Справа № 739/1189/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/223/2016
Категорія - санкції Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року задоволено клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Таджикістану, уродженки м. Душанбе, Таджикистан, яка перебуває у міжнародному розшуку згідно постанови від 13 квітня 2016 року, тимчасовий арешт на строк 40 діб до надходження запиту про її видачу від компетентних органів Таджикистану з утриманням в Чернігівському слідчому ізоляторі.

Строк арешту обчислювати з моменту затримання ОСОБА_8 , з 13 год. 10 хв. 11 липня 2016 року.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_8 слідчий суддя, взявши до уваги доводи клопотання, аргументував свої висновки документально підтвердженими фактами.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, відмовити прокурору в задоволенні клопотання про застосування тимчасового арешту до ОСОБА_8 , громадянки Таджикистану, на строк 40 діб до надходження запиту про її видачу від компетентних органів Таджикистану.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що розглядаючи клопотання, суд відмовився досліджувати зміст документів, в яких мова йде лише про невиконання ОСОБА_8 зобов`язань цивільно-правового характеру, що на території України не переслідується в кримінальному порядку, натомість дійшов висновку про відсутність в нього відповідної компетенції перевіряти, чи відповідають наведені ознаки начебто скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення на території Таджикистану складу (ознакам) будь-якого кримінального правопорушення згідно з Кримінальним кодексом України, формально пославшись на те, що на Україні також передбачена кримінальна відповідальність за шахрайство. Звертає увагу на те, що з огляду на конституційну норму щодо недопустимості арешту без вмотивованого рішення суду ст. 29 Конституції України, на взятті на себе зобов`язання щодо видачі іншій державі лише осіб, які підозрюються в скоєні злочину на території іншої держави, якщо кримінальна відповідальність за аналогічні дії запроваджена і на території України, суд не вправі брати під арешт особу, яка звинувачується на території іноземної держави в вчиненні певних дій, без проведення перевірки караності вчинення аналогічних дій за кримінальним законодавством України.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав у ній наведених, думку прокурора який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відносинах між Україною і Таджикистаном у сфері екстрадиції застосовуються Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року N 240/94-ВР, Протокол до неї від 28 березня 1997 року, ратифікований Законом України від 03 березня 1998 року N 140/98-ВР, Європейська Конвенція про видачу правопорушників від 13.12.1957, Протоколи до неї від 15 жовтня 1975 року та від 17 березня 1978 року, ратифіковані Законом України від 16 січня 1998 року N 44/98-ВР.

Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Таджикистану.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно зі статті 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року, статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, частини першої статті 573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року, частини другої статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Статтею 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року в редакції Протоколу до неї від 28 березня 1997 року передбачено, що після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяттю під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.

Згідно з частини першої статті 61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, частин першої та другої статті 16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року особа, видача якої потрібна, за клопотанням може бути взята під варту і до одержання вимоги про видачу.

Частиною першою статті 583, пунктом 10 частини першої статті 541 КПК України також передбачено, що до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що громадянка Таджикистану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними Генерального секретаріату Інтерполу перебуває у міжнародному та міждержавному розшуку для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 247 КК Таджикистану за вчинення шахрайства, скоєного 27 липня 2013 року.

Статтею 190 КК України також передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто за вчинення дій, які ставляться у вину ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що з`ясування питань та перевірка обґрунтованості обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 у Таджикистані, у зв`язку з чим її було оголошено у міждержавний та міжнародний розшук, не входить до компетенції суду України, який вирішує питання щодо застосування тимчасового арешту.

Відповідно до статті 49 КК України, строки притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не закінчилися., тому слідчий суддя вірно прийшов до висновку, що клопотання про застосування тимчасового арешту на строк 40 діб відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд належним чином оцінив в сукупності всі обставини та вірно застосував до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Таджикістану, уродженим м. Душанбе, Таджикистан, яка перебуває у міжнародному розшуку згідно постанови від 13 квітня 2016 року - тимчасовий арешт на строк 40 діб, до надходження запиту про її видачу від компетентних органів Таджикистану, з утриманням в Чернігівському слідчому ізоляторі, а тому доводи апелянта про незаконне утримання під вартою ОСОБА_8 є безпідставними.

Порушень вимог кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 422, 583 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_8 без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_4