Справа № 583/2037/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2016 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1

з участю секретаря с/з - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка Сумської області з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 22 червня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, Громадянина України, уродженця с. Райгород Немирівського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, освіта середньо-спеціальна, призваного на військову службу НОМЕР_1 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення злочину проходив службу на посаді підсобного робітника 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , а на даний час перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , солдата, раніше не судимого, -

за ч. 3 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» призваним 05 квітня 2014 року у зв`язку з мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 того ж дня був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ). У подальшому, солдат ОСОБА_4 був переведений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної частини (по стройовій частині) №2 від 15.10.2014 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та цим же наказом призначений на посаду робітника підсобного 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів. Однак 06.01.2015 р. солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, маючи об`єктивні причини для її проходження, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 , тривалістю понад один місяць, обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби. 22.06.2016 р. солдат ОСОБА_4 , усвідомивши злочинний характер своїх дій, добровільно повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 . Однак, у зв`язку з розформування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , особовий склад останньої було зараховано у розпорядження командира військової НОМЕР_5 , яка також дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . За даних обставин наказом командира військової частини НОМЕР_3 №128 від 22.06.2016 р. солдат ОСОБА_4 визнаний таким, що прибув до військової частини та зарахований на всі види забезпечення. Отже, солдат ОСОБА_4 в період з 06.01.2015 р. по 21.06.2016 р., діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, маючи об`єктивні причини для її проходження, самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 , тривалістю понад один місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції чинної до 05.03.2015), а саме самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене особою, зазначеною в частині другій ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, вказавши, що дійсно, він самовільно залишив місце служби 06.01.2015 року за сімейними обставинами (його дружина народила дитину, а так як проживають вони у сільській місцевості, він змушений був займатися господарством) і по 21.06.2016 р. перебував за місцем свого проживання у с. Оленівка, Криничанського р-ну Дніпропетровської обл., а наступного дня 22.06.2016 року він добровільно повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), так як весь цей час він усвідомлював, що порушує закон.

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що учасники судового провадження не оскаржують фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.

В судовому засіданні встановлено, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України (в редакції чинній до 05.03.2015 р.), а саме самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене особою, зазначеною в частині другій ст. 407 КК України.

Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, визнає повністю.

При обранні обвинуваченому міри покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем служби, за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Тому, враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судових витрат по справі немає.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

-повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України здійснюється командиром відповідної військової частини.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайсуду
Сумської області ОСОБА_1