Ухвала
іменем україни
24 травня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисниківОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_9 , захисника засудженого ОСОБА_10 ОСОБА_7 , захисника засудженого ОСОБА_11 ОСОБА_12 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000132 щодо
ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Башкортостану Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 червня 2010 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК,
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Геронимівки та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого 27 грудня 2011 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115 КК,

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК,

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та жителя АДРЕСА_4 такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_10 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 14 років, за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК йому визначено покарання за сукупністю злочинів на строк 14 років, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків остаточно на строк 14 років 4 місяці;

ОСОБА_9 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 13 років. Відповідно до ст. 71 КК йому визначено остаточне покарання за сукупністю вироків на строк 13 років 4 місяці;
ОСОБА_11 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 12 років;
ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК;

ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_15 21 526 грн заподіяної матеріальної шкоди та 300 000 грн моральної.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Апеляційним судом вирок місцевого суду змінено. Ухвалено зазначити у вступній частині вироку дані про судимість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 122 КК вироками від 07 червня 2010 року та 11 грудня 2011 року відповідно. Стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_15 витрати на правову допомогу по 1933,33 грн з кожного.

За вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за попередньою змовою 15 вересня 2010 року приблизно о 23.ОО год. біля бару «Чернігівське», розташованого в центрі с. Тубільці Черкаського району Черкаської області, відкрито заволоділи майном ОСОБА_16 за таких обставин.
ОСОБА_10 , узявши у потерпілого мобільний телефон вартістю 110 грн для здійснення дзвінка, його не повернув, а передав ОСОБА_14 . Потім ОСОБА_14 завдав ОСОБА_16 декілька ударів в обличчя, а ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_16 , від чого останній впав на землю. Після того як потерпілий втік до приміщення бару, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_13 на моторолері ОСОБА_16 вартістю 3 564 грн залишили місце вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вчинили умисне вбивство за попередньою змовою групою осіб.
Так, 02 лютого 2014 року приблизно о 22.ОО год. ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння перебували в приміщенні бару «Ластівка» в с. Софіївці Черкаського району Черкаської області. Під час конфлікту ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_17 удар кулаком в обличчя та декілька ударів ногами по тулубу. Вийшовши на подвір`я, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 продовжили побиття ОСОБА_17 руками та ногами. Потім ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посадивши потерпілого у боковий причіп мотоциклу «Дніпро - 11», поїхали з села. Зупинившись на відрізку автодороги між селами Березняки та Первомайське вказаного району, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 умисно завдали ОСОБА_17 приблизно по два удари кожний ногами та руками по голові і тулубу.
Після цього у ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виникла змова на умисне вбивство ОСОБА_17 . Для здійснення своєї мети вищевказані особи за вказівкою ОСОБА_10 поїхали до АДРЕСА_5 продовжили завдавати потерпілому удари руками і ногами в життєво важливі органи, а саме в голову та по тулубу. Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_17 винні особи насильно поклали потерпілого в боковий причіп мотоциклу і поїхали до безлюдного місця біля річки Рось у межах території Тубільцівської сільської ради. З метою вбивства засуджені витягли ОСОБА_17 з мотоциклу та повалили на землю, а ОСОБА_11 ударив потерпілого по голові металевою плішнею. Від вказаних вище тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого ОСОБА_17 . З метою знищення слідів злочину ОСОБА_10 роздягнув потерпілого, а ОСОБА_11 спалив його одяг. Після чого ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 намагалися пустити тіло ОСОБА_17 у річку під лід, проте не змогли прорубати ополонку, після чого вони перетягли потерпілого до берегового зрізу та залишили місце вчинення злочину. Згідно з висновком судово-медичного експерта причиною смерті ОСОБА_17 є черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась кровотечею з ділянки перелому кісток носу та потраплянням крові у дихальні шляхи, що спричинило перешкоду диханню.

У касаційних скаргах:
- прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанціїчерез істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених унаслідок м`якості. Вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої щодо м`якості призначеного засудженим покарання судом апеляційної інстанції належним чином не перевірено, не дано на них вичерпних і переконливих відповідей та всупереч вимогам ст. 419 КПК в ухвалі не зазначено конкретних підстав, через які апеляційні скарги визнано необґрунтованими;

- захисник ОСОБА_7 просить судові рішення щодо ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що судом не встановлено, внаслідок чиїх саме дій настала смерть потерпілого. Крім того суд залишив поза увагою протиправну поведінку потерпілого під час події. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК;

- захисник ОСОБА_12 просить судові рішення щодо ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 438 КПК. Стверджує, що ОСОБА_11 не вчинив жодних дій, які б свідчили про його умисел на позбавлення життя потерпілого. Вважає, що висновок суду про наявність попередньої змови ОСОБА_11 з іншими співучасниками на вбивство ОСОБА_17 ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах. Вказує на те, що стороною обвинувачення не дотримано вимог ч. 1 ст. 384 КПК, оскільки до обвинувального акту не долучено письмове роз`яснення права засуджених на суд присяжних.

- засуджений ОСОБА_9 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та надмірну суворість призначеного покарання, просить судові рішення змінити, перекваліфікувати вчинене ним діяння з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК, призначити покарання у межах санкції цього закону. Стверджує, що завдав ОСОБА_17 лише кілька ударів в обличчя та тулуб, захищаючись від його нападу, при цьому умислу на заподіяння смерті потерпілому не мав, у попередню змову на вбивство з іншими особами не вступав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який, заперечивши проти скарг сторони захисту, підтримав скаргу прокурора в частині, що стосується м`якості покарання, призначеного ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , захисників, які підтримали скарги сторони захисту та вважали необґрунтованою скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Фактичні обставини кримінального провадження, які були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд не перевіряє.

Разом із тим, у результаті перевірки матеріалів справи було встановлено, що органи досудового слідства та суду у даній справі дотрималися вимог кримінально-процесуального законодавства, щодо всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи. Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 в умисному вбивстві ОСОБА_17 за обставин, установлених судом, підтверджено дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав усебічну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив. Стосовно доводів засуджених та їх захисників в апеляціях, аналогічних доводам у їхніх касаційних скаргах, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Так, судовими інстанціями ретельно перевірялися доводи сторони захисту про відсутність у засуджених попередньої змови та умислу на позбавлення життя потерпілого, і ці доводи обґрунтовано визнано такими, що не відповідають встановленим у справі фактичним обставинам. Так з показань засуджених, свідків, висновків судових експертиз, результатів проведення слідчих дій випливає, що на певному етапі вчинення злочину, дії ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 були спрямовані на досягнення загального для співучасників злочинного результату вбивства потерпілого та набули узгодженості та координованості. Проміжок часу між досягненням змови і початком вчинення злочину вирішального не значення має. Поведінка усіх трьох засуджених під час побиття потерпілого у с. Тубільцях, подальшого переміщення останнього до безлюдного місця, намагання приховати тіло загиблого шляхом утоплення свідчить про єдність намірів учасників групи на вчинення злочину та добровільний, невимушений характер їхніх дій.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 115/8 від 16 квітня 2014 року причиною смерті ОСОБА_17 стала черепно-мозкова травма у вигляді численних саден та синців на голові, перелому кісток носу, яка супроводжувалась кровотечею з ділянки перелому кісток носу та потраплянням крові у дихальні шляхи, що спричинило перешкоду диханню. Проаналізувавши разом з іншими доказами у справі данні експертизи та пояснення експерта у судовому засіданні, суд правильно встановив, що смерть потерпілого знаходиться в причинному зв`язку з діями всіх засуджених. При цьому кожен із співучасників своїми діями зробив свій внесок у вчинення спільного для них злочину.

Кримінально-правова оцінка діянь засуджених узгоджується з орієнтирами викладеними у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» де зазначено, що вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин діяння ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК кваліфіковано правильно, а доводи касаційних скарг сторони захисту у цій частині є неприйнятними.

У підготовчому судовому засіданні 04 червня 2014 року суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 384 КПК роз`яснив обвинуваченим право на суд присяжних, проте жоден з обвинувачених не виявив бажання про розгляд кримінального провадження стосовно нього таким судом, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Отже відсутність у матеріалах кримінального провадження письмового роз`яснення прокурором права засуджених на суд присяжних, як про це йдеться у касаційній скарзі захисника ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому не є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Стосовно ж доводів касаційних скарг прокурора та захисників про порушення щодо засуджених загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК суд достатньою мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким,обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також данні, що характеризують особи засуджених. З огляду на це, дотримуючись принципу індивідуалізації відповідальності, належним чином умотивувавши своє рішення, суд призначив кожному із засуджених покарання у межах санкції вказаної статті закону, а ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ще й за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків.

Підстави вважати призначене ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 покарання явно несправедливим через м`якість або суворість, як про це йдеться у касаційних скаргах сторони захисту та прокурора, відсутні. Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення цих засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Також колегія суддів не вбачає підстав, для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки у касаційній скарзі прокурор не навів переконливих доводів явної несправедливості призначеного цим засудженими покарання через м`якість або неправильного застосування щодо них ст. 75 КК. Крім того, при розгляді справи в порядку апеляційної процедури прокурор просив призначити ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання у тому ж виді і розмірі, у якому воно було призначено судом першої інстанції, а також звільнити винних осіб від його відбування з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3