МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №480/69/16-к
В И Р О К
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши 11 травня 2016 року у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за підозрою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді оператора-гранатометника зенітного ракетного взводу зенітно-ракетного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старшина,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

Встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку.

10.02.2015 року ОСОБА_4 призвано Львівсько-Шевченківсько-Залізничним ОРВК міста Львова для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 26.06.2015 року № 128 старшина ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора-гранатометника зенітно ракетно-артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону даної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2015 року №144 старшина ОСОБА_4 переміщений на посаду оператора-гранатометника зенітного ракетного взводу зенітно-ракетного артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшині ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

24.08.2015 року близько 07 год. 00 хв. старшина ОСОБА_4 , з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та незаконно перебував поза його межами, знаходячись у місті Миколаєві, де проводив час на власний розсуд до 14 год. 00 хв. 20.09.2015 року.

20.09.2015 року о 14 год. 00 хв. старшина ОСОБА_4 прибув до табірного збору військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків з військової служби.

Таким чином, старшина ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 24.08.2015 року близько 07 год. 00 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та незаконно перебував поза його межами до 14 год. 00 хв. 20.09.2015 року, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05.03.2015) самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю і показав суду, що дійсно 24.08.2015 року приблизно о 07 години самовільно залишив розташування військової частини, поїхав до АДРЕСА_3 та перебував у своїх знайомих до 20.09.2015 року, а потім 20.09.2015 року він добровільно з`явився до військової частини і приступив до виконання своїх службових обов`язків. У вчиненому щиро розкаюється.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 крім визнання ним своєї вини також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, 10.02.2015 року ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 26.06.2015 року № 128 старшина ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду військову службу на посаді оператора-гранатометника зенітно ракетно-артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону даної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2015 року №144 старшина ОСОБА_4 переміщений на посаду оператора-гранатометника зенітного ракетного взводу зенітно-ракетного артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

З акту службового розслідування від 18.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 25.08.2015 року на службу не прибув.

З рапорту ТВО ЗРАДн ОСОБА_6 від 21.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 20.09.2015 року о 14 годині прибув на місце табірного збору військової частини НОМЕР_1 .

Отже, оцінюючи надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази, в їх сукупності, які повністю узгоджуються між собою, суд находить вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України ( в редакції від 05.03.2015 року) тобто - самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначення покарання та інші процесуальні дії.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини справи, а також його особу.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він за місцем служби характеризується негативно, в порядку ст. 89 КК України не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, має на утриманні одну малолітню доньку.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання ним своєї вини, щире каяття, наявність на утриманні малолітньої доньки.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не вбачається.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд приходить до переконання про можливість призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.ст. 75 та 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати без дозволу кримінально-виконавчій інспекції за межі України та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

11.05.2016