Номер провадження: 11-кп/785/80/16
Номер справи місцевого суду: 511/549/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року та на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року, апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Надеждівка Арцизького району Одеської області, громадянка України, не працевлаштована, не заміжня, проживаюча в АДРЕСА_1 , раніше не судима,

засуджена:

-за ч.3 ст.190 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати по оплаті експертизи в сумі 1 976 гривень.

ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку, у 2006 році ОСОБА_8 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_10 , одержала від нього грошові кошти для придбання нерухомого майна у спільну сумісну власність подружжя в розмірі 100000 грн., після чого у неї виник умисел на придбання виключного права на майно, шляхом обману й зловживання довірою ОСОБА_10 .

15 вересня 2006 року ОСОБА_8 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_10 та зловживаючи його довірою, уклала з ОСОБА_11 , на своє ім`я, договір дарування 68/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , засвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований під №8/4552 від 15.09.2006 року.

17 листопада 2006 року ОСОБА_8 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_10 , на підставі договору дарування, засвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого під №8/6152 від 17 листопада 2006 року, придбала у ОСОБА_11 121/2000 частини квартири АДРЕСА_2 , отримавши цю частину квартири в дар у особисту приватну власність і, заволоділа таким чином, по двом договорам дарування 257/2000 частин зазначеної квартири, вартість якої, згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №144 від 15 липня 2008 року, складає 142956 грн., в якій частка ОСОБА_10 складає 257/4000 частин вартістю 71478 грн., що у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований податком мінімум доходів громадян на рівні податкової соціальної пільги згідно ЗУ "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003 року.

За придбання 257/2000 частини зазначеної квартири, ОСОБА_8 передала ОСОБА_11 100 000 грн., які були спільною сумісною власністю подружжя і, таким чином, шляхом укладення договорів дарування, вона приховала дійсну природу вчинених нею правочинів купівлі-продажу з метою незаконного заволодіння часткою майна ОСОБА_10 .

Своїми протиправними діями обвинувачена завдала ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 50 000 грн., оскільки ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2007 року доведено, що квартира була придбана по договору купівлі-продажу за 10 000 грн.

За позовом ОСОБА_10 від 03 травня 2007 року, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2007 року у справі №2-5756/2007, був накладений арешт на 257/2000 частини квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2007 року та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2007 року, зазначені вище договори дарування нерухомого майна від 15 вересня 2006 року та 17 листопада 2006 року, були визнані удаваними, тобто укладеними з метою приховування договорів купівлі-продажу, і за ОСОБА_10 визнане право власності на 1/2 частину придбаного нерухомого майна, а саме 257/4000 частини квартири АДРЕСА_2 .

11 грудня 2007 року ОСОБА_8 , усвідомлюючи відсутність у неї правових підстав на відчуження зазначеного майна, у зв`язку з прийнятими судовими рішеннями, вона, з метою подальшого позбавлення ОСОБА_10 права власності на належну йому частку в майні, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , навмисно умовчуючи юридично значиму інформацію про судовий розгляд спору про право власності на майно, яким 1/2 частина спірного житла визнана власністю ОСОБА_10 , звернулась із заявою до Приморської районної адміністрації м. Одеси, як органу опіки та піклування, про видачу дозволу на укладення договору дарування всього житла на користь її неповнолітньої доньки - ОСОБА_12 , і отримала відповідний дозвіл у вигляді розпорядження №2633 від 24 грудня 2007 року.

24 грудня 2007 року ОСОБА_8 , усвідомлюючи відсутність у неї правових підстав і всупереч волі її колишнього чоловіка ОСОБА_10 , ввела в оману нотаріуса, надавши йому визнанні судом недійсними договори дарування 257/2000 частин квартири АДРЕСА_3 від 15 вересня 2006 року та від 17 листопада 2006 року, навмисно засвідчила про те, що зазначена частина квартири не є спірною, права, претензії третіх осіб на зазначену частину квартири відсутні, інтереси членів її родини не порушуються, в результаті чого, без згоди й письмового доручення ОСОБА_10 на розпорядження його частиною майна, уклала договір дарування серії КВС №456929, засвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований під №3-2010 від 24.12.2007 року, відповідно до якого подарувала 257/2000 частини квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_13 , розпорядившись 1/2 частиною вказаного житла, а саме 257/4000 частинами зазначеної квартири, які належать ОСОБА_10 , заподіявши йому матеріальну шкоду на суму 50 000 грн.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення: у заволодінні у 2002-2003 роках, шляхом зловживання довірою, житловим будинком АДРЕСА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України; у заволодінні у 2002-2003 роках, шляхом зловживання довірою, земельною ділянкою площею 0,140 га по АДРЕСА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 11 листопада 2014 року кримінальне провадження по зазначеним епізодам було закрито за клопотанням обвинуваченої та її захисника і вона звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.

В апеляційній скарзі обвинувачена зазначила, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки в ході судового розгляду прокурором було змінено правову кваліфікацію її дій з ч.3 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України, разом з тим суд , при ухваленні вироку, вийшов за межі обвинувачення та визнав винною ОСОБА_8 за ч.3 ст.190 КК України, чим погіршив становище обвинуваченої.

Просить вирок суду змінити та перекваліфікувати її дії з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 вказує, що вирок та ухвала суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, передбачених ч.1 ст.412 КПК України, які перешкоджають ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

Так, в апеляційній скарзі заступник прокурора зазначила, що у кримінальному провадженні первісний обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 складено в порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, в порушення п.5 ч.2 с.291 КПК України, в ньому не міститься належного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та відсутня відповідна правова кваліфікація дій обвинуваченої.

Крім того, зазначила в апеляційній скарзі, що зміна прокурором обвинувального акта, унеможливила реалізацію права потерпілого підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, оскільки первісний обвинувальний акт не містив кваліфікації дій обвинуваченої. Стверджує, що вирок суду не відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки визнане судом обвинувачення відносно ОСОБА_8 доведеним є неконкретним, а обставини вчиненого злочину викладені неповно.

Просить вирок суду та ухвалу від 11 листопада 2014 року скасувати, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та заперечували у задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора, думку прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги заступника прокурора, а саме в частині ухвалення апеляційним судом рішення, яким було погіршено становище обвинуваченої та просив вирок суду скасувати а кримінальне провадження направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд та заперечував у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду прокурором, на підставі ст.338 КПК України, змінено обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 та її дії за епізодом незаконного заволодіння 257/2000 частинами квартири АДРЕСА_2 перекваліфіковані з ч.3 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), на підставі того, що інвентаризаційна оцінка частини квартири становила 4800 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення чинного кримінально-процесуального законодавства, безпідставно прийняв рішення щодо кваліфікації дій обвинуваченої за ч.3 ст.190 КК України, не погодившись при цьому із зміненим прокурором обвинувальним актом.

Таким чином, суд вийшов за межі обвинувачення та фактично за власною ініціативою змінив обвинувачення та погіршив становище ОСОБА_8 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, та з урахуванням зазначених у вироку даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого злочину, визначити обвинуваченій покарання у виді штрафу.

Тому підстав для скасування вироку суду та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, про що порушено питання в апеляційній скарзі заступника прокурора, колегія суддів не знаходить.

В апеляційна скарга заступника прокурора не містить посилання на підстави для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, передбачені ч.2 ст.412 та ч.1 ст.415 КПК України, які є вичерпними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року та на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року про закриття кримінального провадження по двом епізодам обвинувачення у зв`язку з закінченням строку давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальностізалишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3