АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/214/16 Справа № 191/3058/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Дніпропетровської області у м. Дніпропетровську апеляцію засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року, якою задоволено подання Синельниківського міськрайонного відділу КВІ УДПТС України в Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено засудженого для відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:
ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року задоволено подання Синельниківського міськрайонного відділу КВІ УДПТС України в Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянство України, проживаючого по АДРЕСА_1 , судимого 06.08.2014 року за ч. 1 ст. 263, ст. 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

якого направлено для відбування покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровського суду від 06 серпня 2014 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд в ухвалі вказав, що ОСОБА_7 будучи засудженим з іспитовим строком на 2 роки, за вироком суду був зобов`язаний виконувати певні обов`язки. Разом з тим, він неодноразово, без поважних причин допускав порушення обов`язку з`являтись до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, притягався до адміністративної відповідальності, що дало суду підстави для висновку про його небажання стати на шлях виправлення. Керуючись ч. 2 ст. 78 КК України, суд скасував ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання.

З вказаним рішенням не погодився засуджений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить розібратись в обставинах справи та скасувати ухвалу, якою його направлено для відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що 13.08.2015 року він не приходив на реєстрацію оскільки хворів і в лікарню не звертався. В той же день, близько 16.00 години прийшов до кримінально-виконавчої інспекції, але там нікого не було. На другий день прибув на реєстрацію, але в інспекції йому оголосили попередження. Крім того вказує про те, що у нього несприятливі відносини з інспектором кримінально-виконавчої інспекції, якому він не приніс канцелярське приладдя, яке той вимагав, щоб не було порушень.

В судове засідання 09 лютого 2016 року, будучи повідомленими належним чином засуджений та представник КВІ не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про перенесення розгляду не просили.

З метою дотримання розумних строків розгляду скарги засудженого по оскарженню судового рішення від 23 грудня 2015 року, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, - неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України та роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повній мірі та обґрунтовано задовольнив вказане подання.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2014 року засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язано періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально - виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

18.09.2014 року ОСОБА_7 був поставлений на облік до Синельниківського МРВ КВІ.

01.10.2014 року ОСОБА_7 був ознайомлений КВІ з порядком і умовами відбування покарання, йому були роз`яснені обов`язки, покладені на нього судом та зміст ч. 3 ст. 164 КВК України щодо їх виконання, крім того, він був також попереджений про відповідальність за ухилення від відбування покарання та не допущення адміністративних правопорушень, скоєння нових злочинів, про що свідчить його пояснення (особова справ а.с. 14).

Цього ж дня, інспектором Синельниківського МРВ КВІ було винесено постанову про встановлення ОСОБА_7 днів явки на реєстрацію до КВІ, а саме: другий і четвертий четвер щомісяця, з якою він ознайомився під розпис 01.10.2014 року (особова справ а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів провадження за даними листа реєстрації (особова справа а.с. 17), засуджений ОСОБА_7 за період часу з 01.10.2014р. по 26.11.15 р., тричі не з`являвся до органів КВІ на реєстрацію без поважних причин (23.10.14 р., 13.08.15 р., 12.11.15 р.), у зв`язку з чим йому три рази виносились застереження у вигляді письмових попереджень - 30.10.2014 р., 27.08.2015 р., 26.11.2015 р. (особова справа а.с. 23, 42, 48), про те, що у разі подальшого не виконання покладених на нього судом обов`язків ВКВІ може направити матеріали до суду про відміну покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного судом покарання.

Крім того, в період іспитового строку, встановленого вироком суду, 01.09.2015 р. ОСОБА_7 за постановою ДІМ Синельниківського МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та на нього було накладено стягнення у вигляді попередження (особова справа а.с. 43, 50).

Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується задовільно.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 безпідставно ухилявся від покладених на нього судом обов`язків, встановлених йому вироком суду, а тому обґрунтовано скасував засудженому звільнення від відбуття покарання з випробуванням і направив ОСОБА_7 для відбування призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2014 року покарання в кримінальну-виконавчу установу.

Саме те, що ОСОБА_7 у період іспитового строку через певний проміжок часу систематично не з`являвся без поважних причин для реєстрації до органів КВІ, чим порушив покладені на нього обов`язки, вчинив 01.09.2015 року адміністративне правопорушення, за яке був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді попередження та неодноразові попередження про наслідки неявки свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Щодо доводів апелянта про те, що його явки з запізненням до КВІ не є його умисною неявкою, а це пояснюється станом його здоров`я, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, які не відповідають матеріалами провадження, оскільки дні його неявки для реєстрації до органів КВІ не підтверджені відповідними документами. Також не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_7 про те, що 13.08.2015 року близько 16.00 години він приходив до кримінально-виконавчої інспекції, але там нікого не було, у зв`язку з чим, на другий день знову прибув на реєстрацію. Вказане спростовується листком реєстрації (особова справа а.с. 17), в якому зафіксовано, що 13 та 14 серпня 2015 року ОСОБА_7 в КВІ не з`являвся. У вказаний орган для реєстрації він з`явився лише 26.11.2015 р.

Не можна визнати таким що заслуговують на увагу і твердження засудженого про його начебто несприятливі відносини з інспектором кримінально-виконавчої інспекції, якому він не приніс канцелярське приладдя, яке той вимагав, щоб не було порушень, оскільки вказане не підтверджене ніякими доказами і не може впливати на виконання ним покладених судом обов`язків.

Колегія суддів вважає, що факт систематичного порушення засудженим ОСОБА_7 покладених на нього вироком суду обов`язків є повністю доведеним.

За таких обставин апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, так як ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Судді: