Єдиний унікальний номер справи 185/6339/16-к
Провадження № 1-кс/185/915/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року м.Павлоград
Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурорм Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:
Подане на розгляд слідчому судді клопотання обґрунтовано наступним.

В провадженні СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001439 від 06.06.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190, ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 364-1, ч.2 ст. 364-1 КК України,-

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що в ході досудового розслідування встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, що виразилось в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство),вчиненому повторно та таке, що завдало значної шкоди потерпілому, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в шахрайстві, вчиненому у великих розмірах, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, в зловживанні повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, а саме в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для себе використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права службовою особою такої юридичної особи свої повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним інтересам юридичної особи, передбаченому ч. 1 ст. 364-1 КК України, в зловживанні повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, а саме в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для себе використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права службовою особою такої юридичної особи свої повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, передбаченому ч. 2 ст. 364-1 КК України.

20 липня 2016 року ОСОБА_5 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 364-1, ч.2 ст. 364-1 КК України.

Крім того, підозрювана ОСОБА_5 постійного заробітку немає, офіційно не працює, своїми злочинними діями заподіяла матеріальну шкоду на загальну суму понад 1 млн. грн., та завдала потерпілим особам істотної матеріальної шкоди. За період вчинення вказаних кримінальних правопорушень, жодних дій, направлених на повернення грошових коштів та погашення виниклої заборгованості не здійснила.

Так, для забезпечення відшкодування завданої матеріальної шкоди та задоволення цивільного позову, що в подальшому може бути подано у відношенні підозрюваної ОСОБА_5 1979 р.н. орган досудового розслідування зазначає, що є всі підстави для накладання арешту на майно останньої, вартість якого є еквівалентною сумі завданих збитків, з метою реального забезпечення задоволення цивільного позову в майбутньому та відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали, які надані слідчому судді на обґрунтування клопотання, матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

В силу вимог ч. 3 ст. 170 КПК України , арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього кодексу.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. Слідчий суддя накладає заборону на використання майна, а також заборону розпоряджатися таким майном лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Безумовною підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя також враховує вимоги ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою , а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» Судом указано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.
Безумовною підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.
Відповідно до письмової відповіді територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС, станом на 30.06.2016 р. на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований автомобіль AUDI A4, д/н НОМЕР_1 1997 р.в. кузов НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 13.05.2015.

Відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстровано право власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу № 1124 від 20.11.2014.

Зважаючи на викладене, з огляду на період часу вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, зпівставляючи його з часом набуття права власності на майно, слідчий суддя приходить обґрунтованого висновку про те, що воно може бути таким , що отримано за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Також слідчий суддя враховує і дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України щодо обов`язку врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Водночас, інше майно, щодо якого порушено перед слідчим суддею питання про його арешт, а саме:

- системний блок «hp pro 3125 mt» s/n czco28334d
- системний блок «logic power» s/n відсутній,
- системний блок «logic power» s/n відсутній,
- ноутбук «Lenovo g50-30» s/n pf01n04t з акумуляторною батареєю,
- ноутбук «Asus k50c» s/n a9n09s243959378
- ноутбук «Extensa 5620g-542g16mi» s/n lxeahoy72000
- ноутбук «Acer extensa 2509 series» s/n nxeezev010442176db3400
- ноутбук «Lenovo g50-30» s/n pf0345q8,-
вже було предметом розгляду, та ухвалою слідчого судді від 12 січня 2016 року (справа №185/50/16-к) клопотання слідчого про арешт зазначеного майна задоволено. Ухвала набрала законної сили.

Так, поняття заходів кримінально-процесуального примусу включає в себе як заходи забезпечення кримінального провадження, так і окремі слідчі дії з елементами примусу. Майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК, повинно вилучатися незалежно від того, хто є його власником, у кого й де воно знаходиться і чи має зацікавлена особа реальну можливість ним розпорядитися, а речі, документи, гроші, на вилучення яких під час обшуку, огляду, тимчасового доступу до речей і документів мається дозвіл слідчого судді, не є такими, що вилучені тимчасово і не вимагають арешту.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 167 КПК про те, що такий забезпечувальний захід триває до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тобто тимчасовість цього заходу обумовлюється його застосуванням без дозволу слідчого судді, який у разі позитивного вирішення питання про арешт майна по суті легітимізує його попереднє вилучення, чим забезпечується, зокрема, допустимість доказів, якщо вилучені предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 173, 174, 376 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурорм Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам, будь-яким іншим особам, здійснювати будь-які дії щодо реєстрації права власності, розпорядження майном, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , а саме:

-автомобіль AUDI A4, д/н НОМЕР_1 1997 р.в. кузов НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 13.05.2015 року;

-квартира за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності приватна, договір купівлі-продажу 1124 від 20.11.2014 року.

В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1