Єдиний унікальний номер 243/5739/16-к
Номер провадження 11-кп/775/1055/2016

УХВАЛА

Іменем України

4 жовтня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про визнання законності звільнення від відбування покарання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Слов`янська Донецької області, громадянина України, з середньою технічною освітою, раніше судимого,

призначеного йому вироком апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року,

встановив:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року визнано законними підстави звільнення ОСОБА_6 з Мічурінської виправної колонії Донецької області 11 січня 2016 року за відбуттям покарання, призначеного його вироком апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року за ст.ст.162 ч.1, 115 ч.2 п.9, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України у виді 12 років позбавлення волі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд в своїй ухвалі навів наступне.

ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про визнання законності звільнення його від відбування покарання, посилаючись на те, що він був звільнений з виправної колонії у зв`язку з відбуттям призначеного йому покарання, про що йому було видано довідку, посвідчену начальником колонії державної служби виконання покарань МВС так званої «Донецької Народної Республіки» з відповідною печаткою.

Відповідно до Інструкції «Про взаємодію працівників прокуратури Донецької області, ГУМВС України в Донецькій області, УСБ України в Донецькій області, ГУ ДМС України в Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_2 про організацію реєстрації, обліку та документування осіб, звільнених з установ виконання покарань, розташованих на територіях Донецької та Луганської областей, які тимчасово непідконтрольні українській владі», затвердженої спільним наказом №53окв/1539/310/185/20/62 від 14.07.2015 року вказані органи роз`яснюють норми діючого законодавства щодо порушення процедури звільнення від відбування покарання та пропонують особі звернутися до суду із заявою (форма Додаток 1) відповідно ст.ст.537, 539 КПК України.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків.

У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання засудженого.

В апеляційній скарзі прокурор Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_7 просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити провадження за клопотанням ОСОБА_8 на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги довідку про відбуття ОСОБА_8 призначеного покарання, посвідчену начальником колонії державної служби виконання покарань МВС так званої «Донецької Народної Республіки» з відповідною печаткою, яка є недійсною, і не врахував того, що засуджений ОСОБА_8 не повністю відбув покарання, призначене йому вироком апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року у виді 12 років позбавлення волі і строк невідбутого покарання становить 2 роки.

Заслухавши прокурора прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити її з наведених у скарзі підстав, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що засуджений ОСОБА_8 не відбув призначене йому вироком апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року за ст.ст.162 ч.1, 115 ч.2 п.9, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України покарання у виді 12 років позбавлення волі і що строк невідбутого засудженим покарання становить 2 роки, є припущенням, яке не підтверджене достовірними доказами.

При розгляді клопотання засудженого суд першої інстанції здійснив відповідні заходи для отримання документальних даних стосовно засудження ОСОБА_8 та відбуття ним покарання, призначеного вищевказаним вироком, однак, згідно відповіді заступника голови апеляційного суду Донецької області від 02.08.2016 року надати копію вироку апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року неможливо у зв`язку із захватом приміщення апеляційного суду Донецької області в місті Донецьку незаконними збройними формуваннями і перебування вказаного приміщення до цього часу на окупованій території.

В матеріалах провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_8 наявна лише копія вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2007 року, яким ОСОБА_8 було засуджено за ст.ст.186 ч.2, 186 ч.3, 190 ч.2, 304, 70 ч.1 КК України на 5 років позбавлення волі із обчисленням строку призначеного йому покарання з 21 серпня 2005 року.

Інших достовірних документальних даних стосовно засудження ОСОБА_8 , строку призначеного йому покарання та порядку обчислення покарання в матеріалах провадження немає. Будь-яких даних щодо цих обставин не додано і до апеляційної скарги прокурора

В довідці, виданій ОСОБА_8 начальником колонії державної служби виконання покарань МВС так званої «Донецької Народної Республіки» зазначено про відбування ОСОБА_8 покарання у виді 12 років позбавлення волі за вироком апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року і що строк покарання обчислювався з 21 серпня 2005 року, тобто, з урахуванням вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2007 року.

З урахуванням наведених даних, на день звільнення ОСОБА_8 з виправної колонії 11 січня 2016 року строк відбутого ним покарання може становити 10 років 4 місяці 20 днів, тобто, строк невідбутого ним покарання може становити менше ніж 2 роки, про які зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Крім цього, зі змісту копії вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2007 року щодо ОСОБА_8 вбачається, що строк його попереднього ув`язнення за цим вироком становить з 21 серпня 2005 року до 28 грудня 2007 року, тобто, більше ніж 2 роки і 4 місяці. Також наявні підстави вважати, що і на момент постановлення вироку апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2008 року щодо ОСОБА_8 також було застосоване попереднє ув`язнення. Тобто, загальний строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 може становити більше ніж 3 роки.

Згідно вимог ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, що набрав чинності з 25.12.2015 року, який згідно вимог ст.5 КК України має зворотну силу, строк попереднього ув`язнення зараховується у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням усіх наведених обставин, наявні підстави для висновку про те, що на момент фактичного звільнення ОСОБА_8 з виправної колонії 11 січня 2016 року мались підстави відповідно до чинного законодавства України для висновку про відбуття ОСОБА_8 призначеного йому покарання.

Враховуючи наведені обставини, які не спростовані будь-якими достовірними доказами, а також зазначене в ухвалі суду рішення Європейського Суду з прав людини, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про необхідність задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 і визнання законними підстави звільнення його з виправної колонії. Таке рішення також відповідає положенням ст.29 Конституції України про те, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування ухвали суду відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст. 404, 407, 418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: