Єдиний унікальний номер 725/5301/15-к
Номер провадження 1-кп/725/220/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000116 від 26.08.2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця за контрактом, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_7 в серпні 2015 року вчинив умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах:
Так, 25.08.2015 року біля 12 год. 40 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні контрольно-перепускного пункту військової частини НОМЕР_1 , розташованої по АДРЕСА_2 , вчинив словесну суперечку з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої, маючи на меті умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, умисно протиправно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя останнього, внаслідок чого завдав йому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи: ментальний справа та суглобового паростка зліва, які згідно висновку експерта 1108 мд від 10.09.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Суду показав, що 25.08.2015 року він виходив на вулицю з військової частини через КПП. Там він побачив ОСОБА_5 та запитав, що він робить. Будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому він не завдавав та не штовхав його. Вважає, що потерпілий його обмовляє. Цивільний позов не визнав.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 25.08.2015 року прийшов до військової частини отримати довідку про демобілізацію. Черговий на КПП повідомив, що йому потрібно зачекати і він залишився на КПП. В цей час до нього на КПП підійшли товариші, з яким він проходив військову службу, пізніше на КПП прийшли капітан ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Під час розмови у нього виник конфлікт з капітаном ОСОБА_8 через те, що він розмовляв із ним сидячи. В цей же час обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому один удар кулаком в область обличчя та зламав йому щелепу. Заявлений цивільний позов підтримав.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що того дня під час конфлікту перебував на КПП разом із потерпілим. Він бачив як ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та вдарив його, після чого черговий КПП викликав швидку медичну допомогу. Також зазначив, що він відчував від обвинуваченого запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що того дня він перебував на службі. До нього зателефонував ОСОБА_5 та попросив підійти на КПП, після чого вони з ОСОБА_12 вийшли до нього. Згодом на КПП підійшли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та почали робити зауваження ОСОБА_5 через те, що останній розмовляв із ними, сидячи на стільці. Самого удару він не бачив, оскільки стояв за дверима.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що під час конфлікту обвинуваченого з потерпілим він присутній не був. Однак, в подальшому, намагався їх примирити та особисто чув як ОСОБА_5 казав, що не пам`ятає хто його вдарив.

Крім показів потерпілого та свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, дослідженими та проаналізованими судом, а саме:

-Витягом з ЄРДР № 0000116 від 26.08.2015 року про надходження заяви про кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_5 повідомив, що 25.08.2015 року біля 12 год. 40 хв. військовослужбовець ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні контрольно-пропускного пункту віськової частини В0377, що по АДРЕСА_2 , умисно завдав ОСОБА_5 удар кулаком в обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді центрального перелому нижньої щелепи зі зміщенням (а.с.2 Том 1);

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.08.2015 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 25.08.2015 року звернулася до правоохоронних органів з заявою про завдання тілесних ушкоджень (а.с.21 Том 1);

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.09.2015 року, в ході якого ОСОБА_5 вказав, що 25.08.2015 року біля 12 год. 40 хв. в приміщенні КПП військової частини ОСОБА_7 наніс йому один удар кулаком в обличчя зліва (а.с.47-51 Том 1);

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.09.2015 року, в ході якого ОСОБА_9 вказав, що 25.08.2015 року біля 12 год. 40 хв. в приміщенні КПП військової частини ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в обличчя зліва ОСОБА_5 (а.с.74-77 Том 1);

-Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2335-НР від 21.08.2015 року, яким було визначено склад добового наряду на 25.08.2015 року (а.с.78 Т.1);

-Висновком експерта №1108 мд від 10.05.2015 року, яким встановлено ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні хір/томатології ОКЛ м.Чернівці з 25.08.2015 року з діагнозом: двобічний перелом нижньої щелепи: ментальний справа та суглобового паростка зліва. Зазначені тілесні ушкодження виникли 25.08.2015 року в результаті не менш як однократної травмуючої дії твердих тупих предметів, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я (а.с.85-86 Том 1);

-Копією медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 , з якої вбачається, що потерпілий з 25.08.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з діагнозом двобічний перелом нижньої щелепи (а.с.87-95 Том 1).

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.122 ч.1 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він завдав умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження , тобто тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як спосіб захисту власних інтересів, а також як спробу уникнути відповідальності.

Аналізуючи досліджені судом докази, що надані сторонами обвинувачення та захисту, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого та його захисника про те, що він не завдавав удару кулаком потерпілому, оскільки ці твердження ніякими доказами не підтверджені. З показів потерпілого та свідків ОСОБА_9 під час його допиту в суді та проведеного слідчого експерименту під час досудового розслідування, судом встановлено, що ОСОБА_7 умисно завдав удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_5 .

Суд вважає покази потерпілого щодо механізму нанесення йому тілесних ушкоджень є правдивими, оскільки вони були послідовними як на стадії досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту, так і в суді, та повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_14 та письмовими доказами, дослідженими судом.

Доводи обвинуваченого щодо не завдання удару суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються показами потерпілого, даними слідчих експериментів та висновком експертизи №1108 мд від 10.05.2015 року.

Покази свідка ОСОБА_13 суд не приймає до уваги та відхиляє їх, оскільки вони спростовуються показами інших свідків, потерпілого та суперечать письмовим доказам, що були досліджені судом у кримінальному провадженні.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те що, згідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Крім того суд враховує відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання. Також суд враховує відомості про стан здоров`я обвинуваченого, зокрема те, що він хворіє гіпертонічною хворобою ІІ стадії, а також на цукровий діабет у зв`язку з чим тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої особи, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність обставин, що обтяжують покарання, та інші обставини справи в сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_7 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.
За таких обставин справи ОСОБА_7 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.
Щодо заявлених цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Так, відповідно до ч. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З досліджених у судовому засіданні фіскальних чеків судом встановлено, що позивач витратив на лікування 3211 грн. 90 коп. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт завдання позивачу шкоди у розмірі 3211 грн. 90 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як було встановлено судом, ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з завданням тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 75000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 5000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнувши із засудженого ОСОБА_7 на його користь 3211 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1