Справа № 11/0390/56/11 Провадження № Головуючий у 1 інстанції:Каліновська В.С.
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: Пазюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2011 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Пазюка О.С,

суддів - Опейди В.О., Оксентюка В.Н.,

за участю прокурора - Смолюка Б.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Луцького міськрайонного суду від 15 листопада 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, неодруженого, непрацюючого, раніше судимий:

вироком Млинівського районного суду від 21 грудня 1994 року за ст.ст.215-3, ч.2, 17 ч.2, 215-3 ч.1, 42 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітку, постановою Млинівського районного суду від 11 березня 1996 року покарання змінено на 2 роки позбавлення волі, звільнено 11 березня 1998 року після відбуття покарання;

вироком Млинівського районного суду від 20 квітня 2000 року за ст.ст.17-140 ч.1, 46-1 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки позбавлення волі з відсірочкою виконання вироку на 1 рік, штраф в розмірі 680 гривень;

вироком Млинівського районного суду від 23 червня 2001 року за ст.ст.140 ч.2, 43 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна, звільнено 12 липня 2003 року після відбуття покарання;

вироком Млинівського районного суду від 23 листопада 2005 року за

ст. 185 ч.2КК У країни на 2 роки обмеження волі;

вироком Млинівського районного суду від 07 квітня 2006 року за

ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України на 3 роки обмеження волі, звільненого 29

червня 2007 року по постанові Рівненського районного суду від 21 червня 2007

року умовно-достроково на 4 місяці 10 днів;

вироком Демидівського районного суду від 12 листопада 2007 року за ст.ст. 162, 71 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі; звільненого 03 липня 2009 року після відбуття покарання,

засудженого за ч.З ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту.

Строк відбуття покарання засудженому слід рахувати з і 5 листопада 2010 року.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що він повторно, 09 серпня 2010 року, приблизно о 07 годині, переслідуючи корисливу зацікавленість, перебуваючи в с. Радомишль Луцького району, шляхом; подолання перешкоди у вигляді паркану, проник на охоронювану територію, звідки таємно викрав металеві стропи від автокрана та три "башмаки" для опору автокрана, чим спричинив приватному підприємству "Агротехсервіс" матеріальні збитки на загальну суму 2160 гривень.

В поданій апеляції засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити, пом'якшити йому призначене покарання. Посилається на те, що у вчиненому злочині щиро розкаюється, вину визнав повністю та активно сприяв розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляції,

міркування прокурора, про залишення апеляції без задоволення, а вироку без

зміни, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 злочину при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на доказах, досліджених судом у судовому засіданні, яким дав правильну юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії за ч. З ст. 185 КК України та ніким не оспорюється.

При призначенні засудженому покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, також те, що ОСОБА_1 був раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена.

До пом'якшуючих покарання обставин суд правильно відніс щире каяття

у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_1, у відповідності до ст.65 КК України, врахував не лише тяжкість вчиненого злочину, а й відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є

необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових

злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції '

за обставин, зазначених в апеляції.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Луцького міськрайонного суду від 15 листопада 2010 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.

Головуючий: Судді: