"13" квітня 2016 р. Справа № 363/1329/16-к
УХВАЛА
Іменем України
13 квітня 2016 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання представника потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_4 про накладання арешту в кримінальному провадженні № 0001277 за ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:

у клопотанні порушено питання про накладення арешту із забороною відчуження квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в зв`язку з укладанням 27.10.2009 року попереднього договору щодо купівлі-продажу згаданої квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (чоловіком ОСОБА_4 ), потерпіла фактично володіє вказаною квартирою і проживає в ній. В той же день ОСОБА_6 передано ОСОБА_5 56 912 доларів США, як розрахунок за підписання в майбутньому договору купівлі-продажу вказаної квартири.

При цьому продавець за усною домовленістю мав за рахунок вказаних коштів погасити кредитну заборгованість перед АК «Промислово-інвестиційним банком», проте ОСОБА_5 цього не зробила й обманом заволоділа вказаними коштами потерпілих.

У зв`язку з наявністю ризику відчуження вказаного майна просить задовольнити клопотання і накласти на нього арешт.

Заслухавши прокурора, який підстав для задоволення клопотання не вбачав, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, коли неявка сторони потерпілої розгляду клопотання не перешкоджає, суд дійшов наступного.

Встановлено, що органами досудового слідства розслідуються обставини шахрайських дій вчинених щодо ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0001277 за ч. 1 ст. 190 КК України згідно витягу з ЄРДР від 20.08.2014 року.

Досудове розслідування розпочато 19.08.2014 року на підставі повідомлення ОСОБА_6 від 18.08.2014 року.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 27.10.2009 року укладено нотаріально посвідчений попередній договір щодо купівлі-продажу в майбутньому вказаної квартири.

Згідно п. 2.1 Договору сторони домовилися укласти основний договір не пізніше 12.07.2026 року та після передачі ОСОБА_6 зобов`язань ОСОБА_5 по договору за іпотечним кредитом № 83/2006 від 18.07.2006 року з АК «Промислово-інвестиційним банком» та після зняття заборони відчуження з нерухомого майна згідно іпотечного договору.

При підписанні договору покупець передав продавцю 41 000 грн. (п. 2.3 Договору).

Водночас того ж дня ОСОБА_5 згідно письмової розписки в рахунок майбутніх платежів за основним договором отримала від ОСОБА_6 59 612 доларів США, що нотаріально посвідченим попереднім договором не обумовлено.

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 і ч. 6 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд згідно п.п. 1, 3, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що як цивільний позов може бути пред`явлений щонайменше до підозрюваного, так і арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди може мати місце лише щодо майна підозрюваного.

У той же час згідно п. 14 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Проте з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 не є підозрюваною.

За таких обставин достатні правові підстави для накладання арешту на згадане нерухоме майно на даний час відсутні, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-174, 371-372 КПК України;

ухвалив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України може бути оскаржена протягом 5 днів з дня оголошення її повного тексту шляхом подання апеляції безпосередньо до апеляційного суду Київської області.

Слідчий суддя