Справа № 577/3411/15-к
Провадження № 1-кп/577/237/16
У Х В А Л А

"22" листопада 2016 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000095 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк тримання під вартою спливає 25 листопада 2016 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вважає, що запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою слід продовжити, оскільки ризики, які малися на час обрання запобіжного заходу не перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_9 , його захисник ОСОБА_8 заперечують проти продовження строку тримання під вартою, вважають, що можливо обрати більш м`який запобіжний захід.

Суд, вислухавши учасників процесу, вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 слід продовжити.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Із змісту ч. 2 ст. 392 КПК України вбачається, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції окремому оскарженню не підлягають. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

І така практика не суперечить практиці ЄСПЛ (рішення у справі Харченко проти України, рішення у справі Єлоєв проти України) з огляду на те, що зі зміною кримінального процесуального законодавства змінився підхід до порядку застосування тримання під вартою у судовому провадженні. Періодичний судовий контроль (у порядку ст. 331 КПК України) забезпечує дотримання прав обвинуваченого за ст. 5 Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця увязнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Указане кримінальне провадження відкладалось з незалежних від суду причин.

До 25 листопада 2016 року закінчити розгляд вищевказаного кримінального провадження неможливо.

У зв`язку з продовженням розгляду даного кримінального провадження та спливом 25 листопада 2016 року двомісячного строку з дня продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження тримання їх під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 спливає 25.11.2016 року, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, оскільки на даний час судом не допитані ще свідки, а сторонами кримінального провадження не досліджувались письмові докази; жодних підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який на даний час не має і учасниками процесу докази на підтвердження цих підстав суду надані не були; заявлені ризики, зазначені в ухвалі слідчого судді та на підставі яких був обраний цей запобіжний захід на даний час не зменшились; обставина зазначена стороною захисту стосовно захворювань обвинуваченого не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки чинним законодавством передбачений порядок надання медичної допомоги ув`язненим особам і у випадку не надання такої допомоги співробітниками слідчого ізолятору, обвинувачений має право оскаржити їхні дії до суду; крім того, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі. Вказані факти дають достатні підстави вважати, що його дії, як і сам ОСОБА_9 , як особа, представляють підвищену суспільну небезпеку, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_9 може залишити місце проживання, переховуватися від суду з метою уникнути взагалі відповідальності за скоєне; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, через що застосування більш мякого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки та не буде запобігати ризикам, визначеним у ч.1 ст.177 КПК України та зазначеним в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 необхідно продовжити на строк до двох місяців.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Обвинуваченому ОСОБА_9 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України раніше встановлений запобіжний захід в виді тримання під вартою продовжити до двох місяців, тобто до 20 січня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1