АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/589/16 Справа № 183/4191/15 Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
В с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 7 000 грн.
Згідно вироку суду першої інстанції, 07 березня 2015 року, близько 00 годин 10 хвилин, між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які перебували в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване в АДРЕСА_3 , виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_10 схопив рукою за шию ОСОБА_6 , насильно вивів її з приміщення кафе та насильно посадив на переднє сидіння автомобіля марки «Dacia solensa».
Під час руху в автомобілі, сварка між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 продовжувалася, і в ході сварки ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, охоплений єдиним умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , 07.03.2015 року, близько 00 годин 15 хвилин, тримаючи ОСОБА_6 правою рукою за голову, декілька разів ударив останню підборіддям об торпеду автомобіля.
Після цього, 07.03.2015 року, близько 00 годин 45 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , діючи з єдиним умислом на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , наніс декілька ударів руками по обличчю та голові ОСОБА_6 .
В результаті протиправних дії обвинуваченого ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку 1 ступеню, синцями навколо лівого ока, на лівій щоці, лівій боковій поверхні шиї, в області підборіддя, саднами на лобі, спинці носу, підборідді, біля зовнішнього кута лівого ока, які у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6-ть діб, але не більше ніж 21-а доба.
В апеляційній скарзі потерпіла та її представник просять вирок суду, в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через свою м`якість і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим внаслідок своєї м`якості. Вважає необґрунтованими висновки суду щодо щирого каяття обвинуваченого, оскільки вибачення у потерпілої останній не попросив, витрати на лікування та моральну шкоду не відшкодував. Посилається, що покарання у виді штрафу не забезпечить досягнення його мети, оскільки він працює в магазині, директором якого є його мати і штраф буде сплачений його батьками. Крім того, зазначає, що в Номосковському міськрайонному суді знаходиться на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні представник потерпілої підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, вважала вирок суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання внаслідок його м`якості та просила ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та її представника, посилались на її необґрунтованість і просили вирок суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Прокурор в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу потерпілої та її представника і просила її задовольнити.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 , правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України та інші фактичні обставини кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, визнавались самим обвинуваченим, тому апеляційний суд не здійснює їх перевірку та виходить із фактичних обставин, які встановлені судом першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного пока-рання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через свою м`якість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вироку суд, призначаючи покарання врахував, що обвинувачений скоїв злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, позитивно характеризується за місцем роботи. Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом не встановлено.
Також судом зазначено, що, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, виходячи з поняття покарання та його цілей, встановлених в ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу. Саме таке покарання, на думку суду першої інстанції, буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути… невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Стаття 414 КПК України встановлює, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при призначенні покарання не виконав належним чином вищевказані вимоги закону, формально послався у вироку та не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та інші обставини, які впливають на вид і розмір покарання та необґрунтовано призначив найменш суворий вид покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідкам та меті покарання.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 330/Е від 22.04.2015 року та висновку судово-медичної експертизи № 450/Е/Д від 09.06.2015 рокупотерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку 1 ступеню, синцями навколо лівого ока, на лівій щоці, лівій боковій поверхні шиї, в області підборіддя, саднами на лобі, спинці носу, підборідді, біля зовнішнього кута лівого ока, які у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6-ть діб, але не більше ніж 21-а доба.
Враховуючи зазначені обставини, а також тривалість та періодичність нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_10 мінімального за видом покарання.
При обранні виду і розміру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. ст. 12, 24 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, з умисною формою вини, основним об`єктом посягання якого є здоров`я особи, яке згідно Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю, а також час та спосіб вчиненого злочину та кількість спричинених тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд також враховує позицію потерпілої щодо виду і розміру покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , його характеристики, часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди та погоджується з висновками суду про відсутність у обвинуваченого щирого каяття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрун-тованість призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді штрафу і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді арешту, але з урахуванням даних про особу обвинуваченого, зокрема наявність задовільної та позитивної характеристик, часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди та повне визнання вини, не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті і таке покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 , його кари за вчинене та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим так і іншими особами, у зв`язку з чим доводи потерпілої та її представника, в цій частині, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги потерпілої та її представника щодо вирішення цивільного позову, а саме необґрунтованості рішення суду першої інстанції про розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вирок суду в частині вирішення цивільного позову, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 1166, 1167, 1193 ЦК України та не врахував належним чином обставини, які мають істотне значення для визначення розміру відшкодування немайнової шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_6 .

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».
Відповідно до ст. 23 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування норм при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував належним вказані вимоги закону та не навів достатніх та переконливих мотивів при прийнятті рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.
Так, суд першої не звернув належної уваги, що потерпіла внаслідок вчиненого злочину та заподіяних їй тілесних ушкоджень зазнала фізичного болю та моральних страждань внаслідок ушкодження здоров`я та необхідності медичного лікування. Не врахував позбавлення потерпілої на певний період можливості вести звичний спосіб життя та здійснювати роботу, яка потребує фізичних навантажень. Також судом не належним чином враховано приниження честі та гідності потерпілої, оскільки тілесні ушкодження їй були заподіяні обвинуваченим в громадському місці та на очах інших осіб.

В ході апеляційного розгляду встановлено обставини та підстави для задоволення цивільного позову потерпілої щодо стягнення моральної шкоди, які підтверджуються матеріалами провадження та визнавались самим обвинуваченим, зокрема вчинення ним злочину, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, враховуючи характер і обсяг душевних страждань, які зазнала потерпіла, та які є підставою для відшкодування моральної шкоди, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та захисту своїх порушених прав, з урахуванням всього вищевикладеного, а також враховуючи незначний період перенесених моральних страждань та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, проте не в повному обсязі, зазначеному потерпілою в своїй позовній заяві та апеляційній скарзі.
При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості майнової шкоди і, за відсутності належних документів, які б підтверджували не отриману заробітну плату, витрати на лікування, їх розмір та інші витрати, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити відповідне рішення.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову,скасувати.

Призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці.
Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту виконання вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

___________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3