Справа № 441/1100/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/825/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 02.06.2016 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000467 від 22.06.2015 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угри Городоцького району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Городоцького районного суду Львівської області від 19.07.2012 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на чотири роки два місяці.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 01.06.2016 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 20.06.2015 р. близько 02 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом з потерпілою ОСОБА_9 на горищі будинку по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, направлених на протиправне обернення чужого майна на свою користь, непомітно для потерпілої ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна, таємно протиправно вилучив належний потерпілій мобільний телефон марки «Леново» моделі «С580» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 2879 грн. 10 коп. з сім карткою мобільного оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , вартістю 20 грн., на рахунку якої грошей не було, карткою пам`яті «Мікро SD» 4 GВ вартістю 40 грн. чохлом для мобільного телефону «Валента» вартістю 172 грн. 80 коп., такі перемістив у праву бокову кишеню своїх штанів, спускаючись з горища на телефон потерпілої надійшов дзвінок, однак ОСОБА_7 відключив такий, на зауваження потерпілої повернути їй телефон, обвинувачений вистрибнув з телефоном з горища, та не відреагував на прохання потерпілої, телефон присвоїв, внаслідок своїх дій відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 вартість якого 3111 грн. 90 коп. Телефоном розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині кваліфікації діяння ОСОБА_7 та вважати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що всупереч вимогам кримінального процесуального закону розгляд справи проводився за відсутності законного представника неповнолітньої потерпілої. Крім того, в матеріалах провадження відсутні розписки учасників процесу про отримання пам`яток про права та обов`язки. Суд першої інстанції не дослідив докази, про дослідження яких сторона захисту подавала клопотання, не вирішив клопотання про визнання певних доказів недопустимими. Судом першої інстанції визнано ОСОБА_7 винним у викраденні сім карти оператора «Київстар» номер НОМЕР_3 , проте це не підтверджується жодними доказами. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні належні докази здачі викраденого телефону у ломбард саме обвинуваченим ОСОБА_7 . Судом не доведено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Акцентує увагу суду, що дії ОСОБА_7 , слід кваліфікувати за ст. 190 КК України (шахрайство), оскільки потерпіла добровільно передала йому свій телефон.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді громадських робіт, мотивуючи це тим, що покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора який заперечив проти апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України за обставин встановлених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим. Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку. Дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи захисту про те, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з розглядом справи за відсутності законного представника потерпілої, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування рішення може бути лише здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Не заслуговує на увагу колегії суддів покликання захисника на те, що у матеріалах справи відсутні розписки про отримання учасниками процесу пам`яток про права та обов`язки, оскільки такі не вимагаються, відповідно до положень ст. 345 КПК України.

Разом з цим відповідно до журналів судових засідань головуючий суддя повідомляв учасників процесу про їхні права та обов`язки.

Колегія суддів вважає надуманим твердження захисника про те, що суд першої інстанції не здійснив оцінки постанови про визнання речовим доказом і приєднання матеріалів досудового розслідування від 20.07.2015 року, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 23.09.2015 року, захисник подав відповідне клопотання і суд задовольнив його та ухваливши здійснити оцінку цій постанові у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

На виконання вимог зазначеної норми закону, суд першої інстанції, 23.09.2015 р., під час судового засідання, задовольнивши клопотання прокурора про долучення до матеріалів справи протоколу пред`явлення речей для впізнання від 10.07.2015 року, протоколів проведення слідчих експериментів від 24.07.2015 року та висновку експерта №9/301 від 06.07.2015 р. врахував думку захисника, який просив вказані докази визнати недопустимими, та вказав про проведення їх оцінки в нарадчій кімнаті.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається із вироку, відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінив ці докази та визнав їх такими, що доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 85 ч.1 КПК України, вірно надано оцінку копіям чеків, які підтверджують вартість придбаного потерпілою телефону, яка складає 3149 грн. 10 коп., з огляду на те, що вказані чеки прямо підтверджують вартість телефону, що має значення для кваліфікації злочину. Колегія суддів вважає їх належними доказами, а тому суд першої інстанції вірно взяв їх до уваги при ухваленні вироку.
Не заслуговує на увагу колегії суддів твердження захисника про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази викрадення обвинуваченим у потерпілої сім карти мобільного оператора «Київстар» номер НОМЕР_3 , оскільки це підтверджується показання потерпілої, даними нею під час судового розгляду.
Разом з цим, обґрунтування захисника на те, що відсутні докази перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , даними ними під час судового розгляду.

Доводи захисту про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України є невмотивованими.

Суд першої інстанції встановив, і з цим погоджується колегія суддів, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

До такого висновку суд першої інстанції прийшов, дослідивши та перевіривши безпосередньо ряд доказів. Зокрема, в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 ствердила про те, що виявивши відсутність телефону, намагалась повернутись та відшукати його. Однак, обвинувачений повідомив, що не бачив його. Коли ж телефон подзвонив, зрозуміла, що він знаходиться в кишені штанів обвинуваченого. На прохання повернути - ОСОБА_7 втік з горища. Свідок ОСОБА_10 ствердила, що намагалась додзвонитись до потерпілої, коли зійшла з горища, і чула дзвінок її телефону. Після другої спроби додзвонитись, телефон був відключений. Сам обвинувачений в суді першої інстанції підтвердив, про здачу телефону потерпілої в ломбард. Коли ж та повідомила про необхідність звернення в правоохоронні органи, через два дні викупив його.

Колегія суддів вважає, що ці та інші докази наведені у вироку суду першої інстанції, у своїй сукупності підтверджують вину та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його минуле, поведінку, матеріальний стан та стан здоров`я, обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення, що вказує на небажання його стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає за неможливе призначення покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 69 та 75 КК України.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведена, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування чи зміни вироку Городоцького районного суду Львівської області від 02.06.2016 року немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
у задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 02.06.2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України, зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 01.06.2016 р. по 13.10.2016 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4