Справа №295/6515/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою (в порядку ст.206 КПК України), -
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із указаною скаргою, в якій повідомив про незаконне тримання під вартою ОСОБА_4 в Житомирській УВП № 8. Зазначив, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 розглядав Житомирський районний суд Житомирської області та обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчувався 20.01.2016 року. Без продовження строку тримання лід вартою йому 19.01.2016 року було постановлено вирок. Таким чином, за словами скаржника, ОСОБА_4 тримається під вартою незаконно, оскільки не існує жодного судового рішення про продовження тримання під вартою ОСОБА_4 після 20.01.2016 року. Просить слідчого суддю розглянути дану скаргу із забезпеченням присутності ОСОБА_4 та витребуванням матеріалів його особової справи з Житомирської УВП № 8 на підтвердження відсутності судового рішення та негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги своєї скарги. Додав, що у вироку Житомирського районного суду Житомирської області не передбачений граничний строк тримання ОСОБА_4 під вартою, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
ОСОБА_4 просив задовольнити скаргу, так само пославшись на відсутність у вироку Житомирського районного суду граничного строку тримання його під вартою. Також вказав, що вирок ним був оскаржений та не набрав законної сили, а тому не існує судового рішення, яке набрало законної сили та на підставі якого він утримується під вартою.
Захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , підтримав в судовому засіданні вимоги скарги. Зазначив, що оскільки суд не мав права вироком продовжувати строк тримання під вартою до вступу вироку в силу, то в даному випадку суд першої інстанції здійснюючи судовий розгляд і вбачаючи, що станом на дату постановлення вироку строк тримання під вартою спливає, під час судового засідання ухвалою мав можливість вирішити питання про подальше продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою ще на шістдесят днів. Таким чином, на думку захисника, обвинувачений ОСОБА_4 під час місячного строку апеляційного оскарження рахувався б під вартою за судом першої інстанції на законних підставах Проте судом цього зроблено не було, а в останнє ухвалою суду від 06 листопада 2015 року строк тримання під вартою його підзахисного був остаточно продовжений до 20 січня 2016 року включно. Так як встановлений згідно ухвали Житомирського районного суду від 06 листопада 2015 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою сплив 20 січня 2016 року, а вирок суду не набрав законної сили, то останній повинен був у відповідності із положенням ч. 5 ст. 202 КПК України негайно звільнений з-під варти після 20.01.2016.
Представник Житомирської УВП №8 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, пославшись на обвинувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області як підставу тримання ОСОБА_4 під вартою. За словами представника УВП, розгляд скарги на незаконне тримання під вартою є передчасним, оскільки вирок Житомирського районного суду був оскаржений, а суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями змінити запобіжний захід.
Прокурор, як і представник пенітенціарної установи, просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 з огляду на наявність обвинувального вироку Житомирського районного суду Житомирської області як правової підстави для тримання ОСОБА_4 під вартою. Додав, що в разі, коли питання про доцільність та обґрунтованість тримання обвинуваченого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції може переглянути доцільність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор послався на те, що під час судового засідання 11.05.2016 в апеляційній інстанції захисником ОСОБА_4 ставилось на обговорення питання про незаконність тримання його підзахисного під вартою. За наслідками розгляду вказаного клопотання, колегія суддів на місті ухвалила відмовити у задоволені за безпідставністю, оскільки вироком від 19.01.2016 питання про запобіжний захід вирішено, а законність вказаного вироку, в тому числі продовження запобіжного заходу, є предметом апеляційного розгляду.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення вказаних вище осіб, які беруть участь у справі, дослідивши й вивчивши матеріали скарги приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2015 року по справі № 278/4278/14-к, продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 20 січня 2016 року включно.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.01.2016 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні та призначено покаранняза ч. 4 ст. 189 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного обвинуваченому, за ч. 3 ст. 206 КК України 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України визначено покарання як 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного обвинуваченому. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначене покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного обвинуваченому.

За змістом п.п. 11 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається із резолютивної частини вироку від 19.01.2016, суд ухвалив запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.
Даний вирок не набрав законної сили у зв`язку із його оскарженням в апеляційному порядку обвинуваченим ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах скарги копією повідомлення судді Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_6 від 20.04.2016 та не заперечується особами, що беруть участь в розгляді скарги.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України наводиться визначення терміну судового провадження, котрим є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Таким чином судове провадження у суді першої інстанції закінчується проголошенням судового рішення, що відповідає змісту Розділу ІV КПК України.

Як роз`яснено судам у п. 11 Висновків, наведених у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою" від 01.02.2015, під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення. При цьому, якщо питання про доцільність та обґрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції може переглянути доцільність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Якщо за наслідками апеляційного провадження суд апеляційної інстанції скасовує вирок, призначаючи новий розгляд справи, він повинен вирішити питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу для направлення матеріалів до суду першої інстанції.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, слідчий суддя погоджується із доводами прокурора та представника Житомирської УВП УДПС України в Житомирській області №8 про наявність правових підстав для тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою у зв`язку із ухваленням судом обвинувального вироку до закінчення строків тримання під вартою, наведених в ухвалі суду від 06 листопада 2015 року; призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного із позбавленням волі та прийняття судом першої інстанції рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження згідно із ч. 4 ст. 374 КПК України.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 2, 3, 7-9, 206, 331, 368, 374 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1