н/п 1-кс/640/4524/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.1 ст.366 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , діючи у групі з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, відповідно до якої вказана група осіб мала намір заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , вартістю 838553 грн., яка належала на праві власності ОСОБА_11 , розподіливши для цього ролі між собою таким чином, що приватний нотаріус ОСОБА_10 повинна скласти та посвідчити заповіт від імені померлого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинні підписати вказаний заповіт як свідки, а ОСОБА_4 як підписант заповідача, після чого оформити право власності на зазначену квартиру на одного з членів групи ОСОБА_7 , реалізуючи вказані наміри, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного заволодіння чужим майном, 17.07.2015 у період часу з 18 години до 20 години 23 хвилин, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , знаходячись за місцем здійснення нею нотаріальної діяльності - в своєму офісі, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , склала та посвідчила від імені померлого на той час ОСОБА_11 заповіт на ім`я ОСОБА_7 , підробивши його шляхом внесення неправдивих відомостей щодо часу, місця його складання та волевиявлення заповідача, після чого підроблений заповіт було підписано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як свідками, а ОСОБА_4 як підписантом заповідача та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 на користь присутнього при підробленні ОСОБА_7 , створивши таким чином умови для шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_11 .
Продовжуючи реалізацію злочинних намірів групи осіб та усвідомлюючи неповноту вчинення дій, спрямованих на вчинення злочину та необхідність для доведення злочину до кінця оформити право власності на одного з членів групи, ОСОБА_7 звернувся до Київського районного суду м. Харкова для зняття накладеного арешту із зазначеної квартири та до Десятої державної нотаріальної контори м. Харкова для вступу у спадок за підробленим заповітом, а приватний нотаріус ОСОБА_10 в свою чергу надала до вказаної нотаріальної контори копію підробленого заповіту, однак, враховуючи, що для завершення злочину були вчинені не всі дії, зокрема, не було оформлено право власності на члена групи ОСОБА_7 , злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі членів злочинної групи, а саме: у зв`язку з накладенням Київським районним судом м. Харкова арешту на вказану квартиру.
26.05.2016 року ОСОБА_4 вручене повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.
Орган досудового розслідування зазначив, що має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.170 Кримінального процесуального кодексу України з наведених нижче підстав.
Вилучений ноутбук, містить в собі інформацію про контакти та з`єднання ОСОБА_4 в період вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим вони є доказом кримінального правопорушення.
Слідчий вказав, що вилучення вказаних предметів та документів було метою проведення обшуку згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2016, у зв`язку з чим із відшуканням вказаних речей і документів досягнуто мету проведення обшуку та вони повинні бути використані під час досудового розслідування, так як є доказами вчинення злочину.
Слідчий також вказав, що вилучені під час обшуку предмети та документи, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, дослідивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить висновку про необхідність повернення клопотання прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до протоколу обшуку від 26.05.2016, обшук за адресою: АДРЕСА_4 , було проведено в період з 07-40 до 08-45 год.
З клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно слідчий, на виконання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, повинен був звернутися до суду протягом 48 годин після вилучення майна, тобто 28.05.2016 року до 08-45 год., інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Проте, клопотання про арешт майна направлено поштою до суду 28.05.2016 р. об 11-29 год., тобто з порушенням вимог зазначеної вище норми процесуального закону. Даних про повернення майна власнику, матеріали клопотання не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
З урахуванням викладеного вище, дане клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, встановивши строк сімдесят дві години, з моменту отримання копії ухвали.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 171, 172, 372 КПК України,-
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1