Справа № 640/9318/16-к
н/п 1-кс/640/5222/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що з листопада 2007 року у статутному капіталі ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (далі ПАТ «ХТЗ»), який відповідає критеріям об`єкту, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, відсутні корпоративні права держави. З вказаного періоду фактично вся виробнича та фінансова діяльність ПАТ «ХТЗ» погоджується з керівниками корпорації «Русские машины» (Російська Федерація), яка через афілійовані структури (офшорні компанії) отримала корпоративні права вказаного підприємства.
Разом з тим, ПАТ «ХТЗ» на теперішній час є найбільшим в Україні та країнах СНД підприємством з виробництва уніфікованих гусеничних і колісних сільськогосподарських тракторів. Ризик втрати заводу або частини його виробничих потужностей загрожує залежністю виробництва наземної броньованої техніки від іноземних виробників.
В умовах проведення Антитерористичної операції (АТО) у східних регіонах України порушення цілісного технологічного комплексу ПАТ «ХТЗ» призведе до посилення залежності процесу розробки, модернізації та серійного виробництва гусеничної техніки на базі МТ-ЛБ для потреб ЗС України від іноземних країн. Зупинка виробництва тракторів може негативно вплинути на щорічне оновлення тракторного парку, що у свою чергу може призвести до неефективного та несвоєчасного проведення сезонних польових робіт, а також негативно вплинути на продовольчу безпеку.
Крім того, ПАТ «ХТЗ» бере участь в роботах в інтересах Міністерства оборони України, планується його залучення до виконання оборонного замовлення України, і з урахуванням його унікального конструкторського, технологічного та виробничого потенціалу має важливе народногосподарське та оборонне значення.
Разом з тим, під час досудового розслідування встановлено, що у період з 09.03.2016 до теперішнього часу, громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Харкові та обіймаючи посаду генерального директора ПАТ «ХТЗ», своїми умисними діями, направленими на зруйнування об`єкту, що має важливе народногосподарське та оборонне значення - ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», а саме його ливарного виробництва, кадрового потенціалу та організацію підготовки передачі конструкторської та технічної документації на вироби підприємства до Російської Федерації, вчинив готування до диверсії, тобто дії з метою ослаблення держави, спрямовані на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.
Так, 23.03.2016 р. посадовими особами ПАТ «ХТЗ» підписано протокол № 4 з відповідними додатками, якими визначено обладнання, з зазначенням йог кількості та найменування, що розташовано у чавуноливарному та сталеливарному цехах підприємства. Крім того затверджено найменування відливок колісних тракторів, модельна оснастка під які підлягає вивезенню.
19.05.2016 р. ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ст. 113 КК України в порядку ст. ст. 111, 135, 278 КПК України.
Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків згідно вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, передбачених абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме намірів приховування, використання, перетворення, передачі та відчуження майна посадовими особами підприємства, а саме: наявність затвердженого та погодженого плану залучення кредиту „АльфаБанку в розмірі 10 500 000,00 грн. від 11.02.2016 р. під заставу кувального та термічного цехів ПАТ «ХТЗ», наданого під час допиту директором з економіки і фінансів підприємства ОСОБА_6 ; наявність затвердженого та погодженого протоколу № 4 від 23.03.2016 р. щодо передачі обладнання чавуноплавного та сталеплавного цеху ПАТ «ХТЗ» у квітні 2016 р. до ТОВ «ВКМ-Сталь»; відповідь Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки ЗС України № 189/2-1424 від 31.03.2016 р., згідно якої втрата заводом частини ливарного, ковальського, термічного та інших видів обладнання загрожує функціонуванню виробництва заводу, насамперед у військовій сфері, а також неможливістю постачання деталей для потреб оборонно-промислового комплексу. Крім того, основну загрозу оборонному комплексу України становить припинення виробництва торсіонів для військової техніки, єдиним виробником якої в Україні є ПАТ «ХТЗ»; відповідь ГВП МО України № 338/1 від 25.03.2016 р. згідно якої, ПАТ «ХТЗ» участі у виконанні державного оборонного замовлення не приймає, виготовлення військової техніки для потреб АТО не здійснює. Разом з тим, в інтересах МО України підприємством виконуються роботи щодо дослідження технічного стану виробів 2С1 (з метою освоєння капітального ремонту) та проводяться роботи з розробки броньованої медичної машини на базі МТ-ЛБ. Крім того, опрацьовується питання можливості виготовлення та постачання МО України гусеничних тягачів МТ-ЛБ-АТ; згідно показань окремих посадових осіб ПАТ «ХТЗ», між вказаним підприємством та ТОВ „ТД ВАТ „ХТЗ укладено договір доручення на здійснення платежів. Використовуючи даний договір, керівництво ПАТ «ХТЗ» має намір наростити штучну кредиторську заборгованість та здійснити контрольовану процедуру банкрутства ПАТ «ХТЗ» з метою уникнення виплати боргу перед ДФС України. Крім того, згідно показань свідків, керівництвом ПАТ «ХТЗ» надано вказівки на копіювання, сканування конструкторської та технічної документації заводу для подальшої передачі її електронного виду до РФ, а також за вказівкою керівництва підприємства здійснюються заходи з підготовки до вивезення до РФ сталеливарного, чавуноливарного, кувально-штампувального цехів та цеху термічної обробки. Вказані заходи планується здійснити через використання договору доручення із ТОВ „ТД ХТЗ.
У зв`язку із цим слідчий зазначає, що вищевказані банківські рахунки використовуються для функціонування основних засобів підприємства, в тому числі для можливості розрахунку сторонніх суб`єктів за придбання майна, проведення подальшого демонтажу виробничих потужностей та створення інших умов для вивозу стратегічно важливого обладнання, яке має важливе народногосподарське та оборонне значення для економіки України. Отже, зазначені рахунки у банківській установі є невід`ємною складовою можливості посадових осіб та власників ТОВ «ТД ХТЗ» та службових осіб підприємства розпоряджатися речовим доказом цілісним майновим комплексом ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», що розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275.
Також слідчий вказав, що враховуючи розмір завданих збитків, наміри посадових осіб, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі повідомлення власника переліченого майна про накладення на нього арешту, власником можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження майна, що завершить вчинення диверсії, а також в подальшому, призведе до неможливості відшкодування завданої шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільного позову), тому розгляд даного клопотання, на його думку, необхідно проводити без повідомлення власника, у зв`язку із необхідністю забезпечення арешту майна.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, а решт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст. 98 КПК України встановлено, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Постановою старшого слідчого в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області майора юстиції ОСОБА_7 від 01.04.2016 р. цілісний майновий комплекс ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (код 05750295), розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275, визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 364-1 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів; забезпечення відшкодування шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільного позову).
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1