Ухвала іменем україни 28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ст. 76 КК.

Апеляційний суд зазначений вирок у частині призначення покарання та застосування ст. 75 КК скасував, постановив новий вирок від 12 березня 2015 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він 30 вересня 2014 року приблизно з 17.30 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Новус» на вул. Регенераторній, 4 в м. Києві, повторно таємно заволодів товарами на загальну суму 270,87 грн, які намагався винести за межі магазину, однак не виконав всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду, пом'якшення покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК. В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що апеляційний суд не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження та врахованих судом першої інстанції даних про його особу та обставин, що пом'якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скаргу засудженого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, засудженим у касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи засудженого про безпідставне скасування апеляційним судом вироку місцевого суду в частині застосування ст. 75 КК не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, переглянувши вирок за апеляційною скаргою прокурора, обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та про відсутність підстав для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому суд відповідно до ст. 420 КПК, мотивуючи своє рішення, зазначив у вироку про неналежне врахування судом першої інстанції тяжкості злочину, даних про особу ОСОБА_1, який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, скоїв злочин через незначний час після закінчення строку умовно-дострокового звільнення за попередній злочин.

Враховуючи зазначені обставини, суд слушно визнав, що виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових злочинів можна досягти, призначивши йому покарання, пов'язане з ізоляцією від суспільства на певний строк.

Разом із тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, а також апеляційний суд при визначенні виду та розміру покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК не врахували ряд обставин, встановлених судом, і призначили ОСОБА_1 надмірно суворе покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього

Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та

обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція ч. 2 ст. 185 КК передбачає основне покарання у виді арешту, обмеження та позбавлення волі.

Між тим, призначаючи ОСОБА_1 найбільш суворий вид покарання - позбавлення волі, суд у вироку не мотивував, чому саме цей вид покарання він вважає за доцільне застосувати до підсудного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії злочинів середньої тяжкості, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, що визнано обставинами, які пом'якшують покарання, має постійне місце реєстрації, за місцем проживання характеризується посередньо.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини, відсутність негативних наслідків злочину, конкретні обставини його скоєння, вартість викраденого майна, а також стадія вчинення злочину дають підстави для пом'якшення ОСОБА_1 покарання, оскільки його виправлення можливе за коротший строк, ніж це визначив суд.

У зв'язку з цим доводи касаційної скарги засудженого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначення покарання.

Керуючись статтями 433-436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Пом'якшити ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до 6 місяців арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4