Провадження 11-кп/792/67/16
Справа № 682/1193/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
законного представника
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000504 від 11 липня 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Славутського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року, -
В с т а н о в и л а:
Вироком Славутського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перм Російської Федерації, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого слюсарем на КП ВП „ХАЕС, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст. 286 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 рік.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 1797, 98 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_9 не обрано.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 6226,09 грн. матеріальної шкоди, 600 грн. витрат на залучення експерта, 13000 грн. моральної шкоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь Державного закладу „Спеціалізована медико санітарна частина №4 Міністерства охорони здоров`я України 2519,99 грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 16.11.2016 року виправлено описку допущену у резолютивній частині даного вироку і вирішено, що необхідно вважати правильним призначене основне покарання у виді „обмеження волі, замість „позбавлення волі.
Абзаци сорок третій та сорок четвертий мотивувальної частини вироку викладено в наступній редакції: „За наведених обставин, суд вважає необхідний і достатнім для виправлення і попередження нових злочинів, враховуючи думку потерпілого, призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції інкримінованого злочину у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, наявність на утриманні хворої дружини, суд визнав обгрунтованим застосування ст. 75 КК України в частині основного виду покарання обмеження волі.
Абзац перший та другий резолютивної частини вироку виирішено викласти в наступній редакції: „ ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
За ч.1 ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання у виді 2 років обмеження волі з випробуванням терміном на 1 рік.
За вироком суду, 10 липня 2014 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2102», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-231316 Нетішин-Комарівка-Стригани зі сторони міста Славута в напрямку міста Нетішин, за селом Комарівка Славутського району Хмельницької області, на ділянці шляху поблизу електроопори № 10КВ-4, що розміщена справа, на порушення вимог п.п. 1.5; 2.3(б); 12.1; 12.2; 12.3; 13.1; 13.3; 19.3 Правил дорожнього руху України проявив неуважність, не вибрав безпечної для руху швидкості та інтервалу, в умовах недостатньої видимості внаслідок засліплення світлом фар зустрічного автомобіля марки «Мерседес-509», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , на порушення вимог п.19.3 Правил дорожнього руху України не зупинився та не змінюючи смуги руху та не увімкнувши аварійну світлову сигналізацію продовжив рух, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми середнього ступеня важкості - забій головного мозку; садна в ділянці лобу справа та зліва; садна в ділянці перенісся; синця, садна в зовнішньому куті лівого ока; закритого перелому правої ключиці; осадження і підшкірної гематоми передньо-внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу та правого плеча; синця передньої поверхні лівого плеча; підшкірної гематоми внутрішньої поверхні правого стегна з поширенням на підколінну ямку, осаднення правої підколінної ямки; садна передньої поверхні правої гомілки; підшкірної гематоми та осаднення задньої поверхні лівої гомілки та колінного суглобу по зовнішній та внутрішній поверхні; осаднення тильної поверхні лівої кисті; осаднення тильної поверхні лівої ступні, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди просив залишити без розгляду. В задоволенні цивільного позову ДЗ СМСЧ-4 м. Нетішин про стягнення витрат на лікування потеріплого відмовити. Процесуальні витрати по справі віднести на рахунок держави.
Звертає увагу, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, що в силу п.5 ч.2 ст. 291 КПК України є обов`язовим для розуміння суті обвинувачення. В матеріалах кримінального провадження не вірно зазначено місце ДТП, що на його думку призвело до перекручування висновків суду про його причетність до злочину.
Зазначає, що ПДР він не порушував, оскільки велосипедист ОСОБА_10 при наближенні автомобіля під його керуванням, зробив різкий маневр вліво, через що попав під автомашину.
Вважає, що ОСОБА_10 керуючи велосипедом порушив п.п. 6.2, 6.3, 6.6(а) ПДР України.
На його думку, висновок судової автотехнічної експертизи від 31.03.2015 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки на дослідження експерту були надані сфальсифіковані матеріали кримінального провадження.
Крім того, протокол проведення слідчого експерименту від 16.02.2015 року було проведено з порушенням методики проведення слідчої дії, яка передбачає виконання та дотримання процесуальних та тактичних правил. В ході вказаног слідчого експерименту він давав показання в якості свідка, а в подальшому був визнаний підозрюваним і обвинуваченим. Слідчий експеримент був проведений не в тому місці, де відбулось ДТП та без участі потерпілого ОСОБА_10 .
Звертає увагу, що протягом судового розгляду кримінального провадження, цивільний позов потерпілого та його представника місцевим судом не розглядався.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_10 просить вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, представника неповнолітнього потерпілого про обґрунтованість вироку, доводи захисника та обвинуваченого про задоволення апеляції, надавши ОСОБА_9 право виступу в судових дебатах та останньому слові, перевіривши матеріали справи і доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до часткового задоволення з таких підства.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок місцевого суду про винність ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило заподіяння тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 при зазначених у вироку обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах.
І хоч обвинувачений у свій захист висунув версію своєї невинуватості у створенні і вчиненні ДТП, переклавши відповідальність на велосипедиста ОСОБА_10 , такі його твердження необґрунтовані, оскільки як встановлено не відповідають фактичним обставинам справи.
Сам обвинувачений ОСОБА_9 , як видно із його показів на досудовому і судовому слідстві визнав, що ДТП відбулося коли він рухаючись автодорогою у темну пору доби, керуючи автомобілем ВАЗ-2102 на швидкості близько 50 кілометрів на годину, приблизно за вісімдесят - сто метрів попереду у попутному напрямку побачив велосипедиста, продовжив рух. Під час об`їзду велосипедиста, внаслідок погіршення видимості від світла фар зустрічного транспорту та раптового виїзду велосипедиста вліво, допустив наїзд на нього, вдаривши велосипедиста у задню частину велосипеда передньою правою частиною автомобіля.
Однак із показів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що керуючи справним, з наявними світловідбивачами, велосипедом, рухався прямо, відстань від краю дороги була 0,5 метра. Чув шум машини та притискався до правого краю дороги. На ліву частину дороги не виїжджав, гілок, ям не минав. Перешкод для руху попереду не мав і рухався прямо. Звукові сигнали водій автомобіля не подавав і на швидкості ударив у заднє колесо велосипеда. Як був травмований не пам`ятає. Стверджує, що велосипед сильно пошкоджений, Внаслідок ДТП перебував на лікуванні місяць, через отриману травму головного мозку, перелом ключиці та інші ушкодження тіла. Вимушений був тривалий час носити бандаж, довго не міг ходити, відчував довго болі.
Ці покази в частині виникнення та механізму ДТП узгоджуються із показами свідка ОСОБА_12 , яка була очевидцем події.
Крім того, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили покази потерпілого та свідка ОСОБА_12 в частині наслідків ДТП і показали, що рухалися у темну пору доби автодорогою Р-231316 у зустрічному напрямку до руху автомобіля, керованого обвинуваченим ОСОБА_9 . Спостерігали, як на зустріч їхав Жигулі і у момент ДТП різко з-під автомобіля пішли іскри, а потім впав потерпілий на полотно дороги. Зупинилися за 20-30 метрів до потерпілого. Бачили дорогі велосипеди, на них були знаки, маячки. Надавали медичну допомогу потерпілому. Свідки підтвердили відсутність перешкод для руху велосипедистів та відсутність насаджень на місці ДТП.
Із показів свідка ОСОБА_15 , що їхав у автомобілі обвинуваченого вбачається, що при зіткненні з велосипедом удар прийшовся на праву сторону автомобіля.
Об`єктивно обставини ДТП підтвердженні в протоколах огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, додаткового огляду місця події, схемах та фототаблицях від 11 липня 2014 року та 14 жовтня 2014 року в яких зафіксована ділянка дороги де сталась ДТП, місце зіткнення та розташування транспортних засобів, сліди гальмування, потертості та подряпин на проїзній частині.
Крім того, під час огляду транспортних засобів, що відображено у протоколах огляду транспортних засобів і в таблицях ілюстрацій до них від 11.07.2014 року відображено механічні пошкодження транспортних засобів.
Згідно даних, що містяться в повідомленнях філії «Славутський райавтодор», встановлено, що ДТП сталося на автодорозі Р-231316 Нетішин-Комарівка-Стригани, яка є автодорогою районного значення, ІV технічної категорії протяжністю 8 км, має цементно-бетонне покриття, шириною 4,95 метрів, пряма в плані та профілі, з поперечним ухилом 2 %, шириною узбіч 3,3 метрів, поперечним ухилом 3 %, видимих пошкоджень дорожнього покриття немає.
За висновками судово медичної експертизи від 28.08.2014 року №180 у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми середнього ступеня важкості - забій головного мозку; садна в ділянці лобу справа та зліва; садна в ділянці перенісся; синця, садна в зовнішньому куті лівого ока; закритого перелому правої ключиці; осадження і підшкірної гематоми передньо-внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу та правого плеча; синця передньої поверхні лівого плеча; підшкірної гематоми внутрішньої поверхні правого стегна з поширенням на підколінну ямку, осаднення правої підколінної ямки; садна передньої поверхні правої гомілки; підшкірної гематоми та осаднення задньої поверхні лівої гомілки та колінного суглобу по зовнішній та внутрішній поверхні; осаднення тильної поверхні лівої кисті; осаднення тильної поверхні лівої ступні.
Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів. Властивості та локалізація ушкоджень відповідають ударному прикладанню нерівномірної травмуючої поверхні та ударної дії травмуючи предметів в поєднанні з тертям та зсувом. Враховуючи локалізацію та властивості ушкоджень тіла ОСОБА_10 механізм травмування повністю відповідає характерним ознакам наїзду автомобіля на задню поверхню велосипедиста в напрямку ззаду на перед, де в першій фазі наїзду виникли ушкодження задніх поверхонь кінцівок, з наступним можливим формуванням черепно-мозкової травми від падіння на поверхню транспортного засобу, та формуванням масивних осаднень на поверхнях тіла від скидання потерпілого на поверхню дорожнього покриття в третій фазі ДТП.
Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.286 КК України.
Твердження обвинуваченого та його захисника про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення є необгрунтованими.
Колегією суддів встановлено, що в обвинувальному акті серед інших відомостей на виконання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Є безпідставними доводи обвинуваченого, що в матеріалах кримінального провадження невірно зазначено місце вчинення кримінального правопорушення.
В місцевому суді під час судового розгляду було встановлено і відображено у вироку, що вказана дорожньо-транспортна пригода мала місце на автодорозі Р-231316 Нетішин-Комарівка-Стригани зі сторони міста Славута в напрямку міста Нетішин, за селом Комарівка Славутського району Хмельницької області, на ділянці шляху поблизу електроопори № 10 КВ-4.
Вказані обставини були підтверджені доказами, які досліджувалися в місцевого суду, а саме: протоколом огляду місця ДТП, схемами та фототаблицями від 11 липня 2014 року, протоколом огляду місця події від 14 жовтня 2014 року, а також повідомленнями філії "Славутський райавтодор", відповідно до яких було встановлено що ДТП мала місце на автодорозі Р-231316 Нетішин-Комарівка-Стригани, яка є авто дорогою районного значення, IV технічної категорії протяжністю 8 км., має цементно- бетонне покриття, шириною 4, 95 м., пряма в плані та профілі, з поперечним ухилом 2 %, шириною узбіч 3,3 м., поперечним ухилом 3 %.
Крім того, обставини місця ДТП були підтверджені показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та самим обвинуваченим, який не висловлював під час давання показань будь-яких заперечень щодо місця вчинення кримінального правопорушення.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 , що автодорога, на якій сталось ДТП має видимі пошкодження і на обочині ростуть кущі верби, що перешкоджають руху, не відповідають дійсності та спростовуються показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , повідомленням філії "Славутський райавтодор", відповідно до якого видимих пошкоджень на даній ділянці автодороги немає.
Твердження обвинуваченого та його захисника, що його вини у вказаному ДТП немає, і вона сталась внаслідок того, що ОСОБА_10 рухаючись по автодорозі, різко звернув вліво, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, і є нічим іншим як спробою ввести в оману суд і таким чином уникнути відповідальності.
Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 21.11.2014 року №415А, в умовах даної пригоди сталося попутно-паралельне блокуюче зіткнення, під час якого первинний контакт відбувся між передньою правою частиною автомобіля марки ВАЗ-2102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та задньою частиною велосипеда марки "Торпадо", причому повздовжня вісь автомобіля та повздовжня вісь велосипеда в момент первинного контакту були приблизно паралельними, тобто під кутом 0о + 2о. Цим висновком експертизи повністю спростовуються показання обвинуваченого щодо маневру велосипеда вліво.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 31.03.2015 року № 96 А, в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки "ВАЗ-2102", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.2, 12.3, 12.6 (г), 13.1, 13.3, а в разі засліплення світлом фар зустрічного автомобіля, то відповідно до вимог п. 19.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної пригоди обраний водієм автомобіля боковий інтервал (0, 9 м.) до попутно рухаючогося велосипеда не відповідає визначеному мінімальному безпечному боковому інтервалу (1, 033 м.) між транспортними засобами. В умовах даної пригоди водій автомобіля марки ВАЗ 2102 мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедом марки "Торпадо" під керуванням ОСОБА_10 , як шляхом своєчасного застосування гальмування і зменшення швидкості свого автомобіля до швидкості руху велосипедиста, щоб не увійти в контакт з останнім, так і шляхом застосування маневру об`їзду, за у мови, що велосипедист ОСОБА_10 не змінював свого напрямку руху з моменту виникнення перешкоди для його руху, зазначеного у вихідних даних, як при заданій швидкості руху 55 км./год., так і при визначеній безпечній швидкості руху автомобіля за умовами видимості елементів проїзної частини дороги, що складає не більше 73, 5 км./год. За умови прямолінійного руху, без зміни свого напрямку руху велосипедистом ОСОБА_10 , водій автомобіля марки ВАЗ 2102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 при дотриманні безпечного бокового інтервалу до попутного велосипеда марки "Торпадо", мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедом, який рухався в попутному напрямку.
Вказані висновки підтверджуються також і показаннями допитаних в судовому засіданні неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_18 .
Крім того, сам обвинувачений в судовому засіданні місцевого та апеляційного суду давав показання, що побачивши за 80-100 м. перед собою велосипедиста, який рухався у попутному напрямку, не зменшив швидкість, не подавав звукових сигналів, а продовжував рух далі.
Колегією суддів не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на показання ОСОБА_15 , який вказував, що перед зіткненням велосипедист ніби то різко змінив напрямок руху вліво, а також, що нібито на ділянці дороги, де сталася ДТП наявні пошкодження та ростуть кущі на узбіччі дороги, що перешкоджають руху.
Крім того, показанням ОСОБА_15 є необ`єктивними та направлені на захист обвинуваченого, з яким він знаходиться у дружніх відносинах, а також ці показання повністю спростовуються зазначеними вище доказами.
Твердження обвинуваченого, що на велосипеді ОСОБА_10 не було світловідбиваючих пристроїв спростовуються доказами, які були дослідженими в судовому засіданні: протоколом огляду місця події та фототаблицею від 11 липня 2014 року, у відповідності до яких на краю проїжджої частини виявлені уламки катафота червоного кольору, а також показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , свідків
ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого і його захисника про суперечливість висновків суду, неповноту та однобічність судового розгляду, неналежну оцінку судом доказів і необґрунтоване у зв`язку з цим засудження обвинуваченого, слід відхилити, як необгрунтовані.

Будь яких порушень кримінально процесуального закону при розслідуванні провадження та розгляді справи у місцевому суді, при перевірці судового рішення колегією суддів не виявлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із наступними змінами) місцевий суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого потерпілому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричили тривалий розлад здоров`я, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на його утриманні перебуває хвора дружина, думку потерпілого.
Ці обставини дали обгрунтовані підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Разом з тим, суд помилково призначив ОСОБА_9 покарання, яке не передбачене ч.1 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі. Тому в цій частині, із врахуванням даних про особу обвинуваченого колегія суддів дійшла висновку про зміну вироку і призначення йому обмеження волі.
Між тим обране відносно ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, за відсутності належної мотивації, з боку місцевого суду слід визнати необґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що з погляду на перелік пом`якшуючих обставин, який навів місцевий суд в мотивувальній частині вироку, він був зобов`язаний обговорити питання призначення покарання і без позбавлення права керувати транспортними засобами, тим більше, що така альтернатива прямо передбачена санкцією ч.1 ст. 286 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин по справі не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 і без призначення додаткового покарання, застосувавши ст. 75 КК України лише до основного покарання.
Законним і обгрунтованим є також рішення місцевого суду щодо заявлених цивільних позовів про стягнення матеріальних збитків та морального відшкодування на користь потерпілого.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, потерпілому було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6246 грн. 09 коп., з яких 1999 грн. 69 коп. - на придбання ліків, проходження лікувальних процедур та обстежень, 4246 грн. 40 коп. - матеріальний збиток, завданих внаслідок пошкодження велосипеда марки "Торпадо".
Дані позовні вимоги були підтвердженні копією медичної картки, в якій зазначені призначення лікарів, копіями чеків, в яких зазначаються перелік ліків, які були придбані на лікування, які збігаються із призначеннями, вказаними в медичній картці, а також дати, які збігаються із датами лікування ОСОБА_10 .
Матеріальний збиток, завданий внаслідок пошкодження велосипеда марки "Торпадо" у розмірі 4246 грн. 40 коп. підтверджується висновком товарознавчої експертизи.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд обгрунтовано визначив розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_10 .

Зі змісту вироку місцевого суду та матеріалів кримінального провадження вбачається, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому суд врахував, що ОСОБА_10 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження з тривалим розладом здоров`я, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, через постійні головні болі та в усьому тілі він не міг спокійно спати, внаслідок чого було порушено сон, втратився апетит. Крім того, дане кримінальне правопорушення призвело до істотних порушень його нормальних життєвих зв`язків, звичного ритму життя, стосунків з оточуючими.
Не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що судом не було залучено у якості співвідповідача страхову компанію, оскільки такого клопотання в судовому засіданні місцевого суду не заявлялось, а тому згідно принципу диспозитивності це питання судом не вирішувалось.
Твердження обвинуваченого та його захисника, що в місцевому суді не розглядався цивільний позов є безпідставними, оскільки за наявності підтвердження поясненнями потерпілого та його представника, а також письмовими доказами, у місцевого суду були всі підстави для його задоволення.
Якихось некоректних чи не етичних висловлювань чи дій з боку головуючого у справі, колегією суддів не встановлено. Процедура вирішення його відводу відбувалась в межах та на підставі кримінально процесуального закону.
Ухвала Славутського міськрайонного суду від 16.11.2015 року про виправлення описки у вироку Славутського міськрайонного суду від 11.11.2015 року стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуваню.
Вказане рішення колегія суддів обгрунтовує ст. 404 КПК України, оскільки вважає, що цим сасим становище обвинуваченого ОСОБА_9 не погіршується.
Керуючись ст. 407 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Славутського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року відносно ОСОБА_9 змінити.
За ч.1 ст. 286 КК України ОСОБА_9 призначити 2 (два) роки обмеження волі, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 рік.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвалу Славутського міськрайонного суду від 16.11.2015 року про виправлення описки у вироку Славутського міськрайонного суду від 11.11.2015 року стосовно ОСОБА_9 скасувати.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду ОСОБА_2