АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/7503/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/181/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5
розглянула 15 березня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року, у кримінальному провадженні № 0000414 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, з вищою освітою, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком суду цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 370, 41 грн.; моральної шкоди 25 тисяч гривень 00 копійок (двадцять п`ять тисяч) грн., витрати на правову допомогу 6 000 грн. (шість тисяч) грн.
Речовий доказ автомобіль «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться під розпискою у ОСОБА_6 залишено у розпорядженні останнього, дозволивши користуватися та розпоряджатися на власний розсуд.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_9

представник потерпілого - ОСОБА_10

обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та вирішити питання щодо арештованого рухомого майна ОСОБА_6 , а самеавтомобілю «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25.04.2009 року, належить йому на праві приватної власності. В резолютивній частині вироку зазначити про продовження арешту майна ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченго ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2016 рокуОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, 06 серпня 2015 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, в світлий час доби, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по прилеглій території АЗС «АВІАС» (розташованої за адресою проспект 200-річчя Кривого Рогу, 36) у напрямку виїзду на проїзну частину дороги проспекту 200-річчя Кривого Рогу.
В цей час, попереду автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS», по прилеглій частині виїзду з території АЗС, зліва на право в напрямку його габаритної смуги, рухався технічно справний велосипед «WINNER», під керуванням велосипедиста ОСОБА_8 , видимість якого для водія ОСОБА_6 ні чим не обмежувалася.
Водій ОСОБА_6 , наближаючись до вказаного велосипедиста, не маючи перешкод для його своєчасного виявлення, повинен був оцінити наближення велосипедиста, як небезпеку для руху та вжити заходів щодо зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до зупинки, але проявивши неуважність продовжив рух в небезпечному напрямку, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п. 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно якого
-«12.3. У разі виникнення небезпеки для руху..., яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу…».
В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування гальмування мав об`єктивну можливість запобігти настанню ДТП, однак в результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на прилеглій території АЗС «АВІАС» (розташованої за адресою проспект 200-річчя Кривого Рогу, 36) в Саксаганському районі м. Кривого Рогу допустив наїзд на велосипед «WINNER» під керуванням велосипедиста ОСОБА_8 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1833 від 17.09.2015, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритий перелом кісток правої гомілки зі зміщенням уламків в середній третині, забійна рана в проекції внутрішньої щиколотки правого гомілково-ступневого суглобу, садна в проекції лівого ліктьового та обох колінних суглобів, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя).
Згідно висновку експерта № 58/27 - 172 від 17.09.2015, в діях водія ОСОБА_6 , по керуванню автомобілем «MITSUBISHI GRANDIS» вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що настала.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України та наслідками, що наступили, - заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст..ст.174, 374 КПК України не вирішив питання щодо арештованого майна ОСОБА_6 , а саме автомобілю «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Так, станом на 09.02.2016 року ОСОБА_6 не відшкодовано матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_11 . З метою забезпечення відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, прокурор вважає за необхідне продовжити дію накладеного арешту на рухоме майно останнього.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про те, що під час судового розгляду кримінального провадження не було допитано потерпілого ОСОБА_8 незважаючи на бажання обвинуваченого допитати його. Суд зробив висновок, в діях потерпілого також вбачається невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України, але з технічної точки зору зазначені невідповідності не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, що настала. У висновку експерта №58/27-172 від 17.09.2015 року потерпілий вказав, що раптово змінив напрямок руху та створив обвинуваченому небезпеку для руху. Не зрозуміло також, чому потерпілий на велосипеді рухався по пішохідному переходу. Судом не встановлено траєкторію руху велосипедиста. Крім того, суд не повинен був покладатися на розрахунки експерта авто техніка, тому, що зміст його висновку суперечив показам обвинуваченого у суді. Потерпілою стороною не було надано жодного доказу про те, що стан велосипеду потерпілого відповідав вимогам ПДР. Обвинувачений звертає увагу на те, що потерпілий мав перекотити велосипед через територію заправки та по пішохідному переходу, а не їхати на велосипеді. Між тим, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд незаконно стягнув з нього процесуальні витрати в сумі 6000 грн., однак мав стягнути лише витрати потерпілого, понесені ним під час розгляду справи в суді за участі адвоката ОСОБА_10 , що дорівнює 628, 37 грн. Крім того, суд стягнув з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6370, 41 грн. замість 6242, 29 грн, зазначених представником потерпілого в клопотанні. Розрахунок моральної шкоди представником потерпілого не було надано взагалі, а тому суд на власний розсуд дійшов висновку про те, що страждання потерпілого були дуже тривалі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченго ОСОБА_6 вказує на порушення судом процесуального права під час ухвалення вироку. Так, в жодне судове засідання не було належним чином викликано потерпілого та не проведено судове засідання за його участі в режимі відео конференції. Задовольняючи цивільний позов потерпілого суд не взяв до уваги неправомірну поведінку потерпілого. Стороною обвинувачення не надано відомостей про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності. Суд не мав права приймати до уваги покази обвинуваченого під час слідчого експерименту, оскільки останнього на той момент було допитано у якості свідка. З цих же підстав суд не мав права класти в основу вироку висновок експерта. У вироку вказано, що водій ОСОБА_12 рухався по територіАЗС зі швидкістю 10 км/год, тоді як на АЗС існує обмеження швидкості в 5 км/год, які обвинувачений не перевищував.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у повному обсязі та заперечував проти доводів апеляційної скарги сторони захисту.

При апеляційному розгляді кримінального провадження, представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_10 , заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, доводи апеляційної скарги прокурора підтримав.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , кожен окремо наполягали на задоволенні їх апеляційних скарг в повному обсязі та скасуванні судового рішення, проти доводів апеляційної скарги прокурора заперечували.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційих скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Вказані вимоги закону під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч.2 ст.286 КК України, та вина обвинуваченого ОСОБА_6 у його вчиненні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

Як на докази вини ОСОБА_6 , у вчинені даного злочину суд правомірно послався на письмові матеріали справи, зокрема висновки авто технічної експертизи №58/27-172, а також покази самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який під час судового розгляду провадження вину визнав у повному обсязі та детально пояснив обставини, за яких мала місце дорожньо-транспортна пригода.
Так, з показів обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції вбачається, що він, близько 20.00 години 06.08.2015 року керуючи своїм автомобілем «MITSUBISHI GRANDIS» рухався по прилеглій території АЗС у напрямку виїзду з її території. В цей час з ліва на право в напрямку смуги обвинуваченого рухався велосипедист ОСОБА_8 , якого обвинувачений не помітив та здійснив на нього наїзд, що побачив у дзеркало після падіння велосипедиста.
Колегія суддів звертає увагу на послідовність та незмінність показів ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні в суді першої інстанції, тому суд правомірно взяв їх до уваги, як правдиві і такі, що відповідають дійсності.

Між тим, в ході досудового розслідування було проведено слідчий експеримент за участі ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_10 , метою якого була перевірка та уточнення відомостей, котрі мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Під час означеного слідчого експерименту, який відбувся 09.09.2015 року (т.1 а.кп.54-89), за участю учасників події ДТП, у присутності понятих, було встановлено фактичні дані, в тому числі про траєкторію руху транспортних засобів обвинуваченого та потерпілого, місце їх зіткнення. В ході зазначеної слідчої дії ОСОБА_6 пояснив, що він виконуючи виїзд із прилеглої території АЗС «АВІАС» не надав переваги у русі велосипедисту, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього, провину у скоєному визнав у повному обсязі. Водій ОСОБА_6 також зазначив, що рухався прямолінійно, без зміщення вправо чи вліво керованого ним автомобіля, аж до самого наїзду на велосипедиста, пояснивши, що нічого на момент ДТП не обмежувало та не перешкоджало йому бачити велосипедиста, оскільки видимість та оглядовість на момент проведення слідчого експерименту повністю відповідала умовам ДТП та була необмеженою. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 вказав, що не бачив велосипедиста, але так як він зрозумів після наїзду на нього, велосипедист рухався з ліва на право за напрямком руху автомобіля.
В ході слідчого експерименту про обставини ДТП, що мала місце 06.08.2014 року розповів також потерпілий ОСОБА_8 , який в цілому підтвердив пояснення ОСОБА_6 , не погодившись лише з місцем наїзду на нього. По закінченню слідчого експерименту, з його протоколом були ознайомлені учасники експерименту, в тому числі ОСОБА_6 , котрий заяв, зауважень та доповнень до нього не мав.
На підставі даних, отриманих в ході слідчого експерименту, органом досудового розслідування призначено авто технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Які невідповідності вимогам ПДР України, котрі з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події ДТП, вбачаються в діях водія ОСОБА_6 та велосипедиста ОСОБА_8 .?»
Зазначену експертизу проведено по двом варіантам дорожньої обстановки: з урахуванням свідчень водія ОСОБА_6 та з урахуванням свідчень велосипедиста ОСОБА_8 .
З експертного висновку експерта ОСОБА_13 №58/27-172 від 17 вересня 2015 року (т.1 а.кп. 101-104) за варіантом механізму ДТП №2 (за свідченнями ОСОБА_8 ) вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України в діях водія ОСОБА_6 з керування автомобілем «MITSUBISHI GRANDIS», які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що настала. Висновками експерта також встановлено невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України в діях велосипедиста ОСОБА_8 , але з технічної точки зору, зазначені невідповідності вимогам ПДР не перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що настала. При цьому, експерту не надалось можливим вирішити поставлене на експертизу питання за варіантом механізму ДТП №1 (за свідченнями ОСОБА_6 ), у зв`язку з відсутністю даних, щодо швидкості та траєкторії руху велосипеда під керуванням ОСОБА_8 до наїзду. Зазначені дані, ОСОБА_6 під час слідчого експерименту вказати не зміг.
Крім результатів слідчого експерименту та експертного висновку, матеріали кримінального провадження містять ряд письмових доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та виклав у мотивувальній частині вироку, серед яких: протокол огляду місця події ДТП віл 06.08.2015 року пр.200 річчя Кривого Рогу, в районі АЗС «Авіас» та е/о №105а в м.Кривому Розі 06.08.2015 року о 20.00 годині за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (т.1. а.кп. 6-12); висновок судово-медичної експертизи №1833 від 17.09.2015 року, відповідно до якого в ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому кісток правої гомілки зі зміщенням уламків в середній третині, забійної рани в проекції внутрішньої щиколотки правого гомілково-ступневого суглобу, садна в проекції лівого ліктьового та обох колінних суглобів, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя). Характер виявлених ушкоджень в наданих медичних документах на ім`я потерпілого, свідчить, що термін їх виникнення відповідає 06.08.2015 року (т.1 а.кп.95-98); висновок експерта № 58/28-151 від 21.09.2015 року, відповідно до якого на момент огляду рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані. Так як на момент огляду несправностей рульового керування та гальмівної системи автомобіля «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , які могли стати причиною відмови систем, не виявлено, то питання про причини та час їх виникнення, з технічної точки зору, втрачає сенс (Т.1 а.кп. 107-110).
Так, обєктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (в конкретному випадку спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень), причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного звязку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що подія ДТП 06.08.2015 року мала місце за участі двох водіїв: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
При цьому, суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі висновок експерта ОСОБА_13 №58/27-172 від 17 вересня 2015 року прийшов до правомірного висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 12.3. Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням суспільно небезпечних наслідків спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки дорожнього руху, допущене особою, яка керує транспортним засобом, закономірно тягне за собою наслідки, передбачені ч.2 ст.286 КК України.

