УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 року м. Хмельницький
Вказує, що в порушення ст.110 КПК України у постанові слідчого не викладено обставин, які вона навела у заяві про злочини, що скоїли прокурори прокуратури м. Хмельницького та Хмельницької області ОСОБА_7 і ОСОБА_6 (далі прокурори) та у її поясненнях; не обґрунтовано висновків щодо відсутності складу кримінального правопорушення прокурорів з урахуванням усіх обставин справи; не надано відповіді на всі поставлені нею у заяві про злочини питання.
Звертає увагу, що вона у своїй заяві повідомляла про вчинення прокурорами злочинів, передбачених ст.ст.364, 365, 366, 367, 376, 382, 396 КК України, однак у постанові слідчого відсутня будь-яка правова оцінка і висновки щодо розслідування ознак злочину за ст.366 КК України; саме за ознаками цієї статті вона вважає у найбільшій мірі скоєно злочини, на це вказувалось в попередніх ухвалах колегій апеляційного суду від 04.04.2013 р. та від 22.11.2013 р., а також ухвалах слідчих суддів від 16.19.2014 р. та від 15.01.2015 р. Також стверджує, що саме наведені слідчим у постанові норми ЗУ «Про прокуратуру» унеможливлюють втручання прокурорів у трудовий спір не тільки на стадії розгляду справи, а й особливо на стадії примусового виконання рішення, а також, що слідчий вдався до приховування злочинів своїх колег-прокурорів, чим сам скоїв злочин. Наполягає, що згідно з ч.2 ст.45, ч.1 ст.228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом лише за письмовою заявою відповідача, відповідно до ст.121 Конституції України прокурор може представляти інтереси громадян або держави лише у випадках визначених законом, а також, що апеляційний суд Хмельницької області в ухвалі від 11.09.2012 року вказав, що обґрунтованим є посилання позивачки на відсутність належних підстав у прокурора на вступ у справу на захист однієї із сторін у трудовому спорі, оскільки таке суперечить практиці ЄСПЛ.
ОСОБА_3 стверджує, що за змістом ст.124 Конституції України та ст.221 КЗпП України індивідуальні трудові спори розглядаються тільки судами, а за ст.ст.12, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою розглядаються лише заяви і скарги, громадян, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду, і виключається можливість прокурора вступати у справи з трудового спору та у виконавче провадження; а твердження прокурора у заяві від 12.08.2011 року, що рішенням від 26.01.2011 року порушуються інтереси держави, є безпідставними, а також, що згідно зі ст.237 КЗпП прокурори повинні були заявити позов до керівника підприємства про відшкодування ним суми, стягнутої за час вимушеного прогулу.
Наполягає, що, у черговий раз, ігноруючи і не наводячи жодного спростування її правової позиції, що вона навела у заявах про скоєння кримінальних правопорушень та в її показах від 23.08.2013 р., додаткових письмових показаннях від 30.08.2013 р., не надаючи правової оцінки доказам на предмет відвертого фабрикування висновків прокурорами у їхніх постановах від 19.11.2012 р. і від 21.06.2012 р. щодо встановленої ними обставини, що довідка про заробітну плату ОСОБА_3 відмінна від аналогічних довідок її співробітників, що вийшли на пенсію з цього ж підприємства, бо ОСОБА_8 по- іншому отримувала заробітну плату, слідчий навів необґрунтоване твердження, що описані ОСОБА_8 діяння при перевірці свого підтвердження не знайшли. При цьому її показів слідчий узагалі не записав, а в оскаржуваній постанові навів висновки проти її прав і свобод, не наводячи її дійсних тверджень і обґрунтувань на предмет наявних подій злочинів, складу і мотивів злочинів, не вчиняючи жодних слідчих дій щодо збирання доказів у розумінні вимоги ст.93 КПК для отримання оригіналів документів.
Вважає, що слідчий всьоме після скасування аналогічних попередніх постанов жодних слідчих дій не провадив, вкотре проігнорувавши приписи судів; і знову не навів у постанові конкретних її обґрунтувань з посиланням на документи-докази, злочинно їх проігнорувавши; не надав жодної правової оцінки саме тим епізодам і подіям злочинів, про які вона заявила та обґрунтувала у письмових показаннях, натомість вдався до спотворенням дійсних обставин справи. Зокрема, прокурори Лотоцький ЄС та ОСОБА_5 у своїх завідомо злочинних постановах для виправдання і приховування злочинів страхувальника і держслужбовців пенсійних органів міста і області стверджують, що вони встановили, що довідка про її зарплату виготовлена по-іншому, бо ОСОБА_8 по-іншому отримувала зарплату Водночас, моїх обґрунтувань слідчий не тільки не наводить, а навіть і не згадує у щонайменшому викладі. Вказує, що суди уже шість разів вимагають перевірити її доводи за оригіналами документів, а слідчий спотворює обставини і посилається на наявність рішень у цивільній справі, що її довідка виготовлена правильно. хоча, насправді, стверджує скаржник, - нема таких рішень, а є рішення, що пенсія обчислена правильно на підставі наданої довідки, але достовірність довідки судами не встановлювалась, бо службове підроблення не може бути і не було предметом розгляду у справах, на рішення у яких від 06.07.2006 р. та від 05.09.2007 р. послався слідчий. Наголошує, що ці рішення ухвалено на підставі сфабрикованих документів, наданих службовими особами страхувальника і пенсійних управлінь міста й області. Стверджує, що слідчий ОСОБА_4 навів у постанові неправдиві факти, що їй нема додатково що пояснити. Адже він її не допитував як потерпілу. Натомість, слідчий знову спотворив наведені нею склад і подію злочинів, що скоїли прокурори, проігнорував та стверджує, що заявлене нею про службове підроблення довідки підслідне міліції, а насправді вона заявила про службове підроблення висновків прокурорами у їхніх постановах, що вона по-іншому отримувала зарплату, через що довідка про її зарплату складена відповідно. Вважає, що постанова від 23.07.2015 р. повторює тексти скасованих слідчими суддями і колегіями Апеляційного суду шістьох попередніх постанов, при цьому слідчий проігнорував приписи ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 22.11.2013 р. та від 04.04.2013 р., а також ухвали слідчих суддів Хмельницького міськрайсуду від 29.07.2013 року й від 30.05.2014 р., від 16.09.2014 р. та від 15.01.2015 р. Зокрема, звертає увагу, що не виконано приписів зазначених ухвал суду, у яких суд вказував, що слідчий обмежився лише поясненнями службових осіб, які вчинили діяння; у постанові слідчого про закриття не зазначено конкретного закону, яким передбачено, що прокурор саме у таких справах (за позовом про вирішення трудового спору) може представляти інтереси держави; не вилучив документів щодо довідки, на підставі якої заявниці нараховувалась пенсія; не проведено аналізу цієї довідки на її відповідність чинному на момент видачі законодавству, не розслідувано на підставі доказів заявлене нею щодо внесення прокурорами у постанови від 19.11.2012 р. і від 21.06.2012 р. завідомо неправдивих висновків про відмову отримувати нею зарплату (премій за виробничі результати роботи за квартали) за кожний місяць, як отримували інші працівники; не допитав її як потерпілу Наполягає, що в оскаржуваній постанові вкотре відсутнє мотивування прийнятого рішення, що стало підставою закриття провадження, через ігнорування слідчим вимог КПК щодо обов`язку збирання докази.
В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримала та просить скаргу задовольнити.
Прокурор прокуратури Тернопільської області у судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги згідно з ч.3 ст.306 КПК України.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного.
Нормою ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
23 липня 2015 р. слідчим прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч.1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 та ч. 1 ст. 396 КК України за у зв`язку з відсутністю в діяннях прокурора прокуратури м. Хмельницького ОСОБА_5 та старшого прокурора відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень а за ч. 1 ст. 364 - у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою.. .
Відповідно до норми ст. 32 КПК України, яка визначає територіальну підсудність, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Частина 1. ст. 306 КПК встановлює, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави, тому справа підсудна Хмельницькому міськрайонному суду.
Статтею .2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Частина 2 згаданої статті визначає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Водночас, нормою ч.1,2 ст. 91 КПК передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови, повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України.
Згідно з наведеними нормами КПК постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановлених за матеріалами справи. Зокрема, в ній має бути викладено сутьзаяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що згідно зі ст. 110 КПК України є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно зі ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
За змістом п.2 ст.121 Конституції України та ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави лише у випадках, передбачених законом; підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави; представництво інтересів держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого саме законом про кримінальну відповідальність.
Однак, слідчий під час досудового розслідування належним чином не з`ясував, як саме рішення суду у цивільній справі з вирішення трудового спору може порушити або загрожуватиме порушенню інтересів держави, тоді, коли навіть у випадку задоволення позову у такій справі обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної підприємству будь-якої форми власності, у тому числі й державної, відповідно до ст.237 КЗпП України покладається на службову особу, з вини якої працівника було звільнено з роботи з порушенням закону, або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. У постанові слідчого про закриття кримінального провадження також вкотре не зазначено конкретного закону, яким передбачено, що прокурор саме у таких справах (за позовом про вирішення трудового спору) може представляти інтереси держави. Закриваючи кримінальне провадження, слідчим у постанові лише формально наведено зміст ч.2 ст.45 ЦПК України, ст.5 та ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» без їх аналізу в сукупності з положеннями п.2 ст.121 Конституції України та частин 1 - 4 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», з якого випливає, що право прокурора самостійно визначати, в чому порушенні інтереси держави, та обґрунтовувати необхідність їх захисту, стосується лише тих випадків, у яких право прокурора представляти інтереси держави передбачене конкретним законом. Крім того, мотивуючи необхідність звернення прокурора із заявою про перегляд заочного рішення з метою захисту інтересів держави та посилаючись на те, що цього не зробило саме державне підприємство, органом досудового розслідування проігноровані обставини про те, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11.04.2011 року відмовлено голові правління ДАК «Хліб України» у перегляді заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.01.2011 року. На такі порушення суд уже звертав увагу слідчих прокуратури, скасовуючи їхні попередні постанови від 07 лютого 2013 року, від 18 червня 2013 року, від 05 вересня 2013 року та від 26 березня 2014 року, від 24 липня 2014 р. від 31 жовтня 2014 р.. Показовим у цьому контексті є рішення у справі «Менчинська проти Росії» від 15 січня 2009 року. Європейський Суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яке виразилося у порушенні принципу рівності прав сторін у судочинстві вступом прокурора на стороні державного органу в процес у справі за позовом Менчинської до Центру зайнятості про виплату допомоги по безробіттю. Посилаючись на власне прецедентне право щодо ролі прокурора поза кримінального правосуддя, Європейський Суд нагадав, що в ряді випадків сам факт присутності прокурора чи аналогічного чиновника на судових засіданнях, «пасивне» або «активне», вважається порушенням права на справедливий розгляд справи. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства,
Окрім наведеного, слідчий закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях прокурора м. Хмельницького ОСОБА_5 та старшого прокурора відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. Однак слідчим не взято до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Як випливає із змісту норм п.1 та п.2 ч.1 ст.284 КПК України подія злочину відсутня, якщо не було самого факту (події) злочину, про який повідомили до правоохоронних органів як про суспільно небезпечне діяння, передбачене кримінальним кодексом України. У діях конкретної особи відсутній склад злочину, коли встановлено, що діяння, у якому є ознаки злочину, дійсно вчинене, але не цією особою, а іншою, або ж воно не передбачено чи не розцінюється КК України як злочин. Прокурор прокуратури м. Хмельницького, щодо діянь якого скаржилась заявниця, неодноразово проводив перевірку за її зверненням, постанови якого неодноразово скасовувались місцевим судом через поверховість перевірки та невідповідність висновків, що містяться у постанові встановлених в ході перевірки фактам. У постанові слідчого не зазначено мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України, які стали підставою для висновку про відсутність події кримінального правопорушення
Також є необґрунтованим і передчасним висновок слідчого, що відсутні підстави для повторної оцінки дій працівників прокуратури, пов`язаних зі вступом прокуратури у розгляд цивільної справи з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_3 на боці юридичної особи, оскільки висновки слідчих щодо таких оцінок були скасовані судом вищезазначеними ухвалами.
