Апеляційний суд Рівненської області
________________________________________________копія:_______
У Х В А Л А
Іменем України
21 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Острог, Рівненської обл., зареєстрованого по АДРЕСА_1 (на даний час утримується в Рівненському слідчому ізоляторі УДПС України в Рівненській області) адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2016 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області - ОСОБА_8 (далі-слідчий) від 10 листопада 2016 року та застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Встановлено строк дії ухвали 60 (шістдесят) діб, а саме з моменту затримання ОСОБА_4 з 09 листопада 2016 року по 08 січня 2017 року.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, в ухвалі зазначив, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна та перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В поданій на ухвалу слідчого судді апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність ухвали зазначає, що на даний час немає підстав для застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній при затриманні не чинив будь-якого супротиву при затриманні, відразу повідомив працівників поліції про вчинений злочин, визнав вину в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому. Також зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_4 заявив, що не має наміру переховуватись від слідства та суду, не буде впливати на потерпілого чи свідків. Крім того стверджує, що на даний час відсутні будь-які достатні докази, які б свідчили про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому правопорушення, а сама ухвала слідчого судді суперечить практиці Європейського суду з прав людини та обмежує права ОСОБА_4 на свободу та особисту недоторканність. Просить ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з урахуванням часу навчання у Технічному коледжі НУВГП.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_5 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_4 , який також підтримав свого захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

У відповідності до вимог ч.ч. 3, 4 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути обгрунтованим тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваної захисником підозрюваного ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_4 , колегією суддів встановлено, що вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані неналежним чином.

Частиною другою ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Із матеріалів судового провадження та клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

За приписами п.п. 4, 5, 6 ч.1 ст.184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити: посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчий, висловивши у поданому клопотанні прохання про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одночасно зазначив, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка чи іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак належним чином в цій частині клопотання не обгрунтував.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За роз`ясненнями п.п. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №10 та від 24 жовтня 2008 року №15), взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинувачуваним процесуальних обов`язків, і його належної поведінки; обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Клопотання слідчого містить лише загальні посилання на ст.177 КПК України; твердження про те, що перебуваючи на волі на стадії досудового розслідування, ОСОБА_4 може вчинити протиправні дії, які на думку слідчого є ризиками, які встановлює ст.177 КПК, оскільки підозрюваний вчинив злочин із застосуванням насильства та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років позбавлення волі, тобто слідчий посилався лише на кваліфікуючу ознаку злочину (ч.2 ст.187 КК України) та покарання, що загрожує ОСОБА_4 за вчинення цього злочину, відсутність джерела доходів.

Інших посилань на ризики, що встановлює норма 177 КПК України, слідчий у клопотанні не навів, а тому такі його твердження у клопотанні, колегія суддів не може визнати як обгрунтовані підстави для застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий не навів переконливих мотивів у своєму клопотанні, чому ж до ОСОБА_4 не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи, лише зазначивши, що є підстави вважати, що вони не можуть бути застосовані.

Відповідно до п.п. 3, 4, 5, 6, 8 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживанн я; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого та наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Слідчий суддя, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначив лише те, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна та не навів жодного переконливого доказу, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, крім тримання під вартою, як про це в судовому засіданні просили сам підозрюваний та його захисник, не можуть забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання ні слідчий, ні прокурор не довели слідчому судді, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України, не виклали обставин, на підставі яких, вони дійшли висновку про наявність таких ризиків, та не обґрунтували неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Будь-якого обгрунтування щодо неможливості застосування більш м"яких запобіжних західів не навів у своїй ухвалі і слідчий суддя.

Лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , на думку колегії суддів, не може слугувати підставою для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З матеріалів судового провадження та в ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 за місцем реєстрації характеризується позитивно, надає допомогу батькам у веденні господарства, приймає активну участь у громадському, культурному та спортивному житті міста Острог, відповідальний, навчається на денній формі навчання в Технічному коледжі НУВГтП з 01 вересня 2013 року, коледж закінчує 30 червня 2017 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 нещодавно досяг повноліття, раніше не судимий, має позитивну характеристику по місцю реєстрації, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, викрадені речі повернуті потерпілому, під час навчання проживає у АДРЕСА_2 .

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію ЄСПЛ, викладену у рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що належну поведінку ОСОБА_4 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати підозрюваному житло за місцем його фактичного проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку колегії суддів, такий запобіжний захід здатний забезпечити виконання процесуальних обов`язків та запобігти спробам підозрюваного продовжити злочинну діяльність.

Згідно п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати більш м`який запобіжний захід знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 11 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Острог, Рівненської обл., зареєстрованому по АДРЕСА_1 , під час навчання проживаючому по АДРЕСА_2 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною йому покидати житло за адресою: АДРЕСА_2 з 19 год. до 10 год. наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-

- прибувати за кожним викликом до слідчого або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого або суду;

- утримуватися від спілкування із іншим підозрюваним, потерпілим,свідками у даному кримінальному провадженню,

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Строк дії вказаної ухвали встановити з 21 листопада 2016 р. до 08 січня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1