Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
24 березня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретарі судового засідання: ОСОБА_4

З участю прокурора: ОСОБА_5

Обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000383 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого Костопільським районним судом 30.10.2014 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, за ч.2 ст. 389 КК України.

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_6 засуджений Володимирецьким районним судом Рівненської області 30 жовтня 2014 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до покарання 240 годин громадських робіт. Призначене покарання ОСОБА_6 відбував за місцем проживання у с.Малий Жолудськ, проте відбув лише 112 год., а решту 128 годин громадських робіт не відбуто по даний час. Громадські роботи ОСОБА_6 відбував несумлінно та постійно здійснював прогули. З моменту набрання вироком чинності і до 21 липня 2015 року обвинувачений відбув лише 112 годин.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.389 КК України при апеляційному розгляді визнав, у вчиненому щиро розкаюється і просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Винність ОСОБА_6 в умисному ухиленні від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними в ході досудового слідства доказами.

Крім визнання обвинуваченими вини у вчиненні злочину, його вина підтверджується також протоколом допиту підозрюваного від 07.08.2015 року.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину і вважає правильною кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України органом досудового розслідування та судом першої інстанції як умисне ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання.

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання 3 роки обмеження волі. На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків повідомляти органи КВІ про зміни місця проживання, не виїжджати за межі України без дозволу КВІ та періодично з`являтися в органи КВІ для реєстрації.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування зазначає, що суд при прийнятті рішення про звільнення від відбування покарання не обґрунтував належним чином можливість його виправлення без відбування покарання реально. При цьому, суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки взагалі не зазначив, яким чином вказані обставини стосуються обвинуваченого. Вказує, що при призначенні покарання суд повинен повністю або частково приєднати ту невідбуту частину покарання за попереднім вироком від відбування якого засуджений ухилився. Крім того, при ухваленні рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання належним чином не обґрунтував застосування ст.75 КК України та можливість його виправлення без відбування покарання.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України 1 рік обмеження волі та на підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання 1 рік 15 днів обмеження волі.

Ухвалений вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання та незастосування судом закону, який підлягав застосуванню на підставі ч.1 п.4 ст.409, 413, 420 КПК України.
Як видно з вироку місцевого суду, при призначенні покарання судом першої інстанції не дотримано вимог ст.71 КК України. За змістом вказаної статті закону якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У даній справі, як видно з вироку, цих вимог закону місцевим судом не дотримано, на що обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі прокурор.
Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Тобто згідно вимог ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із звільнення від відбування покарання із звільненням на підставі ст.75 КК від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки, суд не обґрунтував належним чином можливість його виправлення без реального відбування покарання та не врахував, що обвинувачений не відбув покарання за попереднім вироком. Тому, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не можна визнати обґрунтованим, оскільки воно не відповідає вимогам кримінального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню.

При призначенні покарання, у відповідності вимог ст.50, 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто вчинення злочину невеликої тяжкості за обставин встановлених судом першої інстанції та перевірених при апеляційному розгляді справи, обставини, що пом`якшують покарання, повне визнання вини та щире каяття ОСОБА_6 , відсутність обставин, що його обтяжують, та вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій статті кримінального кодексу.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує, що обвинувачений засуджений вироком Володимирецького районного суду Рівненської області 30 жовтня 2014 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до покарання 240 годин громадських робіт. Фактично невідбута частина покарання становить 128 годин громадських робіт. На підставі ст.71 КК України покарання за вироками підлягає складанню за сукупністю вироків. Відповідно до п.4 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з їх співвідношення.

На підставі наведеного і керуючись п.3 ч.1 ст.407, ст.412, п.1 ст.413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Володимирецького районного суду від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч.2 ст.389 КК України 4 місяці арешту.
На підставі ч.1, 2 ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання у виді 128 годин громадських робіт з розрахунку 1 день арешту, відповідає 8 годинам громадських робіт, що становить 16 днів.
Остаточно до відбуття покарання ОСОБА_6 визначити 4 місяці 16 днів арешту.
Початок строку відбуття покарання обраховувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому судового рішення.
Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3