Ухвала іменем україни 03 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000107 за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року стосовно засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2014 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець Львівської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 2 (два) роки;
за ч. 1 ст. 375 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 55 цього Кодексу до покарання у видіобмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посаду судді строком на3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді застави до вступу вироку у законну силу залишено без змін.
Вироком суду вирішені питання щодо процесуальних витрат ту кримінальному провадженні.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року вирок міського суду у частині кваліфікації неправомірних дій та призначеного покарання скасовано і постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено:
за ч. 1 ст. 366 КК України ( у редакції Закону від 07 квітня 2011 року) до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 2 (два) роки;
за ч. 2 ст. 375 КК України ( у редакції Закону від 05 квітня 2001 року) із застосуванням ч. 2 ст. 55 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
У решті вирок міського суду залишено без змін.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватиму вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, на підставі Указу Президента України від 10 листопада 2009 року № 918/2009 «Про призначення суддів», його було призначено на посаду судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області строком на 5 років.

7 грудня 2009 року ОСОБА_6 прийняв присягу судді, де урочисто присягнув об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону, та керуючись принципом верховенства права чесно і сумлінно виконувати обов`язки судді, дотримуватись морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.

Однак, ОСОБА_6 , будучи відповідно до вимог закону і присяги, зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцію і законами України у 2011-2012 роках постановив п`ять завідомо неправосудних ухвал, тобто вчинив умисні злочини проти правосуддя та службові підроблення за обставин, встановлених судом і викладених у вироку. Зокрема, діючи умисно та з метою постановлення завідомо неправосудних судових рішень, грубо порушуючи передбачені ч. 1 ст. 114 та ст. 115 ЦПК України правила підсудності щодо нерухомого майна, позови з приводу якого подаються та розглядаються виключно за місцем його знаходження, ОСОБА_6 у приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, за відсутності позивача або його представника, прийняв до розгляду позовні заяви про визнання права власності на нерухоме майно територіальної громади міста Львова і з грубим порушенням вимог статей 210, 213, 214 ЦПК України щодо законності, обгрунтованості та змісту судового рішення, а також всупереч вимогам ст. 175 ЦПК України у зв`язку з наявністю перешкод для визнання мирової угоди через порушення інтересів третіх осіб, за відсутності в матеріалах справ доказів та правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно, постановив, підписав та скріпив печаткою суду завідомо неправосудні ухвали від 12 грудня 2011 року, 02 квітня 2012 року, 17 серпня 2012 року, 29 серпня 2012 року та 04 грудня 2012 року, якими закрив провадження у цивільних справах №2-2899/11, №1306/3038/2012, №1306/6653/2012, №1306/6830/2012 та №1306/9103/2012 у зв`язку з визнанням мирових угод та визнав за фізичними особами право власності на належні територіальній громаді міста Львова 12 об`єктів нерухомості цього міста за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_8 , загальною площею 2 452,4 кв. м. та загальною вартістю 3 502 862 грн.
Окрім того, суддя ОСОБА_6 підписав протоколи судових засідань від 12грудня 2011 року, 02 квітня 2012 року, 17 серпня 2012 року, 29 серпня 2012 року та 04 грудня 2012 року у згаданих цивільних справах, надавши їм статусу офіційних документів, які містили завідомо недостовірні дані про участь у судових засіданнях сторін у вказаних цивільних справах.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м`якості. Зокрема, зазначає, що висновок апеляційного суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання є невмотивованим, зроблений без врахування тяжкості вчинених злочинів, особи засудженого, який вину категорично не визнав. При цьому апеляційний суд безпідставно послався у вироку як на обставину, яка пом`якшує покарання незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , оскільки ця обставина не ґрунтується на матеріалах провадження.
Засуджений подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, вважає вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а скаргу прокурора - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, просила вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у апеляційному суді, дослідивши матеріали кримінального провадження, вимоги зазначені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду апеляційної інстанції, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 375 КК України, у касаційному порядку не оспорюються.

Викладені у касаційній скарзі доводи про те, що суд, приймаючи рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням не дотримався вимог закону, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Згідно положень ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
У той же час, як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України в достатній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, один з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким.
При цьому, судом апеляційної інстанції не було належним чином враховано кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 , наслідки вчиненого злочину, які були спричинені територіальній громаді м. Львова.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі засудженого внаслідок м`якості, що є підставою для скасування вироку апеляційного суду.
Крім того, як убачається із оскаржуваного вироку, суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції у частині кваліфікації дій засудженого та призначеного покарання засудив та призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 2 (два) роки, таким чином застосувавши більш суворе покарання.
У той же час, у вироку суду апеляційної інстанції не наведено мотивів скасування вироку суду першої інстанції у частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, не з`ясовано яке покарання було передбачено санкціею вказаної норми закону на момент постановлення судового рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2015 року стосовно засудженого за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 375 КК України ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3