Справа № 742/4900/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/438/2016
Категорія - ст. 121 ч.1 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника, адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11-кп/795/438/2016 р. за апеляційною скаргою старшого прокурора Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прилуки Чернігівської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, працює електрозварником ТОВ „Удай м. Прилуки з 23.03.2016 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий згідно ст.89 КК України,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, з призначенням покарання 5 /п`ять/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 /три/ роки, з покладенням обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.

Зараховано В строк відбування покарання зараховано строк перебування під вартою з 02.03.2015 року по 11.06.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь бюджету м. Прилуки Чернігівської області витрати, понесені КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» за лікування ОСОБА_9 в розмірі 1977 грн. 27 коп.

Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування 100000 грн. в рахунок заподіяної моральної шкоди закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від позову.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 27 липня 2014 року близько 20 год., перебуваючи біля будинку № 124 по вул. Костянтинівській в м. Прилуки Чернігівської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, пов`язаних із заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно ударив ОСОБА_9 ножем в грудну клітку зліва, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки, гемотораксу зліва, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі старший прокурор Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, ставить питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст.121 ч.1 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, із стягненням на користь бюджету м. Прилук 1977 грн. 27 коп. витрат, понесених КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» на лікування потерпілого ОСОБА_9 . Зазначає, що суд не дотримався вимог ч.2 ст.50, ст.65 КК України, розяснень Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», бо таке звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не забезпечить досягнення мети покарання виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд невірно вказав, що в результаті злочинних дій ОСОБА_8 фактично не було заподіяно тяжких наслідків, тому що саме нанесення удару ножем потерпілому в грудну клітку зліва, де розташовані життєво важливі органи, в результаті чого заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, - і є тяжким наслідком, і посилання на задовільний стан здоров`я потерпілого нічим не підтверджено.

Вказує, що суд безпідставно визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки протягом всього досудового розслідування з 28.07.2014 року до 24.10.2014 року та судового розгляду з 03.11.2014 року до 02.03.2015 року, обвинувачений свою вину визнавав лише частково та говорив неправду, а тому повне визнання вини в суді 11.06.2015 року необхідно вважати способом уникнення справедливого покарання. Крім того, обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю злочину, а навпаки втік з місця злочину; знаряддя злочину ніж, викинув у річку. Також тривалий час не відшкодовані заподіяні державі збитки в сумі 1977 грн.27 коп. за лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_13 про задоволення апеляційної скарги, із скасуванням вироку суду та з ухваленням нового вироку, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст.121 ч.1 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без стягнення судових витрат у розмірі 1977 грн. 27 коп. внаслідок їх сплати, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника, адвоката ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, адвоката ОСОБА_7 , які заперечують проти апеляційної скарги із залишенням вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, яке розглянуто у скороченому судовому засіданні у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог у відповідності із ст. 404 КПК України, дослідивши додаткові докази щодо особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, із скасуванням вироку суду першої інстанції та постановленням нового вироку.

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив вищевикладені обставини вчинення злочину.

Відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому у відповідності із ст. 394 КПК України, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряється.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння при обставинах, встановлених судом першої інстанції, відповідає обставинам кримінального провадження, доводиться наявними доказами.

Апеляційним судом встановлено, що 27 липня 2014 року близько 20 год. біля будинку № 124 по вул. Костянтинівській у м. Прилуках Чернігівської області, ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, умисно ударив ОСОБА_9 ножем в грудну клітку зліва, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки, гемотораксу зліва, і такі його дії вірно кваліфіковані за ст. 121 ч.1 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції вказав, що керується вимогами ст. 65 КК України, враховує характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію особи, якій були заподіяні такі тілесні ушкодження, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, позитивну характеристику за місцем проживання та відсутність перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Згідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Також суд визнав, що ОСОБА_8 вчинив правопорушення, яке відноситься до тяжких, але зазначив, що фактично не було заподіяно тяжких наслідків, зважив на позицію потерпілого, який має задовільний стан здоров`я та просив суворо не карати обвинуваченого, особу винного, який вчинив злочин у тверезому стані, визнав свою вину, вжив належних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому. Суд наголосив, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 будь-яких протиправних проступків не вчиняв, став на шлях виправлення, не переховувався від слідства та суду, проживає та опікується своїми сестрами, отже має тісні соціальні зв`язки, а тому ці конкретні обставини знижують ступінь небезпечності особи для суспільства.

На підставі таких даних суд першої інстанції, пославшись на вимоги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, прийняв рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, згідно ст. 75 КК України.

Разом з тим, відповідно до п.п.1, 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, що узгоджується з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, які суд в повній мірі також повинен дотримуватися.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, судам необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Однак, при призначенні покарання ОСОБА_8 за ст.121 ч.1 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції цих вимог закону не виконав.

Суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, що є підставою для скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого згідно ст. 409 КПК України, бо погіршує становище обвинуваченого, з постановленням нового вироку апеляційним судом.

Зокрема, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду з 03.11.2014 року по 02.03.2015 року вину визнавав частково та говорив неправду, не сприяв розкриттю злочину, втік з місця злочину, знаряддя злочину ніж - викинув у річку; несудимий згідно ст. 89 КК України, не полишає неправомірної поведінки, до та після вчинення кримінально караного діяння притягався до адміністративної відповідальності, останнє з яких повязане із вчиненням насильства над особою в сім`ї, не відшкодовує матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров`ю потерпілого ОСОБА_9 злочинними діями. Вказівка суду на задовільний стан потерпілого після вчинення щодо нього злочину документально не підтверджена, потерпілий в апеляційному суді вважає покарання м`яким та наполягає на більш суворому покаранні.

Тобто, ОСОБА_8 є суспільно негативною, небезпечною особою, яку необхідно ізолювати від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі реально.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів кримінального провадження та з урахуванням додаткових даних щодо особи винного, наданих стороною захисту в апеляційному суді, вбачається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, що з урахуванням обставин справи, дають можливість призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 69 КК України, з урахуванням ст. 66 КК України, такими обставинами колегія суддів визнає щире каяття, працевлаштованість, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, опікування сестрами, повне відшкодування витрат, понесених лікарнею на лікування потерпілого /а.с. 80 т. 2/, часткове відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За даних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Щодо позовних вимог прокурора про стягнення з ОСОБА_8 1977 грн. 27 коп. судових витрат, то в апеляційному суді позивач відмовився від позову внаслідок його відшкодування, тому в цій частині провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 404 405, 407, 409, 412, 418, 420-421, 374 - 376, 424 - 426, 532 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу старшого прокурора Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, - 3 /три/ роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Провадження в частині цивільного позову прокурора про стягнення з ОСОБА_8 на користь бюджету м. Прилук /КЛПЗ "Прилуцька центральна міська лікарня" / 1977 грн. 27 коп. закрити за відмовою від позову.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4