Справа № 358/1606/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/664/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 04.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
«04» травня 2016 року суддя судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області ОСОБА_3 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України в місті апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , та прокурора ОСОБА_6 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Богуславського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, і призначено йому покарання в виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року, та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
ОСОБА_4 в пред`явленому обвинуваченні за ст. 358 ч. 4 КК України визнано невинуватим і виправдано.
Визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки.
Не погоджуючись з даним вироком, обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисником ОСОБА_5 , та прокурором ОСОБА_6 подано апеляційні скарги.

Вивчивши матеріали провадження та апеляційні скарги, суд знаходить їх такими, що не відповідають вимогам ст. 396 КПК України, виходячи при цьому з наступного.

Зазначена стаття встановлює вимоги до апеляційної скарги, а саме, в ній повинно бути зазначено:

1) найменування суду апеляційної інстанції;

2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;

3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив;

4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;

5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів;

6) перелік матеріалів, які додаються.

Вказані вимоги апелянтами виконані не в повному обсязі.

Так, висловлюючи свою незгоду з вироком суду, захисник ОСОБА_5 вказує, що він здійснює захист засудженого ОСОБА_4 , в той час як по даному кримінальному провадженню засуджених не має на даний час. До того ж, його скарга датована 22 березня 2016 року, тобто вона, нібито, написана, ще до проголошення вироку по справі. Обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат посилається на покази, яки давав його підзахисний на досудовому слідстві, що суперечить вимогам ст. 95 КПК України. Після цього, навівши зміст ст.ст. 25, 373, 377 КПК України, посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року, адвокат просить « ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України виправдати», що не входить до компетенції апеляційного суду.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинувачених у вчинені злочину, передбаченого ст. 289, ч. 2 КК України, вважає вирок стосовно ОСОБА_4 «необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням кримінального закону в частині виправдання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_4 через його м`якість». Після цього він просить скасувати ухвалу Богуславського районного суду від 18.02.2016 року, а також вирок стосовно ОСОБА_4 , постановити свій вирок, яким « ОСОБА_4 визнати винним за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, призначивши покарання: за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі. У відповідності до ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового складання визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна».

В даному випадку прокурор порушив вимоги ст. 392 КПК України, окремим пунктом скарги вимагаючи скасувати ухвалу суду від 18.02.2016 року. До того ж, вимагаючи призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді 7 років позбавлення волі, прокурор в якості незгоди з рішенням суду наводить лише зміст ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, не наводячи при цьому доводів, чому саме призначене судом 1-ї інстанції покарання у вигляді 6 років позбавлення волі є, на його думку, занадто м`яким. Вимагаючи скасувати вирок суду 1-ї інстанції, в тому числі і у зв`язку з неправильним застосування кримінального закону, що вже само по собі не відповідає змісту ст. 413 КПК України, прокурор не наводить жодної з підстав, передбачених даною статтею. До того ж, прокурор посилається у скарзі на ст. 237 КПРК України, але що це за Закон не вказує.

Обвинувачений у своїй скарзі просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, але не вказує підстави для цього, передбачені ч. 3 ст. 404 КПК України. Крім того, він просить вирок від 23.03.2016 року скасувати, та ухвалити новий вирок, яким його «у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України виправдати, а відносно ОСОБА_9 застосувати Закон про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 289 КК України, ч. 1». В даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості виправдовувати обвинуваченого, та, крім того, ОСОБА_10 не являється захисником, представником або іншою особою, яка вправі оскаржувати вирок стосовно іншого обвинуваченого по даному кримінальному провадженню. До того ж, у скарзі ОСОБА_4 посилається на покази, яки були дані на досудовому слідстві, що суперечить вимогам ст. 95 КПК України. Перерахувавши підстави для скасування або зміни вироку суду 1-ї інстанції, передбачені ст. 409 КПК України, ОСОБА_10 просить вирок скасувати, не вказуючи чому саме вирок полягає скасуванню.

В даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості розглянути таки апеляційні скарги, в зв`язку з чим апелянтам слід визначитись зі своїми вимогами, які б відповідали матеріалам справи та Закону, і не викликали розбіжностей в їх розумінні, підготувати апеляційну скаргу, яка б відповідала вимогам ст. 396 КПК України, а тому апеляційні скарги зазначених вище осіб слід залишити без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст. 399 КПК України, суддя апеляційного суду Київської області,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , та прокурора ОСОБА_6 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без руху.

Надати вказаним особам термін 7 (сім) днів з моменту отримання даної ухвали для виправлення вказаних в ухвалі недоліків.

Роз`яснити кожному з них, що у разі невиконання ними вимог даної ухвали у встановлений строк, їх апеляційні скарги будуть їм повернуті.

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ОСОБА_11