09.08.2016

Провадження № 1-кп/744/45/2016
Єдиний унікальний № 744/659/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області кримінальне провадження за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000135 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Семенівка Чернігівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , згідно даних обвинувального акту раніше судимого:

1). 23 травня 2005 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 296, ст. 69 Кримінального кодексу України до покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці;

2). 21 серпня 2006 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

3). 10 листопада 2010 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345, ст. с. 70, 71 Кримінального кодексу України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці,

судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно складеного за результатами досудового розслідування слідчим та затвердженого прокурором обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 18 травня 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на повернення свого майна, а саме рюкзака з мобільним телефоном, який ОСОБА_5 залишив у будинку свого знайомого ОСОБА_6 , котрий розташований по АДРЕСА_2 , з дозволу господаря, користуючись його тимчасовою відсутністю, прийшов, на його думку, до вказаного вище господарства. Перебуваючи біля вхідних дверей до будинку ОСОБА_4 , котрий розташований по АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , гадаючи, що прийшов до будинку ОСОБА_6 , через відкриту кватирку, проник до внутрішньої частини будинку. Перебуваючи у внутрішній частині будинку, ОСОБА_5 почав шукати залишені ним речі. Не виявивши залишених речей, у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Оглянувши будинок, ОСОБА_5 виявив жіночу шкіряну сумку з гаманцем, з якого викрав грошові кошти у розмірі 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень 00 копійок, після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишив, отримавши тим самим реальну можливість розпоряджатися та користуватися викраденим майном на власний розсуд. Внаслідок цього сторона обвинувачення вважає, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Під час досудового розслідування стосовно наведеного діяння між потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була укладена угода про примирення, датована 23 липня 2016 року, яка разом зі згаданим обвинувальним актом надіслана до суду для розгляду.

За угодою сторонами угоди визначене узгоджене покарання, на яке погодився ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України у ході судового провадження на підставі угоди суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

З наведеного вище запропонованого до затвердження судом за угодою покарання убачається, що сторони, узгодивши покарання, спрямували свої домовленості за угодою винятково на задоволення приватних інтересів сторін щодо пом`якшення покарання обвинуваченому через відшкодування збитків потерпілій й не врахували, що обвинувачений за не підтвердженими даними обвинувального акту (копії вироків щодо не знятих та не погашених судимостей обвинуваченого прокурором суду так і не надано) раніше неодноразово судимий за умисні, в тому числі й корисливі, злочини, які визначаються чималим ступенем небезпечності для суспільства.

Поряд з цим, сама кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України є сумнівною, адже у кримінальному провадженні убачаються всі ознаки проникнення у житло потерпілої через відкриту кватирку, що тягне за собою правову кваліфікацію діяння обвинуваченого як більш тяжкого кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України за ознакою проникнення в житло, як це спочатку і було кваліфіковано у кримінальному провадженні (повідомлення про підозру ОСОБА_5 щодо цього оголошувалося 24 травня 2016 року).

Згадана вище констатована слідчим та прокурором у обвинувальному акті нібито помилка у будинку, куди проникав обвинувачений, не може свідчити про законність проникнення в житло, адже характер проникнення (через кватирку, а не, приміром, через двері) сам по собі вказує на відсутність будь-ким дозволеного входу до будинку.

Більш того, матеріали слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 та потерпілої, які нібито могли слугувати доказами необхідності перекваліфікації діяння ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України на ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України суду у повному обсязі не надано (де подівалися всі інші аркуші протоколу слідчого експерименту від 23 липня 2016 року, окрім першого й останнього, які відомостей про уточнення обставин події зовсім не містять, прокурор у підготовчому судовому засіданні пояснити не зміг).

Разом з тим, кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України за обвинувальним актом ґрунтується на наданому суду такому документі як «повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри» від 23 липня 2016 року, ухвалення котрого Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачене. Це «повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри» ще й не погоджене з прокурором, адже підпис прокурора під надрукованим текстом у цьому документі відсутній.

Таким чином, розглядувана угода про примирення не може бути затверджена, позаяк її положення відносно покарання обвинуваченого явно не відповідає інтересам суспільства, через що кримінальне провадження, в якому укладена ця угода, підлягає поверненню прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:
У затвердженні угоди про примирення від 23 липня 2016 року, укладеної в місті Семенівка Чернігівської області між потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо діяння, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, відмовити.

Кримінальне провадження за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000135 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, повернути начальнику Корюківського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_7 для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1