Справа № 454/2375/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

, обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Сокаль кримінальне провадження за №0000526 від 01.05.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , - у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , - у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,

в с т а н о в и в:

30.09.2015 року з військової прокуратури Львівського гарнізону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000526 від 01.05.2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Зокрема, у період з 25.11.2013 року по 31.07.2014 року ОСОБА_4 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія. Із урахуванням отриманого досвіду ОСОБА_4 достовірно знав законодавство України, яке регламентує порядок проходження військової служби, правила водіння транспортних машин та відповідальність, яка передбачена за їх порушення.

Зокрема, ОСОБА_4 достовірно знав, що відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, він, як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, поводитися самому з гідністю і честю, не допускати і стримувати інших від негідних вчинків та протиправних дій, неухильно виконувати вимоги законодавства.

Згідно з вимогами п. 31 «Настанови з автомобільної служби Радянської армії та Військово-морського флоту», затвердженої наказом Міністра оборони № 225 (далі - Настанови) на ОСОБА_4 , як на водія покладено обов`язок не допускати пригод з автомобільною технікою, вміти управляти закріпленою за ним машиною

в день і вночі в різноманітних дорожніх умовах в будь-яку погоду, знати та забезпечувати виконання Правил дорожнього руху

Крім цього, ОСОБА_4 , з урахуванням отриманого досвіду водіння, знав вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Проте, ОСОБА_4 , нехтуючи вимогами вищевказаних нормативно-правових актів, допустив їх порушення, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду за наступних обставин.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2014 року №128 старшого солдата ОСОБА_4 , призначено на посаду старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти цієї військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2015 року №118 «Про закріплення техніки за особовим складом на час переміщення» за старшим солдатом ОСОБА_4 закріплено на період переміщення в м. Червоноград автомобіль УАЗ-3909 із реєстраційним номером НОМЕР_2 (далі - УАЗ 3909). Враховуючи той факт, що реєстраційний номер НОМЕР_2 входить до діапазону номерів військової часини Т0110, а тому у травні 2015 року прийнято рішення про присвоєння автомобілю УАЗ 3909 нового реєстраційного номеру - НОМЕР_3 , який входить до діапазону номерів військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ), оскільки цей транспортний засіб закріплений за військовою частиною НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2015 №103 «Про передислокацію автомобільної техніки» вбачається, що в період з 22 по 30 квітня 2015 року посадовим особам військової частини НОМЕР_1 необхідно отримати військову техніку у АДРЕСА_3 та в два етапи доставити її до м. Червоноград. Згідно п. 1 цього наказу передислокація 5 автомобілів (в тому числі і автомобілів УАЗ-469 із реєстраційним номером НОМЕР_5 (надалі - УАЗ-469) під керуванням старшого прапорщика ОСОБА_5 та УАЗ-3909 із реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням старшого солдата ОСОБА_4 ) повинна відбутися 30 квітня 2015 року з м. Львова до м. Червонограда.

На виконання вимог вказаного наказу, 30.04.2015 року близько 11 год. 00 хв. колона із 5 транспортних засобів виїхала із м. Львова до м. Червонограда. Перед вибуттям усі транспортні засоби були оглянуті водіями. У ході перевірки технічного стану автомобіля УАЗ-469 були виявлені несправності двигуна, у зв`язку із чим старшим команди майором ОСОБА_9 прийнято рішення про його буксирування до м. Червонограда методом гнучкого зчеплення.

Під часу руху із м. Львова до м. Червонограда у м. Великі Мости в автомобілі УАЗ-3909 закінчилося пальне, через що старшим команди з метою

належного та вчасного виконання поставлених завдань прийнято рішення про подальший рух колони та забезпечення автомобілів УАЗ-469 та УАЗ-3909 пальним, водії яких залишилися очікувати у с. Великі Мости. В цей час, перебуваючи у вказаному населеному пункті ОСОБА_5 вжив незначну кількість алкогольних напоїв.

Крім того, в ході очікування до водія автомобіля УАЗ-469 ОСОБА_5 підійшов його знайомий ОСОБА_10 та попросив підвести його до с. Комарів Сокальського району, оскільки це було по дорозі до м. Червоноград, на що ОСОБА_5 погодився.

Близько 17 год. 00 хв. 30.04.2015 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем УАЗ 3909 та буксируючи автомобіль УАЗ 469 під керуванням ОСОБА_5 , вирушили з м. Великі Мости Сокальського району до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 . В цей час в автомобілі УАЗ 469 перебував пасажир ОСОБА_10 .

Таким чином, водії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на керованих ними транспортних засобах, рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год, один за одним, відповідно, по попутній смузі руху на 135 км + 450 метрів автодороги Ковель -Жовква, діючи недбало, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинні були і могли їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, обоюдно порушили п. 12.1 Правил дорожнього руху та під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахували дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим допустили дорожньо-транспортну пригоду - перекидання автомобіля УАЗ 469 за наступних обставин.

Так, рухаючись по 135 км + 450 метрів автодороги Ковель - Жовква, проїжджаючи ділянку дороги із хвилястістю (гребінку), автомобіль УАЗ 469 потрапив у правосторонній занос. Через рух на високій швидкості зчеплення коліс автомобіля погіршилось, через що розвертаючий момент в якусь мить мав можливість реалізуватися, автомобіль УАЗ 469 змістився праворуч. Надалі, натяг буксиру вального тросу миттєво послабився, а потім миттєво на автомобіль УАЗ 469 передалося ударне навантаження через натяжку троса, який кріпився до його лівої передньої частини. В результаті позацентрового прикладення ударного навантаження до автомобіля УАЗ 469, вказаний транспортний засіб перекинувся. В свою чергу аналогічні ударні навантаження від автомобіля УАЗ 469 через трос передавалися на автомобіль УАЗ 3909, що обумовило його виїзд на зустрічну смугу руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - перекидання автомобіля УАЗ 469, пасажир цього автомобіля ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Своїми вищевказаними діями старший солдат ОСОБА_4 вчинив порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель

потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 415 КК України.

В свою чергу ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.

В період з листопада 1995 року по грудень 1996 року проходив ОСОБА_5 військову службу у військовій частині НОМЕР_6 на посаді водія. Та з урахуванням отриманого досвіду ОСОБА_5 достовірно знав законодавство України, яке регламентує порядок проходження військової служби, правила водіння транспортних машин та відповідальність, яка передбачена за їх порушення.

Зокрема, ОСОБА_5 достовірно знав, що відповідно до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, він, як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, поводитися самому з гідністю і честю, не допускати і стримувати інших від негідних вчинків та протиправних дій, неухильно виконувати вимоги законодавства.

Згідно з вимогами п. 31 «Настанови з автомобільної служби Радянської армії та Військово-морського флоту», затвердженої наказом Міністра оборони № 225 (далі - Настанови) на ОСОБА_5 , як на водія покладено обов`язок не допускати пригод з автомобільною технікою, вміти управляти закріпленою за ним машиною в день і вночі в різноманітних дорожніх умовах в будь-яку погоду, знати та забезпечувати виконання Правил дорожнього руху.

Крім цього, ОСОБА_5 , з урахуванням отриманого досвіду водіння, знав вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, відповідно до яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Проте, ОСОБА_5 , нехтуючи вимогами вищевказаних нормативно-правових актів, допустив їх порушення, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду за наступних обставин.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2015 року №47 старшого прапорщика ОСОБА_5 , призначено на посаду техніка мостової роти цієї військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2015 року №118 «Про закріплення техніки за особовим складом на час переміщення» за старшим прапорщиком ОСОБА_5 закріплено на період переміщення м. Червоноград автомобіль УАЗ-469 із реєстраційним номером НОМЕР_5 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2015 №103 «Про передислокацію

автомобільної техніки» вбачається, що в період з 22 по 30 квітня 2015 року посадовим особам військової частини НОМЕР_1 необхідно отримати військову техніку у АДРЕСА_3 та в два етапи доставити її до м. Червоноград. Згідно п. 1 цього наказу передислокація 5 автомобілів (в тому числі і автомобілів УАЗ-469 із реєстраційним номером НОМЕР_5 (надалі - УАЗ-469) під керуванням старшого прапорщика ОСОБА_5 та УАЗ-3909 із реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням старшого солдата ОСОБА_4 ) повинна відбутися 30 квітня 2015 року з м. Львова до м. Червонограда.

На виконання вимог вказаного наказу, 30.04.2015 року близько 11 год. 00 хв. колона із 5 транспортних засобів виїхала із м. Львова до АДРЕСА_4 . Перед вибуттям усі транспортні засоби були оглянуті водіями. У ході перевірки технічного стану автомобіля УАЗ-469 були виявлені несправності двигуна, у зв`язку із чим старшим команди майором ОСОБА_9 прийнято рішення про його буксирування до м. Червонограда методом гнучкого зчеплення.

Під часу руху із м. Львова до м. Червонограда у м. Великі Мости в автомобілі УАЗ-3909 закінчилося пальне, через що старшим команди з метою належного та вчасного виконання поставлених завдань прийнято рішення про подальший рух колони та забезпечення автомобілів УАЗ-469 та УАЗ-3909 пальним, водії яких залишилися очікувати у м. Великі Мости. В цей час, перебуваючи у вказаному населеному пункті ОСОБА_5 вжив незначну кількість алкогольних напоїв.

Крім того, в ході очікування до водія автомобіля УАЗ-469 ОСОБА_5 підійшов його знайомий ОСОБА_10 та попросив підвести його до с. Комарів Сокальського району, оскільки це було по дорозі до м. Червоноград, на що ОСОБА_5 погодився.

Близько 17 год. 00 хв. 30.04.2015 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем УАЗ 3909 та буксируючи автомобіль УАЗ 469 під керуванням ОСОБА_5 , вирушили з м. Великі Мости Сокальського району до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 . В цей час в автомобілі УАЗ 469 перебував пасажир ОСОБА_10 .

Таким чином, водії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на керованих ними транспортних засобах, рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год, один за одним, відповідно, по попутній смузі руху на 135 км + 450 метрів автодороги Ковель -Жовква, діючи недбало, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинні були і могли їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, обоюдно порушили п. 12.1 Правил дорожнього руху та під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахували дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим допустили дорожньо-транспортну пригоду - перекидання автомобіля УАЗ 469 за наступних обставин.

Так, рухаючись по 135 км + 450 метрів автодороги Ковель - Жовква, проїжджаючи ділянку дороги із хвилястістю (гребінку), автомобіль УАЗ 469 потрапив у правосторонній занос. Через рух на високій швидкості зчеплення коліс автомобіля погіршилось, через що розвертаючий момент в якусь мить мав можливість реалізуватися, автомобіль УАЗ 469 змістився праворуч. Надалі, натяг буксирувального тросу миттєво послабився, а потім миттєво на автомобіль УАЗ 469 передалося ударне навантаження через натяжку троса, який кріпився до його лівої передньої частини. В результаті позацентрового прикладення ударного навантаження до автомобіля УАЗ 469, вказаний транспортний засіб перекинувся. В свою чергу аналогічні ударні навантаження від автомобіля УАЗ 469 через трос передавалися на автомобіль УАЗ 3909, що обумовило його виїзд на зустрічну смугу руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - перекидання автомобіля УАЗ 469, пасажир цього автомобіля ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Своїми вищевказаними діями старший прапорщик ОСОБА_5 вчинив порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 415 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали в судовому засіданні письмові клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо них за ст. 415 ч.1 КК України, оскільки вони вперше вчинили злочин, обвинувачуються в скоєнні необережного кримінального правопорушення середньої тяжкості , примирилися з потерпілою та відшкодували заподіяну шкоду.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали письмові клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо них за ст. 415 ч.1 КК України, однак додатково показали , що вони вину в скоєнні даних кримінальних правопорушень визнають та їм зрозуміло , що потерпіла може в майбутньому до них звертатися з позовами про відшкодування шкоди. Їм роз`яснено судом, що суд може ухвалити виправдувальний вирок у випадку не доведеності їх вини в скоєнні кримінального правопорушення, однак вони наполягають на розгляді та задоволенні їх клопотань про звільнення їх від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо них.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та просив суд невідкладно його розглянути та задоволити, незалежно від того , що не завершене судове слідство по справі.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та просив суд невідкладно його розглянути та задоволити, незалежно від того , що не завершене судове слідство по справі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо даних клопотань обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також потерпіла зможе звертатися в судовому порядку до обвинувачених з судовими позовами про відшкодування шкоди .

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечила, щодо клопотань обвинувачених , оскільки їй вони відшкодували заподіяну смертю її чоловіка шкоду. Зокрема обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував їй шкоду в сумі 900 євро та 5000 гривень. Обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував їй 19 000 гривень, та обіцяв дати ще 12 000 гривень після рішення суду. В неї на утриманні залишилися двоє дітей віком 9 місяців та 10 років. Вона розуміє , що вправі також звертатися додатково в судовому порядку до обвинувачених з судовими позовами про відшкодування шкоди .

Заслухавши думку учасників судового провадження , суд приходить до висновку, що слід в клопотаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 415 ч.1 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілою та закриття кримінального провадження відмовити з наступних підстав :

відповідно до ст. 12 КК України вбачається, що злочин передбачений ст. 415 ч.1 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ст.44 КК України вбачається, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ст. 46 КК України вбачається, що особа, яка вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки та усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповітно до ч.4 ст. 286 КПК України вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження , яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого , суд має невідкладно розглянути таке клопотання .

Відповідно до ст. 288 ч.3 КПК України вбачається, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 288 ч.4 КПК України вбачається, що уразі встановлення судом неогрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акту до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» вбачається, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду справи повинен переконатися , що діяння , яке поставлено особі за провину , дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні , а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України, і лише після цього має бути ухвалене відповідне судове рішення у визначеному КПК України порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» вбачається, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винної особи із потерпілою .

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» вбачається, що ухвала суду має бути вмотивована, зокрема поряд із доказами винності особи в учиненні злочину в цій ухвалі слід зазначити умови та підстави , з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 квітня 2015 року вбачається, що на місці дорожньо-транспортної пригоди змінювалася обстановка, зокрема відсутні автомобілі учасників ДТП. а.с. 7 т.1

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_11 вбачається , що він є командиром військової частини № НОМЕР_1 і в його обов`язки входить керівництво військовою частиною. На початку 2015 року автомобіль марки УАЗ 469 реєстраційний номер НОМЕР_5 був перевезений ( пересувався сам) у АДРЕСА_2 у військову частину їх бригади ( військова частина № НОМЕР_7 ), де вони повинні були провести необхідний ремонт та заміну агрегатів. Оскільки коштів на його ремонт не були виділені , тому вони прийняли рішення забрати даний автомобіль назад та своїми силами проводити його ремонт. Так , 30.04.2015 року військовослужбовці їх військової частини , а саме заступник командира частини начальник транспортно-технічної частини ОСОБА_9 та старший технік мостової частини ОСОБА_5 на приватному автомобілі поїхали в м.Львів у відрядження, де повинні були перевести даний автомобіль у їх військову частину в м.Червонограді. Свідка попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань. а.с. 24 т.1

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_11 вбачається , що він особисто віддав вказівку ОСОБА_12 щоб автомобілі , які потрапили в ДТП були доставлені у військову частину НОМЕР_1 . На його думку причиною ДТП могло стати особиста недисциплінованість та перебування ОСОБА_13 у нетверезому стані та дії ОСОБА_14 як старшого колони, який по невідомих йому причинах залишив колону та поїхав у військову частину у м. Червоноград швидше, залишивши колону. ОСОБА_15 як старший колони не мав права залишати колону під час переміщення , особисто він вказівки на залишення колони під час переміщення не віддавав. Свідка попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань . а.с. 200 т.1

Відповідно до висновку експерта № 058 /2015 від 07.05.2015 року вбачається, що у гр.. ОСОБА_5 , 1975 р.н. при звертанні в лікувальний заклад були виявлені тілесні ушкодження у вигляді : відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилася забоєм головного мозку із компресією, гострою епідуральною гематомою, переломом кісток склепіння і основи черепу, раною голови, перелом тіла дванадцятого грудного хребця, перелому остистого паростка дванадцятого грудного хребця, забою спинного мозку, які могли утворитися 30 квітня 2015 року від дії тупих твердих предметів і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення. При звертанні в лікувальний заклад в крові гр.. ОСОБА_5 було виявлено етиловий спирт в кількості 0,39 % ( проміле). а.с. 31 т.1

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2015 року № 103 вбачається, що 30.04.2015 року наказано прибути до АДРЕСА_2 в складі команди НОМЕР_8 , старшим команди призначити заступника командира військової частини НОМЕР_1 начальника транспортно-технічної частини майора ОСОБА_9 та здійснення передислокації автомобільної техніки з АДРЕСА_2 частина НОМЕР_7 до АДРЕСА_4 військова частина Т0200. А.с. 50 т.1

Відповідно до подорожнього листа службового легкового автомобіля серія НОМЕР_9 від 30.04.2015 року № 175/15 вбачається, що режим роботи водія буксирування. Автомобіль УАЗ 469 № НОМЕР_5 . Водій Солтис М. Колона Т0200 бригада АР. а.с. 60 т.1

Відповідно до доповідної командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 04.05.2015 року № 1-1/12/230 вбачається, що він доповів військовому прокурору Львівського гарнізону про факт дорожньо-транспортної пригоди від 30.04.2015 року за участю військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого прапорщика ОСОБА_5 . А.с. 95-96 т.1

Відповідно до висновку експерта від 11.09.2015 року № 1/806 вбачається, що з технічної точки зору , причиною настання даної ДТП стали дії водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що полягали в невиконанні ними вимог п.12.1 ПДР України. Однак однією з умов настання даної пригоди (обставиною, що сприяла настанню ДТП, проте самостійно не викликала її) стало кріплення буксирувального троса між автомобілями в такий спосіб, коли автомобіль УАЗ-469 з самого початку був схильний до втрати поперечної стійкості ( заносу праворуч). А.с. 156-162 т.1

Відповідно до акту службового розслідування проведеного командиром військової частини НОМЕР_7 поковником ОСОБА_16 від 03.07.2015 року вбачається, що заступнику командира військової частини НОМЕР_1 начальнику транспортно-технічної частини майору ОСОБА_9 суворо вказано на недопустимість в подальшому випадків випуску в рейс техніки з несправностями та здійснення помилкових розрахунків пального для переміщення техніки та попередити про відповідальність у разі допущення аналогічних випадків у майбутньому. а.с. 169-176 т.1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що саме він прийняв рішення про гнучке буксирування автомобіля з технічними несправностями та відповідне розміщення тросу . Він був призначений старшим команди та мав керуватися Інструкцією старшого команди. Він не розрахував розхід пального автомобіля, оскільки не знав розхід пального. Він залишив колону біля м.Великі Мости згідно усного наказу командира частини ОСОБА_11 щодо необхідності забрати з м.Львів та доставити в частину ряду військовослужбовців, а тому він з рештою справних машин автоколони повіз цих військовослужбовців у військову частину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що саме ОСОБА_9 прийняв рішення про гнучке буксирування автомобіля з технічними несправностями. З ними в автомобілях їхали з м.Львів військовослужбовці у військову частину згідно напевно відповідного наказу. В кожній машині вони додатково перевозили по 3-4 військовослужбовці, а всього 11 чоловік. Він виїзджав після ДТП на місце аварії краном, за кермом був ОСОБА_18 , а він пасажир. На місці ДТП вони погрузили пошкоджений автомобіль та повезли його у військову частину. Біля військової частини їх наздогнали на автомобілі працівники ДПС та виясняли в них чому вони забрали з місця ДТП автомобілі. а.с. 211

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що рішення про буксирування автомобіля на гнучкому буксируванні прийняв ОСОБА_9 . Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 давав йому особисто вказівку забрати відразу після ДТП пошкоджену машину УАЗ і привезти її у військову частину до приїзду на місце ДТП працівників ДАІ та слідчо-оперативної групи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав , що старшим колони був ОСОБА_9 .. Він не знає чи мав право ОСОБА_9 залишати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самих після закінчення пального в автомобілі. Однак ОСОБА_9 погодив це питання з командиром частини ОСОБА_11 , оскільки мав доставити військовослужбовців, яких вони взяли у м.Львів та техніку до 18 години у військову частину.

В зв`язку із вищенаведеним суд приходить до висновку , що в даному клопотанні обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даному етапі судового розгляду кримінального провадження слід відмовити як в передчасному, що не позбавляє їх в подальшому заявити дане клопотання, з наступних підстав :

1) на даний час судом ще не завершене судове слідство по даному кримінальному провадженні , а тому судом не досліджено ще всі докази зібрані під час попереднього досудового слідства по кримінальному провадженню. Не перевірено іншими доказами покази свідків допитаних в судовому засіданні, щодо причетності до данного кримінального правопорушення обвинувачених і можливо інших осіб.;

2) обвинувачені ще не давали показів по справі, судом не досліджено також ще всі письмові докази по справі. Тому на даний час суд не може зазначити в ухвалі про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального провопорушення передбаченого за ст. 415 ч.1 КК України всі докази винності обвинувачених у вчиненні даних кримінальних правопорушень чи докази їх невинуватості;

3) в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді : відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилася забоєм головного мозку із компресією, гострою епідуральною гематомою, переломом кісток склепіння і основи черепу, раною голови, перелом тіла дванадцятого грудного хребця, перелому остистого паростка дванадцятого грудного хребця, забою спинного мозку, які могли утворитися 30 квітня 2015 року від дії тупих твердих предметів і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення. Однак слідчим про це не зазначено в обвинувальному акті та не визнано його потерпілим по кримінальному провадженні.

4) в судовому засіданні встановлено, що після скоєння ДТП керівництвом військової частини було дано вказівку підлеглим щодо термінового транспортування автомобілів з місця ДТП у військову частину до приїзду працівників ДАІ та слідчо оперативної групи, що і було виконано військовослужбовцями, не повідомлено про ДТП у відповідні правохоронні органи, однак дані обставини не відображені слідчим в обвинувальному акті і може свідчить про можливе бажання керівництва військової частини приховати скоєння кримінального правопорушення своїми підлеглими, бажання знищити докази по справі , що може містити склад іншого кримінального правопорушення передбаченого КК України. ;

5) судом в судовому засіданні також не допитано по даній справі як свідка бувшого командира частини ОСОБА_11 з приводу підстав транспортування військовослужбовців колоною автомобілів, що стало причиною залишення колони старшим колони ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що це питання він погодив з командиром частини ОСОБА_11 для доставки військовослужбовців, яких вони взяли у м.Львів та техніки до 18 години у військову частину. Судом також не перевірено чи встановлені слідством та допитувалися дані військовослужбовці , яких транспортував старший колони ОСОБА_9 та на підставі якого наказу це здійснювалося. Письмові покази свідка ОСОБА_20 дані під час попереднього досудового слідства суперечать з показами інших свідків , допитаними судом в судовому засіданні, а на цій стадії судового розгляду суд позбавлений можливості їх перевірити.

6) судом не перевірено в судовому засіданні обставин причетності до даного кримінального правопорушення і інших осіб. Зокрема старшого колони ОСОБА_9 , оскільки судом встановлено в судовому засіданні , що він випустив в рейс техніку з несправностями , здійснив помилкові розрахунки пального для переміщення техніки , після закінчення пального біля м.Великі Мости як старший колони залишив автомобілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і колоною продовжив рух в частину для доставки невстановлених слідством військовослужбовців , також дав вказівку на кріплення буксирувального троса між автомобілями обвинувачених в такий спосіб, коли автомобіль УАЗ-469 з самого початку був схильний до втрати поперечної стійкості ( заносу праворуч) згідно висновку експерта, що є однією з умов настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Дані обставини також не відображені слідчим належним чином в обвинувальному акті та не перевірені судом в судовому засіданні.

7) судом на цій стадії судового розгляду не перевірено наявності обоюдної вини в діях обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та наявності складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 415 ч.1 КК України в діях кожного із них, оскільки їх обвинувачують у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель потерпілого. Однак обвинувачені є військовослужбовцями та лише виконували наказ командира частини та старшого колони ОСОБА_9 , щодо буксирування технічно несправної машини. Хоча водіння транспортної машини є процесом керування рухомою машиною . Судом не перевірено обставин щодо технічного стану автомобіля , що буксирувався , на момент виїзду з військової частини № НОМЕР_7 АДРЕСА_2 та підстави його перебування в цій частині, оскільки згідно показів даних на попередньому слідстві свідка ОСОБА_11 вбачається, що на початку 2015 року автомобіль марки УАЗ 469 реєстраційний номер НОМЕР_5 був перевезений ( пересувався сам) у м.Львів у військову частину їх бригади ( військова частина № НОМЕР_7 ), де вони повинні були провести необхідний ремонт та заміну агрегатів. Оскільки коштів на його ремонт не були виділені , тому вони прийняли рішення забрати даний автомобіль назад та своїми силами проводити його ремонт. Також диспозиція даної статті передбачає і відповідальність за порушення правил експлуатації транспортної машини, зокрема і випуск в рейс технічно несправної машини, однак слідчим про це не зазначено в обвинувальному акті і дані обставини ще не перевірені судом в судовому засіданні.

Судом було роз`яснено обвинуваченим, що у випадку недоведеності їх вини у вчиненні кримінальних правопорушень судом може бути ухвалено виправдувальний вирок в порядку передбаченому чинним КПК України, однак обвинувачені просили суд розглянути їх клопотання, а тому суд згідно ст. ч.4 ст. 286 КПК України невідкладно розглянув таке клопотання .

На даний час суд при вирішенні питання про звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності під час судового розгляду кримінального провадження суд не прийшов до твердого переконання , що діяння , яке поставлено даним обвинуваченим за провину , дійсно мало місце, що воно містить склад даного кримінального правопорушення, а не іншого , і обвинувачені винні в його вчиненні , що притягнуті всі винні особи до кримінальної відповідальності, а також, що наявні умови та підстави для їх звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України, а лише після цього судом може бути ухвалене відповідне судове рішення у визначеному КПК України порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 392 КПК України вбачається, що ухвали постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень , передбачених частиною першою цієї статті , а саме вироки, ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків зазначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

На підставі викладеного і керуючись ст. 286 ч.4 КПК України, ст. 46 КК України, суд

у х в а л и в:

в клопотаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 415 ч.1 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілою відмовити .

Ухвала оскарженню не підлягає . Заперечення проти даної ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення , передбачене ч.1 ст. 392 КПК України .

Головуючий: ОСОБА_1