АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/266/16 Справа № 703/6553/15-к Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
захисникаОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Семенівна, Менського району, Чернігівської області, громадянин України, українець за національністю, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий: 02.10.2001 року Менським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі; 30.03.2004 року Менським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.189, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 20.12.2006 року Менським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та якому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком обвинувачений ОСОБА_7 08.12.2015 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин шляхом ривка дверей, проник до приміщення літньої кухні, яка розташована на території будинковолодіння АДРЕСА_1 , звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 11300 гривень, які зберігалися на полиці серванту в дерев`яній шкатулці та грошових коштів в сумі 400 гривень, які зберігалися у тумбочці в гаманці, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11700 гривень.

Не погодившись з вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2016 року обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи вирок суду занадто суворим, з урахуванням усіх пом`якшуючих обставин (щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданих збитків) та відсутність обтяжуючих покарання обставин, просив пом`якшити призначене йому покарання та застосувати відносно нього положення ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст.75 КК України, виступ прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах досліджених в порядку ст.349 КПК України та ніким не оскаржується.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2016 року в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вищезазначені вимоги в повній мірі не дотримався та призначив занадто суворе покарання.

Призначаючи покарання суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (за правовою кваліфікацією відноситься до тяжких злочинів, але враховуючи один епізод, добровільне повернення викрадених коштів протягом не тривалого часу), позицію потерпілого, який просив суворо не карати, а також особу обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, визнав свою вину та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, молодий вік, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, незадовільний стан здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про вид і розмір призначеного покарання, але не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства і призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі він повинен відбувати реально.

Зважаючи на тяжкість і обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, на думку колегії суддів до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку в максимальному розмірі, що у відповідності до положень ст.50 КК України буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами п.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є не застосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2016 року необхідно змінити в частині призначеного покарання та застосувати відносно ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 414 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2016 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання змінити.

Застосувати відносно ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

На підставі положень ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти із зали суду негайно.

В решті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді