Провадження № 11-кп/779/84/2016
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003519 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
За вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), за попередньою змовою групою осіб, його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України КК України з призначенням покарання чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), за попередньою змовою групою осіб, його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання чотири роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, на підставі ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.

Суд першої інстанції встановив, що 01 лютого 2014 року, близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи неподалік аптеки «Доброго дня», що по вул. Тролейбусній, 4 в м. Івано-Франківську, із корисливих спонукань вступив у злочинну змову із ОСОБА_7 з метою заволодіння продуктами дитячого харчування із даної аптеки.

Зайшовши в приміщення вказаної аптеки та маючи намір довести свій умисел до кінця, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_7 , підійшли до стелажу, на якому знаходилися товари з дитячим харчуванням та викрали звідти по дві упаковки дитячої молочної суміші. Зокрема, ОСОБА_7 , викрав дві молочні суміші «Nutrilon», ємкістю по 800 грам кожна, вартість однієї упаковки 163 гривні 69 коп., а ОСОБА_10 викрав дві упаковки молочної суміші «NAN», ємкістю по 800 грам кожна, вартість однієї упаковки 119 гривень 38 коп. Після чого, вдвох направились до виходу із аптеки.

За діями обвинувачених спостерігала працівниця аптеки, свідок ОСОБА_11 , яка зрозуміла, що обвинувачені направились до виходу, але не мають наміру оплачувати товар і почала кричати щоб вони зупинились. Проте, незважаючи на її крик, ОСОБА_10 встиг вийти із приміщення аптеки, а ОСОБА_7 був зупинений свідком та затриманий біля турнікету, коли свідок закрила вхідні двері аптеки.

Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 заподіяли TOB «Фармастор» матеріальну шкоду на загальну суму 566 гривень 14 коп.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій засуджених, просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, в решті залишити вирок без змін, мотивуючи свою позицію тим, що вважає вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає, на думку прокурора, в застосуванні закону, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України, та безпідставному звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Що, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи, тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину. Не врахував рекомендації відповідної постанови Пленуму Верховного Суду України з приводу призначення покарання.

Призначення такої вкрай м`якої міри покарання особі, яка вчинила тяжкий злочин нівелює основоположне завдання кримінального покарання як однієї з найважливіших форм кримінально-правового впливу - виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами ( ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України ).

Обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у вигляді позбавлення волі та на шлях виправлення не став.

В той же час зазначив, що згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду може мати місце за наявності декількох ( не менше двох ) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При призначенні покарання ОСОБА_7 обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. І за наявності вказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, зокрема його віку, позитивної характеристику за місцем проживання, а також те, що на обліках ОНД та ОПНЛ № 3 не перебуває, щодо ОСОБА_7 , вважає прокурор, необхідно застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі, нижче від найнижчої передбаченої законом межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

В ході апеляційного розгляду прокурор заявлені апеляційні вимоги підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зазначені прокурором письмові документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і, відповідно, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а виходячи зі змісту ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Проте, суд першої інстанції наведених вище вимог закону при постановленні вироку та призначенні покарання в повній мірі не дотримався.

Призначаючи покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема, що він відповідно до вимог ст. 89 КК України є не судимим, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках в Івано-Франківському ОНД та ОПНЛ № 3 не перебуває, молодий вік обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав повне визнання вини, його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, яке йому слід обрати у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України та керуючись ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, поклавши відповідні обов`язки.

Проте, врахувавши зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, суд не вказав яким чином вони істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину, не врахував суспільної небезпечності. Крім того, як зазначив прокурор, не врахував в повній мірі тяжкість вчиненого ним злочину та його мотиву, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що хоч судимості і погашені, але при призначенні покарання слід враховувати, що він неодноразово раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, зокрема, тричі за ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, проте висновків з цього належних не зробив, та на шлях виправлення не став і знову вчинив замах на аналогічне кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Тому, на думку колегії суддів, при вказаних вище обставинах, ст. ст. 75, 76 КК України застосовані безпідставно, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Таке покарання не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до змісту ст. ст. 409, 411, 413, КПК України однією з підстав для скасування чи зміни вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

А відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 ст. 69 КК України, на необхідність застосування якої посилається в апеляційній скарзі прокурор, передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує фактичні обставини вчиненого, зазначені вище обставини які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризують особу обвинуваченого, те, що він визнаний винним за вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), його другорядну роль у вказаному, вартість викраденого, його розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, і за таких обставин приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначення покарання скасувати.

Постановити свій вирок, яким вважати ОСОБА_7 винним за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - один рік позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередньо обраний домашній арешт.

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок протягом трьох місяців з дня його проголошення може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :
_______________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом :
Суддя : ОСОБА_2