Справа № 279/518/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/405/15 за апеляційною скаргою старшого прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 382 КК України визнано невинним і виправдано у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування 10 грудня 2014 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, згідно якого ОСОБА_6 знаючи про те, що рішення господарського суду Закарпатської області від 04.07.2011 року, згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.08.2011 року набрало законної сили 29.08.2011 року, яким позовні вимоги Берегівської міської ради задоволено та зобов`язано приватного підприємця ОСОБА_6 знести будівлю споруджену по АДРЕСА_2 , та у зв`язку із чим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції ОСОБА_8 неодноразово проводились виконавчі дії, останній попереджався про необхідність виконання даного рішення у межах виконавчого провадження №41665637, умисно рішення суду не виконав.
Крім того, на вимоги державного виконавця відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції ОСОБА_8 від 20.03.2014 року та 28.03.2014 року про виконання рішення господарського суду Закарпатської області ОСОБА_6 не реагував, та маючи реальну можливість виконати рішення суду, що набрало законної сили, категорично відмовився його виконувати, в результаті чого державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафів від 21.03.2014 року на суму 170 грн. та від 31.03.2014 року на суму 340 грн., які ОСОБА_6 сплатив в повному обсязі.
Ці дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 382 ч. 1 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_6 дійсно ухилявся від виконання своїх зобов`язань, навмисно не виконав рішення суду та мав реальну можливість його виконати. Також, на думку суду, досудовим слідством не надано належної оцінки передчасному, необґрунтованому поданню державного виконавця та начальника відділу ДВС про притягнення боржника до відповідальності, котрі не навели в ньому достатніх доказів, які б підтверджували навмисне ухилення боржника від зобов`язань, зокрема ними не було зажадані письмові пояснення боржника, стягувача, не зазначено у своїх актах встановлених обставин при виконанні рішення суду.
В апеляційній скарзі прокурора йдеться про скасування виправдувального вироку суду та ухвалення нового, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України з призначенням покарання, відповідно до санкції вказаної статті. В оьбгрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що висновки суду про невинуватість ОСОБА_6 не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка просила скасувати вирок щодо ОСОБА_6 через істотні порушення вимог КПК, пояснення обвинуваченого та його захисника про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу(ч. 3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення(ч. 4).
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції на зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього виправдувальний вирок, що є неприпустимим.
Окрім цього, під час попереднього розгляду обвинуваченим у клопотанні також наголошувалось про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, однак суд першої інстанції не дав доводам клопотання належної і ретельної оцінки а віднісся до його вирішення вкрай поверхнево.
В той же час, згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначено в апеляційній скарзі прокурора, то апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу старшого прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.382 КК України скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження зі стадії попереднього розгляду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: