Код суду 233 Справа № 233/4431/16-к
Вирок
Іменем України
04 жовтня 2016 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровоград, громадянина України, має середню спеціальну освіту, одружений, неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця за контрактом на посаді командира відділення управління батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , прапорщика, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
23 лютого 2015 року ОСОБА_4 уклав контракт зі Збройними Силами України та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 119 від 27.04.2015 року був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення управління батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону цієї ж військової частини, на якій проходить військову службу по теперішній час.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення першої хвилі часткової мобілізації), згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014, по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, прапорщик ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чому навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Проте, прапорщик ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючі можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Так, відповідно до наказу командира НОМЕР_2 окремої мотопіхотної бригади (по стройовій частині) від 09.01.2016 року №9 прапорщику ОСОБА_4 надано основну відпустку за 2015 рік тривалістю 15 діб з 10 по 24 січня 2016 року, тобто 25 січня 2016 року ОСОБА_4 мав з`явитись до місця служби та приступити до виконання обов`язків військової служби.
Однак, 25.01.2016 року прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , базовий табір якої на той час дислокувався в АДРЕСА_2 .
В період часу з 25 січня 2016 року по 07 лютого 2016 року включно прапорщик ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби,будучи незаконно відсутнім у військовій частині, перебував за місцем власної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
У подальшому, прапорщик ОСОБА_4 , усвідомивши власну протиправну поведінку, вирішив припинити ухилятися від проходження військової служби та 08 лютого 2016 року добровільно прибув до місця служби - до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він 23.02.2015 року уклав контракт зі Збройними Силами України та проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . З 10 по 24 січня 2016 року він перебував у відпустці та знаходився за місцем свого проживання в м. Кропивницькому. Під час відпустки його син поїхав на заробітки до Польщі, і дружина почала дуже сумувати, плакати. А коли він сам почав збиратись, щоб повертись з відпустки, в неї почалися істерики, довелося викликати швидку. Інших родичів ні в нього, ні в дружини нема, тому він не міг її залишити через загострення хвороб, бо за нею нема кому доглядати. Про хворобу дружини він спочатку командуванню не повідомляв,а коли почали дзвонити з військової частини та питати, чому він не повертається в відпустки, то розповів. Потім він певний час не міг купити квитки, квитки були лише на 07.02.2016 року. 08.02.2016 року він добровільно з`явився до військової частини. Розуміє, що порушив закон, але кинути хвору дружину він не міг, шкодує про скоєне, щиро розкаявся.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби характеризується негативно.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, скоєння злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Беручи до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин вперше, щиро розкаявся в скоєному, співпрацював з органами досудового розслідування, має на утриманні дружину, ОСОБА_5 ,1967 року народження, яка перебуває на диспансерних обліках з приводу захворювання на цукровий діабет, гіпертонічну хворобу, ускладнену форму хронічної алкогольної інтоксикації, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується медичними документами, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні відомості щодо нього, які давали б підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості, і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти командира військової частини або в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу командира військової частини або кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись на реєстрацію до командира військової частини або кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: