1-кп/357/957/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.11.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Гостомель Києво - Святошинського району Київської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, призваного на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , сержанта запасу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:
Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №62 від 25 березня 2014 року військовослужбовця, призваного під час мобілізації 11 березня 2014 року Ірпінським МВК Київської області, сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира гармати протитанкової артилерійської батареї та зараховано до списків особового складу частини, а наказом № 190 від 20 жовтня 2014 року виведено в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 314 від 24 жовтня 2016 року сержанта ОСОБА_4 звільнено з військової служби.

Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 11 листопада 2014 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки, яку йому було надано за станом здоров`я, до військового містечка № НОМЕР_3 військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

У період з 11 листопада 2014 року по 12 жовтня 2016 року сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби.

12 жовтня 2016 року сержант ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 07 листопада 2016 року укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вказану кваліфікацію суд вважає правильною.

Сторонами узгоджено, що у разі затвердження угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.3 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесений до злочину середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч. 4,5 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст. 52, 63 КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, та при цьому обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 07 листопада 2016 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч.3 ст.407 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору
Суддя ОСОБА_1