Вирішуючи питання відповідності постанови слідчого наведеним нормам КПК України, ураховую, що Апеляційний суд Хмельницької області уже наголошував у попередніх ухвалах від 04.04.2013 р., від 22.11.2013 р., що слідчий, закриваючи кримінальне провадження, у черговий раз обмежився лише викладенням пояснень службових осіб, які вчинили певне діяння щодо перевірки заяви, не вилучивши документів, зокрема, довідки на підставі якої заявниці нараховувалась пенсія, не провів аналізу на відповідність чинному, на момент її видачі, законодавству, не спростував доводів заявниці про службове підроблення цього документу шляхом внесення до нього недостовірних даних. На цей висновок також є посилання і в ухвалі слідчого судді від 30.05.2014 р., від 16.09.2014 р Суперечить нормам кримінального процесуального Кодексу у контексті викладених заявником обставин у заяві про кримінальні правопорушення висновок слідчого щодо неможливості надання оцінки діянням службових осіб ДАК «Хліб України» з приводу видачі ними довідки, оскільки у заяві ОСОБА_3 про злочини у цій частині йдеться про приховування, як стверджує заявник, злочинів зі службового підроблення її довідки саме прокурорами м. Хмельницького і Хмельницької області шляхом наведення в їхніх постановах від 21.06.2012 р. і від 19.11.2012 р. завідомо неправдивих висновків, що ОСОБА_8 по-іншому отримувала зарплату, тому слідчий суддя не погоджується з висновком слідчого, що у цій частині справа підслідна міліції.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що досудове розслідування у кримінальному провадженні з часу скасування постанови слідчого від 31.10.2014 р. ухвалою слідчого судді від 15.01.2015 р. слідчим не провадилось, а наведені висновки щодо відсутності в діяннях прокурорів кримінальних правопорушень зроблено з ігноруванням вищенаведених норм КПК України, без перевірки обставин, на які посилається скаржник, доказами. Суд зауважує, що постанова слідчого від 23 липня 2015 р. повторює текст раніше скасованих судом постанов і зводиться до незгоди з висновками і вказівками рішень апеляційного суду та слідчих суддів, якими скасовувались попередні постанови слідчих від 07 лютого 2013 року, від 18 червня 2013 року, від 05 вересня 2013 року, від 26 березня 2014 рокувід 24 липня 2014 р., від 31 жовтня 2014 р. Суд констатує, що висновки слідчого є необґрунтованими, й упередженими та однобічними, ґрунтуються лише на поясненнях осіб, щодо яких подано заяву про скоєння ними кримінальних правопорушень.. Суд вважає, що невнесення до ЄРДР усіх відомостей про кримінальне правопорушення, у тому числі за ознаками ст. 366 КК України, про які заявляла скаржник та вимагала колегія в ухвалі від 04.04.2013 р., слідчі судді ухвалами від 16.09.2014 р., від 15.01.2015 р., є неприпустимим ігноруванням слідчим, прокурором КПК України, оскільки вимоги слідчих суддів у досудовому провадженні підлягають безумовному виконанню слідчим, прокурором органу досудового розслідування.
Підсумовуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи ОСОБА_3 ґрунтуються на конкретних обставинах, скарга обґрунтована, а постанова слідчого підлягає скасуванню з підстав неповноти досудового розслідування та істотних порушень кримінального процесуального закону з направленням кримінального провадження до прокуратури для здійснення досудового розслідування. У досудовому розслідуванні надалі слід ретельно виконати вимоги ухвал колегії суддів Апеляційного суду Хмельницької області від 04.04.2013 р., від 22.11.2013 р., а також ухвал слідчих суддів від 29.07.2013 р., від 30.05.2014 р., від 16.09.2014 р., від 15.01.2015 р., особливо у частині збирання доказів, розгляд клопотань скаржника; ухвал суду щодо проведення експертизи документів, на підставі яких ОСОБА_3 було надано довідку про заробіток для обчислення її пенсії, дослідити на підставі зібраних доказів твердження заявника щодо внесення до довідки про зарплату недостовірних даних, щодо якої у постановах прокурорів від 21.06.2012 р. та від 19.11.2013 р. міститься висновок, що довідка відповідає вимогам пенсійного законодавства на підставі лише пояснень службової особи страхувальника ОСОБА_9 , який визнав, що довідка про зарплату для обчислення пенсії дійсно виготовлена по-іншому ніж інших працівників, що вийшли на пенсію з цього підприємства, бо ОСОБА_8 не виявила бажання отримувати премії за виробничі результати. кварталу авансом за кожний місяць, як отримували усі інші працівники.. Такий висновок у постановах прокурорів ОСОБА_8 вважає службовим підробленням і таке підлягає перевірці у цьому кримінальному провадженні на підставі документів Слід також внести до ЄРДР усі відомості про кримінальне правопорушення, у тому числі за ознаками ст. 366 КК України, на що вказувала колегія в ухвалі від 04.04.2013 р., слідчі судді ухвалами від 16.09.2014 р. та від 15.01.2015 р. та скаржник. Необхідно також допитати ОСОБА_3 як потерпілу; звернути особливу увагу слідчого, прокурора на забезпечення безумовного дотримання вимог положень ст. 2, 9,91-93, 110, 284 КПК України.
Керуючись стст.303, 306, 307, 309, 372 КПК України,
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Копію ухвали направити прокурору для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя