Справа № 740/1076/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/598/2016
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 11 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000218, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08 жовтня 2015 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і йому призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 8 жовтня 2015 року і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці 5 днів.

В поданій апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого просить змінити вирок суду в зв`язку з суворістю призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 1 місяць. Вважає, що місцевим судом, при призначенні покарання, не в повній мірі було враховано, що його підзахисний проживає з матір`ю пенсіонеркою, яка потребує допомоги, а його дружина, інвалід 2 групи не зможе замінити в наданні вказаної допомоги. Крім того, зазначає, що місцевий суд, прийшовши до висновку про необхідність призначення покарання у виді арешту в межах мінімального строку, призначив покарання у виді 3 місяців арешту, що відповідно до ст. 60 КК України не є мінімальним строком.

В заперечення на апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 прокурор Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок місцевого суду без змін.

Суд першої інстанції встановив, що 08 жовтня 2015 року ОСОБА_7 був засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 186 КК України до 240 годин громадських робіт. 18 листопада 2015 року його було поставлено на облік до Ніжинського міського відділу Управління Державної пенітенціарної служби України, де з ним 24 листопада 2015 року була проведена профілактична бесіда та його ознайомлено з порядком і умовами відбування громадських робіт, роз`яснено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання.

Для відпрацювання громадських робіт ОСОБА_7 був відправлений до КП ЖЕК «Південна», працівниками якої було складено графіки та табелі його виходу на роботу з 25 листопада 2015 року по 30 листопада 2016 року, 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року та з 01 березня 2016 року по 29 березня 2016 року у відповідності до яких ОСОБА_7 мав виконувати громадські роботи по 4 години щодня, крім вихідних. Відповідно до табелів виходу на роботу ОСОБА_7 : за листопад 2015 року із запланованих 16 год. громадських робіт відпрацював тільки 12 год., а саме з 25 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року; за грудень 2015 р. із запланованих 92 год. відпрацював 40 год., а саме 14-17, 21, 22, 24, 25, 28, 30 грудня 2015 року; за січень 2016 р. із запланованих 72 год. відпрацював тільки 36 год., а саме 11-15, 18-21 січня 2016 року; за лютий 2016 р. із запланованих 84 год. відпрацював тільки 48 год., а саме 2-4, 12, 17-19, 22, 24-26, 29 лютого 2016 р.

ОСОБА_7 на відпрацювання громадських робіт 30 листопада 2015 року, 1-4, 7-11, 18, 23, 29, 31 грудня 2015 р., 4-6, 22 січня 2016., 1, 5, 8-11, 15, 16, 23 лютого 2016 р. не з`являвся не повідомляючи причин неявки. На зауваження працівників КП ЖЕК «Південна» не реагував, документів, які б підтверджували поважні причини неявки не надав.

У відповідності до постанови інспектора КВІ Ніжинського МВ УДПС ОСОБА_10 , затвердженої начальником ОСОБА_11 , про встановлення днів явки на реєстрацію, ОСОБА_7 призначено днями явки другий та четвертий понеділки кожного місяця, про що він ознайомлений 24 листопада 2015 року, однак на реєстрацію до КВІ не з`являвся 11 січня 2016 року та 22 лютого 2016 року. Документів, які б підтверджували поважні причини неявки не надав.

08 та 28 грудня 2015 року, 12 січня 2016 року, 08 та 26 лютого 2016 року ОСОБА_7 був письмово попереджений начальником Ніжинського МВ КВІ про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Дане свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого злочинного діяння, передбачаючи його настання, з метою ухилення від відбування громадських робіт, систематично не з`являвся для виконання, визначених йому робіт.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Виходячи з приписів ст.12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, є злочином невеликої тяжкості, санкція за вчинення останнього передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий. Прийняв до уваги обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_7 покарання в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги про суворість призначеного судом покарання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому діяв в межах санкції статті і не порушив жодної норми закону, оскільки ст. 60 КК України передбачено, що покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців. Суд першої інстанції призначив таке покарання в цих межах, як того і вимагає дана норма закону.

Суд врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається апелянт та визначив покарання, яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4