АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0008860 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Золотоноша Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2013 року і остаточно призначено ОСОБА_5 покарання 4 (чотири) роки два місяця позбавлення волі.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, останній раз, вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнившись 5 червня 2015 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 7 днів, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин.
Так, 11 вересня 2015 року біля 15.35 год. ОСОБА_5 , знаходячись на приміському вокзалі станції Київ-Пасажирський, що на Вокзальній площі, 1 в м. Києві, побачивши неподалік приміських колій № 3-4 раніше незнайому ОСОБА_7 , яка тримала на плечі жіночу сумку, вирішив її викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підбіг ззаду до ОСОБА_7 і шляхом ривка відкрито викрав у неї з плеча жіночу сумку, вартістю 300 грн., в якій знаходився гаманець, вартістю 100 грн. з грошовими коштами в сумі 35 грн. та парасолька, вартістю 200 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення правопорушення втік, завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 635 грн., проте через деякий час був затриманий працівником охорони, який у подальшому викликав працівників міліції.

Не погоджуючись з даним вироком, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та призначити йому покарання у виді штрафу.
На обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його прохання про застосування ст. 69 КК України.
Також на думку апелянта, не прийнято до уваги ту обставину, що кримінальне правопорушення не було закінчено, ОСОБА_5 було затримано співробітником охорони та передано працівникам правоохоронних органів, у той час, як згідно матеріалів справи, він ОСОБА_5 , зник з місця вчинення кримінального правопорушення, при цьому майно потерпілій повернуто.
Крім того ОСОБА_5 просить врахувати, що він, перебуваючи під домашнім арештом, не порушував його умови, не чинив перешкод слідству, з`являвся за викликом слідчого, прокурора та суду, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши вирок суду без зміни, провівши дебати, надавши обвинуваченого останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши провадження в її межах, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо покарання, призначеного ОСОБА_5 , то колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

При призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції враховані тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, працевлаштувався, позитивну характеристику обвинуваченого з місця проживання та з місць позбавлення волі, факт повернення потерпілій працівниками міліції викраденого у неї майна та її думку, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, характер дій обвинуваченого та спосіб вчинення злочину, його особу, та інші наявні у провадженні дані, які характеризують особу обвинуваченого, вмотивовано обрав міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому, судом, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, не встановлено підстав для застосування ст.. 69 КК України, і з таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2013 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186, ст.. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, суд першої інстанції остаточно за сукупністю вироків призначив йому покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, і дане покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин справи, за своїм видом і розміром, згідно зі ст. 65 КК України, відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3