АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/644/16 Справа № 201/1866/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0003100 від 18.07.2015 року за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

-за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі;

-за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5-ти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 5-ти років позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, призначивши іспитовий строк 3 роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3150 грн.

Долю речових доказів вирішено.

Судом 1 інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що маючи умисел на таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка) 17.07.2015 року близько 18 годин 50 хвилин, перебуваючи біля приміщення супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 3-Д, побачив у тамбурі вказаного супермаркету майно, яке належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 , а саме: велосипед зеленого кольору марки «Specialized P1 all mountain», який визначив як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_7 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, зайшов до тамбуру, який знаходиться перед входом у супермаркет «АТБ» та взявши за руль велосипед зеленого кольору марки «Specialized P1 all mountain», який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 вартістю 3150 грн., викотив його з приміщення тамбуру вказаного супермаркету на вулицю. Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, направився з викраденим майном в сторону двору житлових будинків, який знаходиться за супермаркетом «АТБ», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 3-Д, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму в розмірі 3150 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 16.11.2015 року близько 16 години 40 хвилин, перебуваючи на третьому поверсі у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, протиправно проник в приміщення квартирного тамбуру, розташованого на третьому поверсі між квартирами АДРЕСА_3 , після чого побачив майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме велосипед червоного кольору марки «Ford Rasta 2012 III», який визначив як об`єкт свого злочинного посягання, та викотив його з вказаного приміщення тамбуру.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з викраденим майном покинув приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму в розмірі 1608,60 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 4-х років 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання не враховано низки обставин, а саме: протягом 2014 року ОСОБА_7 вчинив умисний злочин проти власності, за який був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. Під час іспитового строку, маючи непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, ОСОБА_7 17.07.2015 року та 16.11.2015 року, тобто менше як через 1 рік з дня звільнення та під час відбування покарання з випробуванням, вчинив нові злочини проти власності, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які згідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином відповідно. Зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, як його щире каяття.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у суді першої інстанції, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі за вичинені кримінальні правопорушення, що інкримінуються, не підтримав апеляційну скаргу прокурора щодо застосування ст. 71 КК України при призначенні покарання, думки потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин, правильно встановивши фактичні обставини справи та правильно кваліфікувавши його дії за ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, що в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, під час якого порушень процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку, не встановлено.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд 1 інстанції правильно дійшов висновку щодо неможливості застосування ст. 71 КК України та призначення обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, оскільки матеріали справи містять ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року (а.с. 16), відповідно до якої за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнений від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку. Зазначена ухвала суду набрала чинності 04.01.2016 року та в апеляційному порядку не переглядалась, що було досліджено суддею в судовому засіданні та підтверджується його звукозаписом.

Крім того, на думку колегії суддів при призначенні покарання, судом обґрунтовано застосовано положення ст.75 КК України. При вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, повне визнання вини та щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, призначивши іспитовий строк 3 роки та на підставі ст. 76 КК України поклав на особу, звільнену від покарання з випробуванням обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 вказаної статті.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, та за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , за вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року, - залишити без задоволення, а вказаний вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: