Справа № 592/6991/16-к
Провадження № 1-кс/592/2865/16
УХВАЛА

про відмову у арешті майна

08 серпня 2016 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду міста Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого СВ Сумського районного відділення поліції Сумського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_3 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши клопотання ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001056 від 23.11.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

Перевірив надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку слідчого ОСОБА_3 ,

встановив:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна та обґрунтовуючи внесене клопотання зазначив, що до Сумського РВП надійшло повідомлення від начальника першого відділу пропускного пункту «Юнакнівка» про те, що 22.11.2015 близько 18 год. 00 хв. під час огляду автомобіля «Тойота тундра» д/н НОМЕР_1 , що рухався з території РФ до України, який належить ОСОБА_4 , 1975 р.н., під переднім пасажирським сидінням було виявлено предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф-1, без запалу, та три патрони, 2 калібру 5,45 мм, 1 7,62 мм.
Під час опитування ОСОБА_4 пояснив, що дійсно вказаний вище автомобіль «Тойота тундра» білого кольору, державний номер НОМЕР_2 належить йому. У 2014 році вказаний вище автомобіль він залишив у Донецькій області, м. Шахтарськ, у свого дядька. Після цього автомобіль було викрадено бойовиками та деякий час використовували його у власних потребах. У 21.11.2015 році ОСОБА_4 забрав власний автомобіль з території Донецької області на території РФ з метою перевезення його на територію України через пропускний пункт «Юнаківка», розташованому у с. Юнаківка, Сумського р-ну. Заїхавши на контрольно-перепускний пункт «Юнаківка», при перевірці автомобіля «Тойота тундра», білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , під переднім сидінням автомобіля було виявлено предмет схожий на корпус гранати Ф1, без запалу, який згідно висновку експерта № 13170/5757 від 27.05.2016 належить до зарядів вибухової речовини в міцному корпусі та під заднім сидінням, а саме під ковроліном, було виявлено три патрони, 2 5,45 мм, 1 7,62 мм. ОСОБА_4 повідомив, що йому не відомо звідки саме з`явились в його автомобілі вказані вище речі та припускає можливість, що вони належать бойовикам банд формувань, які користувались його автомобілем.
Враховуючи вищевикладене, автомобіль марки «Тойота Тундра», білого кольору, 2009 року випуску, тип загальний легковий пікап В, номер шасі НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 є засобом вчинення кримінального правопорушення та підлягає для накладення на нього арешту.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про накладення арешту.

Власник майна був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання та додані до нього документи, з`ясувавши думку слідчого, вважаю, що вказане клопотання слідчого, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України має бути залишене без задоволення в зв`язку з наступними обставинами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В ст. 170 КПК України визначені підстави для арешту майна. Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, за змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З пояснень слідчого в судовому засіданні встановлено, що у даному кримінальному провадженні підозра нікому на теперішній час не повідомлена,
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.

Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному правопорушенні, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Сумського районного відділення поліції Сумського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1