У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_8.,
суддів ОСОБА_9., ОСОБА_10.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 13 вересня 2016 року заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5,

у с т а н о в и л а :

7 квітня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у результаті розгляду за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 залишив без зміни обвинувальний вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 7 липня 2015 року, якою вирок залишено без зміни.

7 липня 2016 року ОСОБА_4 подав заяву про перегляд судових рішень в інтересах засудженої ОСОБА_5. Ухвалою судді-доповідача від 12 липня 2016 року вказано на недоліки заяви і надано строк для їх усунення до 12 серпня 2016 року. В межах установленого строку заявник усунув недоліки заяви, на які було вказано в ухвалі від 12 липня 2016 року.

Після доопрацювання змісту заяви підставою для перегляду судового рішення захисник указує неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми кримінального процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 433 КПК, на підтвердження чого додає до заяви копію ухвали касаційного суду від 22 березня 2016 року у провадженні № 5-1508км16, в якому суд касаційної інстанції, керуючись ст. 433 КПК, вийшов за межі касаційних вимог та скасував судові рішення, повернувши справу на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку заявника, касаційний суд у справі ОСОБА_5 теж повинен був застосувати положення ч. 2 ст. 433 КПК і розглянути кримінальне провадження в повному обсязі з урахуванням заперечень засудженої на касаційну скаргу та письмових пояснень захисника, поданих під час касаційного розгляду. Просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 і направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який вважав, що заява є необґрунтованою, вивчивши заяву і долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що підстави для відкриття провадження відсутні.

Згідно з наданою для порівняння ухвалою касаційного суду від 22 березня 2016 року, висновки в якій заявник вважає прикладом правильного застосування ч. 2 ст. 433 КПК, касаційний розгляд справи відбувся за касаційною скаргою прокурора з мотивів неправильного застосування кримінального закону при призначенні покарання. Суд погодився з доводами касаційної скарги, водночас, пославшись на ч. 2 ст. 433 КПК, знайшов необхідним вийти за межі касаційних вимог. Як зазначено в ухвалі, колегія суддів, «перевіряючи кримінальне провадження у повному обсязі в порядку ч. 2 ст. 433 КПК», дійшла висновку, що місцевий суд допустив також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження та ухвалення вироку, що залишилося поза увагою апеляційного суду. Касаційний суд виявив, що до формули обвинувачення, яке визнане судом доведеним, було віднесено дії, які не утворюють відповідного складу злочину, а розгляд справи за таким обвинуваченням відбувся за скороченою процедурою (на підставі ч. 3 ст. 349 КПК), причому підсудній, яка є особою похилого віку, не було належно роз'яснено положення ст. 349 КПК, тобто порушено її право на захист.

Касаційний перегляд справи ОСОБА_5 відбувся за ініціативою потерпілої ОСОБА_6, яка оспорювала розмір покарання, призначеного ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 8 років за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Засуджена подала заперечення на касаційну скаргу потерпілої, а її захисник надав «пояснення на касаційну скаргу», в яких указав на порушення вимог закону при розгляді справи. Питання, порушене в касаційній скарзі, було ретельно розглянуто касаційним судом, у результаті чого скаргу потерпілої відхилено. Щодо інших вимог, викладених у запереченнях засудженої на касаційну скаргу, та вказівок захисника у письмових поясненнях, поданих під час касаційного розгляду, суд зазначив, що не враховує їх за викладених в ухвалі обставин, а також у зв'язку з тим, що ці вимоги сторони захисту подано за межами визначеного для подання касаційної скарги строку та без належного мотивування.

На думку заявника, касаційний суд у справі ОСОБА_5 безпідставно не дослідив матеріали справи в повному обсязі, не перевірив доводи захисту, не скасував рішення судів першої й апеляційної інстанції та не призначив новий розгляд справи в суді першої інстанції, тобто безпідставно не застосував положення ч. 2 ст. 433 КПК, що й призвело до неоднакового застосування кримінального процесуального закону.

З такими доводами колегія суддів не погоджується.

Норма права, про неоднаковість застосування якої заявляє захисник ОСОБА_4, складається з кількох частин. Перше речення ч. 2 ст. 433 КПК визначає межі касаційного перегляду - «суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги»; друге речення передбачає право суду вийти за ці межі та умови, за яких воно може бути реалізовано - «суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого…»; третє речення встановлює обов'язок суду вийти за межі касаційного перегляду та обставини, за яких цей обов'язок виникає - «якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов'язаний прийняти таке рішення». Доводи заявника стосуються безпосередньо положень, що зафіксовані в другому реченні ч. 2 ст. 433 КПК, і зводяться до того, що суд касаційної інстанції в одному випадку користується своїм правом вийти за межі касаційної скарги (порівнюване рішення суду), а в іншому випадку - ні (оскаржуване рішення суду). Проте дана норма має уповноважуючий характер, оскільки надає суду право за певних умов відійти від імперативного припису про обмеження касаційного перегляду вимогами касаційної скарги (що міститься в першому реченні ч. 2 ст. 433 КПК). Тобто, реалізація цієї норми віднесена законом на розсуд суду, що виключає її одноманітне застосування.

За таких обставин колегія суддів вважає заяву необґрунтованою та не вбачає підстав для відкриття провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 451 КПК України,

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_4 в допуску справи до провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10