З вироку суду вбачається, що доводи сторони захисту про наявність порушень ПДР і з боку потерпілого ОСОБА_8 (п.10.1) були предметом перевірки суду першої інстанції. Однак, аналіз зібраних та досліджених в суді доказів свідчить провідсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху, які б перебували в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Так, з огляду на те, що водій автомобіля «Mitsubishi Grandis» ОСОБА_6 міг знизити швидкість керованого ним автомобіля, без застосування екстреного гальмування, то невідповідні вимогам п.10.1 ПДР України дії велосипедиста ОСОБА_8 , з технічної точки зору не містять причинного зв`язку з настанням події ДТП.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , виконуючи виїзд із прилеглої території АЗС не надав перевагу у русі велосипедисту, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього, порушивши п.12.3 ПДР.

Проводячи аналіз висновку автотехнічної експертизи №58/27-172 від 17 вересня 2015 року, колегією суддів встановлено, що він є науково обґрунтованим, виваженим, ґрунтується на всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а тому, у відповідності до ст.ст.85, 86 КПК України є належним та допустимим доказом. Крім того, з експертного висновку вбачається, що його фактично проведено лише за варіантом механізму ДТП вказаним велосипедистом ОСОБА_8 , при цьому, варіант механізму ДТП вказаний обвинуваченим ОСОБА_6 не був предметом експертного дослідження, так як ОСОБА_6 під час слідчого експерименту не вказав даних, щодо швидкості та траєкторії руху велосипеда під керуванням ОСОБА_8 до наїзду (механізм взаємного зближення ТЗ).
Отже, доводи захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 про те, що висновок експерта ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_6 у якості свідка, наданих ним під час слідчого експерименту, а тому не може бути прийнятий у якості допустимого доказу є безпідставними. Висновок авто технічної експертизи №58/27-172 від 17 вересня 2015 року, який покладено судом в основу вироку, зроблено виключно на підставі свідчень потерпілого ОСОБА_8 стосовно механізму ДТП, наданих ним в ході слідчого експерименту від 09.09.2015 року. В той же час, експерт не мав можливості вирішити поставлене на вирішення судової експертизи питання за варіантом механізму ДТП ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю достатніх для цього даних, оскільки ОСОБА_6 не бачив велосипедиста до наїзду на нього, а отже не зміг вказати траєкторію його руху під час слідчого експерименту.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не повинен був покладатися на висновки експерта авто техніка.
Між тим, ні захисник ОСОБА_7 , ні обвинувачений ОСОБА_6 при судовому розгляді справи судом першої інстанції не заявляли клопотань про проведення іншого слідчого експерименту, додаткової чи комісійної автотехнічної експертизи.
Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в основу вироку, як того вимагає ст.23 КПК України, судом покладено покази ОСОБА_6 , надані ним в ході судового розгляду кримінального провадження при допиті в суді першої інстанції, а не його пояснення під час досудового розслідування, а саме слідчого експерименту.
Покладені в основу вироку докази повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при цьому його твердження про те, що в справі відсутні належні та допустимі докази в підтвердження доведеності його вини, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_8 , колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності. В свою чергу суд першої інстанції навів у вироку суду належне мотивування своїх висновків , з якими колегія суддів погоджується.
На думку колегії суддів, твердження апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника про необхідність скасування вироку суду у зв`язку з розглядом кримінального провадження судом за відсутності потерпілого, також не можуть бути задоволені, з огляду на наступне.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду кримінального провадження, проте до початку судового розгляду надав до суду клопотання про розгляд провадження за його відсутності, у зв`язку з навчанням ОСОБА_8 в Запорізькому Державному Медичному Інституті, про що надав відповідну довідку. Між тим, під час судового розгляду провадження, на кожному судовому засіданні був присутній представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_10 .
Більш того, відповідно до журналу та фонограми звукозапису судового засідання, перед судовими дебатами, під час обговорення питання щодо виклику та допиту потерпілого, ні обвинувачений ОСОБА_6 , ні його захисник ОСОБА_7 не наполягали на допиті потерпілого ОСОБА_8 в суді та вважали можливим розгляд провадження без його участі.
При цьому, колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника про необхідність скасування вироку суду в частині цивільного позову, виходячи з наступного.
Так, потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6370. 41 грн. та 50 000 грн. - моральної шкоди, який судом задоволено частково.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 в результаті ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження та проходив відповідне лікування. Витрати пов`язані з лікуванням потерпілого підтверджуються квитанціями та чеками (т.2 а.кп.19-50), в тому числі і накладною №46 від 11.08.2015 року з ПП «Консолідація» на суму 3500 грн. на придбання фіксатора для остиозинтеза, вказана накладна завірена підписом та печаткою особи, що надала послугу (т.2 а.с.84)
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував всі витрати потерпілого ОСОБА_8 пов`язані з лікуванням та придбанням ліків і правильно визначив розмір заподіяної матеріальної шкоди, а тому твердження ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про не підтвердження документально потерпілим витрат на суму 6 370, 41 грн., не відповідає дійсності.
Відносно тверджень сторони захисту про незаконне розв`язання судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., яка на думку обвинуваченого та його захисника є явно завищеною та не підтвердженою, то такі твердження колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції визначив, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_8 діями обвинуваченого, спричиненого потерпілому фізичного болю, обсягу страждань, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, порушенням звичайного ритму життя ОСОБА_8 , який тривалий час був обмежений у русі. При цьому, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, обґрунтовано, на думку колегії суддів, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000грн., частково задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

З огляду на викладене, підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зменшення стягнених з нього судових витрат на правову допомогу потерпілого не ґрунтуються на законі.
Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, витрати на правову допомогу є процесуальними витратами.
Згідно ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Разом з тим, згідно ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. В конкретному випадку ця сума становить 6000 грн., за квитанцією та актом про надання юридичних послуг адвоката ОСОБА_10 (т.2 а.кр. 85, 86). Відповідно до Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, на який посилається сторона захисту в апеляційних скаргах, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Аналогічне роз`яснення міститься і в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах».
Що стосується вимог апеляції прокурора стосовно внесення змін в резолютивну частину оскаржуваного вироку та зазначення про продовження арешту майна ОСОБА_6 , колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на наступне.
Як було встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , в ході досудового розслідування, потерпілим ОСОБА_8 було пред`явлено до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування спричиненої йому моральної та матеріальної шкоди.
24.09.2015 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, з метою забезпечення цивільного позову, накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_6 , а саме: «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності.(т.2, а.кп. 172-173).
На момент розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, матеріальну та моральну шкоду потерпілому обвинуваченим не відшкодовано, при цьому ухвала суду про накладення арешту на рухоме майно обвинуваченого ОСОБА_6 набрала чинності, ні ким не була оскаржена, строку дії не містить, а тому не потребує продовження, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор. При цьому, передбачені ст..174 КПК України підстави скасування арешту на даний момент відсутні.
На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 404,405, 409 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

П О С Т А Н В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року, відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4