Дата документу Справа № 320/2888/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 320/2888/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1510/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, не працюючого, не одруженого, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Зараховано у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30 червня 2016 року по 28 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дві дні позбавлення волі.

Початок строк відбування покарання обчислено з дня затримання з 30 червня 2016 року.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 1495,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України за наступних обставин.

21.03.2016 року, приблизно о 5 годині 00 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Сад станція», яка розташована поблизу магазину «Grand», що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, пр. Б. Хмельницького, 77, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, підійшовши до потерпілої ОСОБА_9 , завдав їй один удар кулаком правої руки в область лівої щоки, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження: крововилив, травматичний набряк лівої щоки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Відразу після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, повалив потерпілу на асфальтне покриття і став утримувати руками в положенні лежачі, чим подавив волю ОСОБА_9 до опору, після чого відкрито викрав у потерпілої її майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-I 9060» вартістю 4500 гривень, який був в полімерному чохлі «бампер», вартістю 100 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар», вартістю 20 гривень, на рахунку якої грошові кошти були відсутні, сім-карта мобільного оператору «Лайф», вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 5 гривень, карта пам`яті об`ємом 4 Гб, вартістю 200 гривень та навушники марки «Nomi», вартістю 250 гривень; жіночу сумку вартістю 500 гривень, яка лежала поруч з потерпілою на асфальтному покритті, в якій знаходилось: грошові кошти у розмірі 400 гривень; паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер на ім`я ОСОБА_9 , жіночій гаманець, три банківські картки «ПриватБанку», «А-Банк» та «КредиАгриколь», які матеріальної цінності не представляють, чим спричинив потерплій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5995 гривень.

Крім того, 27.03.2016 року, приблизно о 2 годині 15 хвилин, знаходячись навпроти буд. 41, що розташований по пр. Б. Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, спільно з невстановленою під час досудового слідства особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 , після чого, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та невстановлена під час досудового слідства особа, нанесли потерпілому декілька ударів руками і ногами по голові та тулубу, від яких потерпілий впав, тим самим застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я. Рятуючись від нападників, потерпілий ОСОБА_10 встав та побіг до будівлі Мелітопольського училища культури, що розташоване за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Б. Хмельницького, 41, де ОСОБА_7 разом з невстановленою під час досудового слідства особою, продовжуючи свої злочинні дії, наздогнали ОСОБА_10 , збивши його з ніг, після чого знову нанесли потерпілому декілька ударів руками і ногами по голові та тулубу, тим самим застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я і подавили волю ОСОБА_10 до опору. Відразу після цього невстановлена під час досудового слідства особа підняла за плечі ОСОБА_10 , а тим часом ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, із кишені одягу ОСОБА_10 , відкрито викрав майно потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Lenovo A600» вартістю 3000 гривень, який був в алюмінієвому чохлі «бампер», вартістю 220 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 100 гривень, на рахунку якої грошові кошти біли відсутні, сім-карта мобільного оператора «Лайф», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої грошові кошти біли відсутні, карта пам`яті об`ємом 8 Гб вартістю 300 гривень, загальною вартістю 3620 гривень.

Відразу після чого ОСОБА_7 разом із невстановленою під час досудового слідства особою з викраденим майном спільно втекли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3620 гривень.

Крім того, 27.03.2016 року, приблизно о 2 годині 30 хвилин, знаходячись біля магазину «Дитяче харчування», який розташований за адресою: Запорізької області, м. Мелітополь, пр. Б. Хмельницького, 37, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, спільно з невстановленою під час досудового слідства особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, підійшли до потерпілого ОСОБА_11 , після чого, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та невстановлена під час досудового слідства особа, нанесли потерпілому декілька ударів руками і ногами по голові та тулубу, від яких потерпілий впав, тим самим застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, і подавили волю ОСОБА_11 до опору. Відразу після цього, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленою під час досудового слідства особою, із кишені одягу ОСОБА_11 відкрито викрали майно потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Lenovo A 319» вартістю 2500 гривень, який був в полімерному чохлі «бампер» вартістю 100 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 2 гривні, карта пам`яті об`ємом 8Гб, вартістю 200 гривень, загальною вартістю 2852 гривні; грошові кошти в розмірі 300 гривень.

Відразу після чого ОСОБА_7 разом із невстановленою під час досудового слідства особою з викраденим майном спільно втекли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3152 гривні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій і доведеності вини ОСОБА_7 , вважає що призначене покарання є дуже суровим, оскільки ОСОБА_7 щиро покаявся, вину визнав повністю, активно спряв розкриттю злочину і суд визнав ці обставини в якості таких, що пом`якшують покарання.

Вважає, що при призначенні покарання також слід було врахувати, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, проживає з дідом, бабусею та матір`ю, які страждають хронічним захворюваннями, крім того сам ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку, так як страждає на хронічне захворювання, що підтверджується довідкою.

Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, потерпілу ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскільки шкоду завдану злочином їй не відшкодовано, прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду в частині призначення покарання вважав законним та обґрунтованим, розглянувши матеріали справи та дослідивши посилання, що наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки, сукупність усіх фактичних обставин, які його характеризують, обстановку і спосіб злочинних діянь, їх наслідки, дані, що характеризують особу винного.

Зокрема суд врахував, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, задовільно характеризується за місцем проживання, з огляду на що суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості та зухвалість вчинених кримінальних правопорушень, суд прийшов до вірного висновку про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та неможливість його виправлення та перевиховання без реального відбування покарання.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України та його меті і підстави для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано при призначенні покарання дані про особу обвинуваченого, його сімейний стан, його власне ставлення до вчиненого ним злочину.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині виду та розміру призначеного покарання за доводами апеляційної скарги захисника.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підстав зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 липня 2016 рок у відношенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 липня 2016 року по 6 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4