УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №286/4311/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №286/4311/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року відносно
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, вважаючи призначене судом покарання занадто суворим, та відповідно просить призначити йому більш м`яке покарання. При цьому, просить належно врахувати те, що на протязі досудового слідства та в суді він визнавав себе винним у вчиненні правопорушення та щиро розкаявся. Вважає, що при обранні йому міри покарання не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини - його щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення. Звертає увагу на те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, при цьому, дочка ОСОБА_8 , 2014 р.н., перебуває в хворобливому стані здоров`я та потребує медичної допомоги внаслідок отриманих нею опіків. Його сім`я фактично проживає за рахунок отримання дружиною щомісячної одноразової допомоги, має тяжкий сімейний та матеріальний стан. Не взято до уваги, що він має постійне місце проживання, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії, у лікарів психолога та психіатра не перебуває, відсутності тяжкі наслідки від вчиненого ним правопорушення.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено попередній - особисте зобов`язання.
Питання про речові докази вирішено відповідно до норм ст.100 КПК України.
Вирок в частині засудження ОСОБА_9 не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, в один із днів періоду, з 25 по 31 жовтня 2015 року, в с. Піщаниця Овруцького району, ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, підійшов до житлового будинку ОСОБА_10 та шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей, проник до його приміщення, де з приміщення коридору через наявну там дерев`яну драбину заліз на горище, звідки таємно викрав два мішки волоських горіхів, загальною вагою 30 кілограмів, по ціні 30 грн. за один кілограм, а всього на загальну суму 900 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, в ніч з 13 на 14 листопада 2015 року, в с. Піщаниця Овруцького району, ОСОБА_7 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, підійшов до приміщення гаражу ОСОБА_11 та, просунувши руку під площиною дерев`яних воріт, відкрив засув та проник до його приміщення, де з наявного там автомобіля марки «ВАЗ - 21013» державний номер НОМЕР_1 , шляхом демонтажу таємно викрав карбюратор, вартістю 732 грн., генератор, вартістю 837 грн. та трамблер, вартістю 243 грн., а всього на загальну суму 1812 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
В ніч з 14 на 15 листопада 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань підійшли до приміщення гаражу ОСОБА_11 , що в с. Піщаниця Овруцького району, де ОСОБА_7 просунув руку під площиною дерев`яних воріт та відкрив засув, після чого разом проникли до його приміщення та з наявного там автомобіля марки «ВАЗ - 21013» державний номер НОМЕР_1 , допомагаючи один одному, шляхом демонтажу зняли й таємно викрали радіатор, вартістю 986 грн. та два колеса Л-13 в зборі, вартістю 504,50 грн. за одне, а всього на загальну суму 1995 грн., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3807 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 доводи про те, що йому призначено надмірно суворе та явно несправедливе покарання не можна визнати обґрунтованими.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст.50, 65 КК України, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Так, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України - умисні дії, виражені в таємному викраданні чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб.
При цьому, суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та тяжкість, обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він не працює, має постійне місце проживання, не одружений, характеризується за місцем проживання задовільно, раніше неодноразово судимий, вчинив нові три епізоди крадіжок, які є тяжкими злочинами, свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має 2-х неповнолітніх дітей, у вчиненому щиро розкаявся (що є обставинами, які пом`якшують покарання), рецидив вчинених ним злочинів (що є обставиною, яка обтяжує покарання), думка потерпілих щодо покарання ОСОБА_7 , при тому, що останнім будь-якого відшкодування в рахунок заподіяної матеріальної шкоди здійснено не було, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
На думку апеляційного суду, додана обвинуваченим ОСОБА_7 до апеляційної скарги медична довідка датована лютим 2016 року, яка вказує на перебування його неповнолітньої дитини на стаціонарному лікуванні, за вище наведених обставин, не може бути безумовною підставою для зміни вироку з пом`якшенням покарання обвинуваченому, яке за розміром є мінімально можливим в межах інкримінованої йому санкції кримінального закону та яке на думку апеляційного суду є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 або ст.75 КК України та пом`якшення покарання ОСОБА_7 , вид і розмір якого є справедливими такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченому, є необхідними й достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 . залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення
Судді :