Ухвала іменем україни 18 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000264, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 22 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Модьоровш Хустського району Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286

КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання засудженому, застосувати до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки. Вказує, що суд апеляційної інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність у засудженого наміру відшкодувати потерпілим матеріальну та моральну шкоду. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 має ряд тяжких хвороб та переніс два інсульти. Стверджує, що потерпілі погодились на розстрочення виплат щодо відшкодування заданої їм шкоди та просили призначити засудженому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства. Проте призначене апеляційним судом покарання у виді позбавлення волі, може значно погіршити стан здоров`я засудженого та призвести до невиправних наслідків.
Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України

Стягнуто з ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілих ОСОБА_8 в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн та ОСОБА_9 20 000 (двадцять тисяч) грн., а також стягнуто з засудженого на користь держави 2 049, 44 (дві тисячі сорок дев`ять) грн 44 (сорок чотири) коп.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 25 липня 2013 року приблизно о 22.30 год., керуючи у темний час доби трактором марки «ЮМЗ-6» д.н.з. НОМЕР_1 з технічно несправним причепом завантаженим сіном, у якого відсутні будь-які прибори освітлення, а саме: ліхтарі стоп-сигналу, освітлення номерного знаку, задні ліхтарі та повторювачі сигналу повороту, а також за відсутності електропроводки для таких приборів, не вживши заходів щодо виділення в умовах обмеженої видимості зазначеного причепу та не звернувшись до сторонньої допомоги з цією метою, рухався по автодорозі між населеними пунктами с. Велятино та смт Вишково в напрямку м. Хуст. Маючи намір повернути ліворуч в бік с. Модьорош він зупинився на проїзній частині дороги, пропускаючи зустрічні транспортні засоби, чим саме не забезпечив безпеку дорожнього руху, грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.3, 19.4, 23.11, 31.1, 31.4.3, 31.6 ПДР України, а також не врахував дорожню обстановку, у результаті чого автомобіль марки «Фольксваген Поло», д.н.з.

НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку, зіткнувся з задньою частиною причепа трактора, при цьому ОСОБА_10 з моменту об`єктивного виявлення перед своїм автомобілем перепони був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з причепом. Порушення ОСОБА_6 вимог ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті ДТП, пасажир автомобіля марки «Фольксваген Поло» ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а водій ОСОБА_10 , пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких вони померли.
Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від

22 липня 2015 року вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В решті вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку захисника, який підтримав касаційну скаргу, просив звільнити засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України; прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу захисника, просив змінити вирок апеляційного суду та на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Обгрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_6 покарання.
Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, вдівець, пенсіонер, повністю визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, зробив переоцінку своєї поведінки, має поганий стан здоров`я, а також врахувавши позиції потерпілих, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76

КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, з рішенням місцевого суду не погодився та призначив засудженому покарання, яке належить відбувати реально.
В обґрунтування свого рішення, суд зазначив, що місцевим судом в повному обсязі не враховано підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, тяжкі наслідки, що настали (загинуло троє потерпілих, а четвертий отримав тяжкі тілесні ушкодження), позицію прокурора, висловлену в суді першої інстанції, а також те, що злочин вчинений ОСОБА_6 є тяжким.
Враховуючи обставини справи, а також відсутність наміру відшкодувати завдану злочином шкоду, тяжкі наслідки у вигляді смерті трьох осіб, апеляційний суд правильно призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, але у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, при цьому зазначив про відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
ВирокАпеляційного суду Закарпатської області від

22 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити

без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3