Провадження №1-кс/127/3813/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши заяву захисника-адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку ст. 206 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою в порядку ч.3 ст. 206 КПК України та просив суд негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з УВП № 1 УДДПВП України у Вінницькій області з-під варти у зв`язку з відсутністю правових підстав його тримання під вартою з 30.04.2016 року.

Заявник мотивує вимоги заяви наступним.30 квітня 2016 року закінчився строк тримання під вартою в УВП № 1 УДДПВП України у Вінницькій області ОСОБА_4 , який було продовжено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2016 року. 01 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 Вінницьким міським судом Вінницької області було постановлено вирок, який не набрав законної сили. 10 травня 2016 р. суддею-доповідачем Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_6 відкрито апеляційне провадження №11-кп/772/755/2016 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
Отже, на думку заявника ОСОБА_4 незаконно утримується під вартою з 30 квітня 2016 року і до цього часу, без належного на це судового рішення, що вступило у законну силу.
29.04.2016 року на адресу начальника УВП № 1 УДДПВП України у Вінницькій області заявником була передана письмова заява про звільнення з-під варти ОСОБА_4 (вих.№114/16), на яку 06.05.2016 року було отримано відповідь від в.о. першого заступника начальника Вінницької установи виконання покарань (№1) ОСОБА_8 від 04.05.2016 року за № 4/3724, яка є безпідставною, проігноровані абсолютно всі правові позиції, що наводились у заяві заявника від 29.04.2016 року. ОСОБА_8 незаконно посилається на вирок суду, що не вступив у законну силу і ще не виконується названою установою виконання покарань.
Звернув увагу суду на те, що головним чинником у правовому розв`язанні зазначеного питання є те, що станом на 30.04.16 р. і на цей час вирок суду від 01.04.2016 року відносно ОСОБА_4 не вступив у законну силу (закінчення терміну апеляційного оскарження припадало на 04.05.2016 року і вирок оскаржений сторонами як захисту, так і обвинувачення).
Це означає, що ОСОБА_4 продовжує перебувати у правовому статусі обвинуваченого, а не засудженого.
У такому разі, відносно ОСОБА_4 повинні застосовуватись наступні імперативні (обов`язкові) вимоги ч.5 ст.202 КПК України: «...у випадку закінчення строку дії ухвали ...суду про тримання під вартою ...обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього ...обвинуваченого під вартою.»
Одночасно начальник установи попереднього ув`язнення зобов`язаний застосувати і вимоги ст.20 Закону України «Про попереднє ув`язнення», відповідно до якого підставою для звільнення з-під варти ОСОБА_9 у даному конкретному випадку є: «закінчення строку дії ухвали ...суду про тримання під вартою або закінчення передбаченого законом строку тримання під вартою як запобіжного заходу, якщо цей строк не продовжено в установленому законом порядку.»
При цьому ж має застосовуватись ще й ст.20 названого Закону: «Начальник установи попереднього ув`язнення зобов`язаний негайно звільнити з-під варти підозрюваного, обвинуваченого, стосовно якого на день закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або закінчення строку тримання під вартою, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України ( 4651-17), не надійшла ухвала слідчого судді, суду про продовження такого строку.»
Крім того вказав, що не має правового, тобто встановленого КПК України, значення згадка у резолютивній частині вироку суду від 01.04.2016 року про те, що до вступу вироку у законну силу ОСОБА_4 має утримуватись під вартою, так як ні така згадка, ні такий спосіб утримання особи під вартою не передбачений ні ст.374, ні ст.331 КПК України, ні іншими нормами.
Тобто на даний час ОСОБА_4 безпідставно утримується у УВП № 1 УДДПВП України у Вінницькій області.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_3 підтримали вимоги заяви на підставі викладених обставин, просили її задоволити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення даної заяви, суду пояснив, що винесено обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 , стадія судового розгляду в суді першої інстанції завершена, тому вимоги заявника безпідставні.

Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали заяви, вважаю, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Під час розгляду справ в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя перевіряє законність тримання особи під вартою та чи не порушенні її права та законні інтереси, передбаченні нормативно - правовими актами України та міжнародними нормативно - правовими актами ратифікованими Україною.

Заява ОСОБА_3 стосується питань, пов`язаних зі ст. 206 КПК України.

Згідно матеріалів заяви встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено до чотирьох років шести місяців позбавлення волі. В п.4 резолютивної частини вказаного вироку зазначена імперативна вимога про залишення без змін - утримання під вартою, до набрання вироком законної сили запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Так відповідно до п. 1 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються крім іншого рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, що було виконано при винесенні обвинувального вироку суддею ОСОБА_10 .

Тобто законодавець передбачив у вищевказаній статті КПК України заходи забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 утримується під вартою законно, підстав для звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з УВП № 1 УДДПВП України у Вінницькій області з-під варти немає.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що права та свободи ОСОБА_4 органами державної влади не порушені і дотримані в повному обсязі, останній тримається під вартою законно, а тому заява ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , є необґрунтованою та безпідставною, при цьому ОСОБА_3 в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо незаконного утримування під вартою з 30 квітня 2016 року і до цього часу, без належного на це судового рішення, що вступило у законну силу його підзахисного ОСОБА_4 .
Враховуючи наведене, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні заяви захисника-адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку ст. 206 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7-11 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви захисника-адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: