Ухвала іменем україни 17 березня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003525, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 і прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровського області від 06 травня 2014 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Криничанського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

у касаційних скаргах:
- прокурор зазначає вимогу про скасування вироку суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Свою вимогу обґрунтовує тим, що оскаржуване ним судове рішення не відповідає вимогам статей 370, 420, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки суд апеляційної інстанції не встановив і не виклав у вироку мотив вчиненого ОСОБА_5 злочину, а при призначенні засудженому покарання не врахував конкретні обставини його вчинення, і у резолютивній частині вироку не виклав рішення про виключення із вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2014 року щодо ОСОБА_5 такої пом`якшуючої покарання обставини як вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання. З огляду на ці обставини прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та призначив засудженому м`яке покарання.
- засуджений ОСОБА_5 просить постановлені щодо нього судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Стверджує, що він змушений був захищатись і заподіяв шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 в умовах необхідної оборони, у такий спосіб припиняючи суспільно-небезпечні посягання на себе з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, і використовуючи малозначний привід, розпочали бійку та побили його, про що додатково свідчать дані ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за умисне заподіяння ОСОБА_5 легкового тілесного ушкодження у зв`язку з закінченням строків давності, а також аналогічні дані, викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 . Вважає, що тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_7 отримав не від цілеспрямованого удару в голову, а внаслідок падіння на ґрунтову дорогу та заперечує факт нанесення потерпілому умисно другого удару в голову.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ст. 76 КК України.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 26075,86 грн та моральної шкоди -50000 грн.

09 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області за апеляціями сторони обвинувачення скасував указаний вирок місцевого суду у частині призначеного ОСОБА_5 покарання, та постановив свій вирок, за яким засудив ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 6 років.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який просив задовольнити подану ним касаційну скаргу, прокурора щодо необхідності залишення без зміни судових рішень, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
21 травня 2013 року близько 22:00 год. ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, проходив біля будинку АДРЕСА_1 . В цей час назустріч йшли троє раніше незнайомих йому молодих чоловіків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з якими у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт. Під час вказаного конфлікту між ОСОБА_5 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 зав`язалася бійка, в ході якої ОСОБА_5 , маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки наніс удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_7 , від якого останній впав на ґрунтову дорогу на спину. Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_5 сів зверху на лежачого ОСОБА_7 і наніс один удар кулаком руки по голові останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин, встановлених судом.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Так, суд, ретельно дослідивши докази, у тому числі з огляду на позицію, висловлену ОСОБА_5 на свій захист, встановив, що останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в процесі словесного конфлікту, яка переросла в бійку, на ґрунті неприязних стосунків, які виникли раптово, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , які за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Такого висновку суд дійшов після ретельного допиту, окрім обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо обставин вчиненого ОСОБА_5 злочину, експерта ОСОБА_19 , щодо роз`яснень свого висновку.

Так, при провадженні судового слідства судами першої та апеляційної інстанції свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 стверджували, що до них підійшов ОСОБА_5 , який почав словесний конфлікт, що переріс у бійку в процесі якої ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Одночасно свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 стверджували, що вони не бачили початку конфлікту, проте були безпосередніми свідками обопільної бійки, яка відбувалась між ОСОБА_5 , що перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також ОСОБА_9 і ОСОБА_7 . Ці свідки послідовно стверджували, що після того, як ОСОБА_16 і ОСОБА_14 відтягли ОСОБА_5 , який бив ОСОБА_9 , що лежав на асфальті і не вчинював активних дій, конфлікт фактично був припинений, проте ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_7 , який без свідомості лежав на землі, сів на нього зверху та з значною силою наніс останньому удар по голові. Після цього ОСОБА_5 відтягнули від ОСОБА_7 , разом з тим він протягом певного часу проявляв агресію щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .
Згідно з даними висновків судово-медичної експертизи № 3247-Е від 08 серпня 2013року, додаткової судово-медичної експертизи № 3380-Е/51 від 15 серпня 2013 року, згідно з якими у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, субдуральної гематоми праворуч, геморрагічних забоїв у базальних відділах правої лобної долі та серединних структурах мозку (міст середнього мозку), набряку головного мозку з компресією правого шлуночку, садна в лобній області ліворуч садна та підшкірної гематоми в потиличній області з переходом на задню поверхню шиї, набряку верхньої губи, що призвели до небезпечних для життя станів: свідомість кома І-ІІ, порушення зовнішнього дихання (ШВЛ з послідуючої трахеотомією), станів після операцій з розвитком в посттравматичному періоді двохсторонньої пірамідної недостатності, лівостороннього геміпарезу та приєднання вторинного бактеріального менінгоенцефаліту, які могли бути спричинені внаслідок удару тупим твердим предметом (предметами) в область обличчя потерпілого з послідуючим падінням його та ударом потиличною областю об тупу тверду поверхню, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент заподіяння і спричинені можливо в термін 21 травня 2013 року від не менш як двох механічних дій тупого твердого предмету (предметів) або при ударі о такі.
При судовому розгляді експерт ОСОБА_19 роз`яснила, з урахуванням виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у висновку вказано лише можливу мінімальну кількість травматичних дій, завданих потерпілому, а максимальну кількість цих дій встановити неможливо. При проведенні експертизи враховано комплекс тілесних ушкоджень, який міг утворитись від ударів тупим предметом, а також внаслідок падіння з висоти власного зросту, однак з наданням тілу пришвидшення внаслідок удару. Експерт указала, що за умови встановлення судом факту нанесення ОСОБА_7 , який лежав на землі, удару в голову, цей удар міг посилити дію раніше отриманих тілесних ушкоджень.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що після того, як у бійку, яка відбувалася між ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , втрутилися свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і фактично конфлікт був припинений, із боку ОСОБА_7 щодо ОСОБА_5 не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому значного удару по життєво важливому органу.

З огляду на викладене, посилання засудженого на те, що він діяв у стані необхідної оборони, які перевірялися місцевим і апеляційними судами, обґрунтовано визнані безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Всебічно перевіривши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і підстав для закриття провадження щодо нього не має.

У касаційній скарзі не наведено таких доводів щодо незаконності засудження ОСОБА_5 , які б не були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і ставили б під сумнів законність та обґрунтованість постановлених судових рішень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування оскаржуваних судових рішень у касаційних скаргах не наведено.

Призначаючи засудженому покарання, суд апеляційної інстанції вказав про врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, його наслідки, дані про засудженого, його вік, склад сім`ї, того, що ОСОБА_5 на спеціальних обліках не перебував, до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризувався за місцем роботи і посередньо - за місцем проживання. Також судом ураховано позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка наполягала на призначенні ОСОБА_5 суворого покарання, а також обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_5 апеляційним судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.
При цьому є голослівними твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині вироку, обґрунтувавши безпідставність визнання місцевим судом такої пом`якшуючої покарання обставини як вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, повинен був у резолютивній частині вироку постановити рішення про виключення її з вироку місцевого суду.
Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , у тому числі за апеляціями прокурора і представника потерпілої в частині м`якості призначеного засудженому покарання, визнав ці доводи обґрунтованими. Не погоджуючись з обраною місцевим судом мірою покарання, апеляційний суд, мотивуючи своє рішення про необхідність застосування до засудженого більш суворого покарання, вказав на помилковість рішення місцевого суду при визнанні вказаної у вироку обставини, що пом`якшує покарання, а також на недостатнє врахування судом тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, даних про особу та позиції потерпілої. Правильно врахувавши всі дані та обставини, які впливають на призначення покарання, не встановивши пом`якшуючих покарання обставин, апеляційний суд скасував вирок місцевого суду у частині призначеного покарання, постановивши свій вирок із призначенням ОСОБА_5 більш суворого покарання, ніж було призначено місцевим судом.
Таке рішення апеляційного суду не потребувало додаткового виключення з мотивувальної частини вироку місцевого суду та відповідного зазначення про це в резолютивній частині нового вироку визнання такої пом`якшуючої покарання обставини як вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, як про це заявляє прокурор у касаційній скарзі, оскільки судове рішення в частині призначеного покарання скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційних скарг не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровського області від 06 травня 2014 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого і прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ __________________ _______________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3