ногою у пах та кинувся тікати, вигукуючи у бік ОСОБА_5 погрози вбивством та образливі слова. ОСОБА_5 віддав останньому наказ зупинитися, проте ОСОБА_8 проігнорував зазначений наказ та продовжував бігти далі. Після чого, ОСОБА_5 , із закріпленої за ним вогнепальної зброї автомату АКС-74 № НОМЕР_2 здійснив у автоматичному режимі 4 постріли вгору, що не привело до очікуваної реакції з боку ОСОБА_8 . Тоді ОСОБА_5 умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, здійснив постріл у бік ОСОБА_8 , при цьому усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій постріл у бік людини, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_8 та свідомо допускав її настання.
У результаті вчинення навмисних дій ОСОБА_5 куля влучила у задню праву ділянку грудної клітини ОСОБА_8 , що спричинило наскрізне вогнепальне кульове поранення і пошкодженням правої підключичної артерії, від чого ОСОБА_8 помер на місці події.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, через надмірну суворість, просить вирок та ухвалу змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ст. 115 на ст. 119 КК України та призначити за цим законом більш м`яке покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України.
На касаційну скаргу захисника надійшли заперечення від прокурора, який просить залишити судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що сам ОСОБА_5 не заперечує, що він здійснив постріли у напрямку втікаючого ОСОБА_8 , але зазначає, що при цьому не мав наміру його вбивати. Про подію, що сталась керівництву не доповідав, а зізнався у скоєному лише через кілька днів, коли на блокпост приїхали командири і розповіли про знайдений труп.
Свідок ОСОБА_9 , який показав, що приїхавши до шахти «Святої Матрони» ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вийшли з машини, а поки він розвертав автомобіль пролунало 2-3 постріли.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №88 від 30 квітня 2015-25 травня 2015 року причиною смерті ОСОБА_8 стало наскрізне, вогнепальне, кульове поранення грудної клітини, ускладнене гострою крововтратою.
Крім того, винуватість ОСОБА_5 стверджується й даними, що містяться у протоколі огляду місця події (т. 1 а.п. 32-46, 63-69), протоколі огляду трупа з фото таблицею ( т. 1 а.п. 51-55), протоколі пред`явлення трупу для впізнання ( т. 1 а.п. 56,58), протоколі огляду предметів ( т. 1 а.п. 86-89, 90-93), протоколі огляду предметів, схожу на автоматичну зброю «Калашникова» (т. 1 а.с. 99-100,102-105), протоколі проведення слідчого експерименту (т.1 а.п. 134-135).
Висновками судової психіатричної експертизи № 292 від 21 травня 2015 року, під час якої ОСОБА_5 розповів, що мав поцілити у ноги потерпілому, але не втримав зброю і поцілив у спину.
Зважаючи на наведене, висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Крім того, відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 292 від 21 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 є психічно здоровим. В момент вчиненні інкримінованого правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент вчинення правопорушення не знаходився в тимчасово хворому розладі психічної діяльності. В теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує, так як не є душевнохворим. Отже, доводи касаційної скарги захисника в частині вчинення правопорушення у стані афекту належним чином перевірялись судом та були відкинуті як необґрунтовані.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано правильно.
Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляції захисника доводи, аналогічні за своїм змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК, воно є справедливим та достатнім для виправлення засудженого й попередження скоєння ним нових злочинів.
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3