Ухвала

іменем україни

22 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лопатинці Жмеринського району Вінницької області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою апеляційного суду вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 змінено в частині призначення покарання. Постановлено звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком тривалістю 3 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК. В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання через м`якість. Вважає рішення суду апеляційної інстанції невмотивованим, оскільки без належної оцінки суду залишились такі обставини, як: ступінь тяжкості вчиненого злочину, посередня характеристика засудженого, думка потерпілої та надання ОСОБА_5 дитині допомоги, а не її повне утримання. Стверджує про відсутність в рішенні апеляційного суду переконливих доводів щодо обґрунтованості застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 19 січня 2015 року о 22.50 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля буд. № 31/2 по вул. Ломоносова в м. Києві, побачившираніше йому незнайому ОСОБА_7 , підійшов до неї та, застосовуючинасилля, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої, а саме схопив її за шию та повалив на землю, чим подолав волю останньої до опору, відкрито заволодів її майном на загальну суму 9 250 грн, чим завдав потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 186 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині не оскаржується.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання та безпідставне застосування положень ст. 75 КК є непереконливими.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, фактично погодившись з рішенням місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання, яке було визначено з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, апеляційний суд дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, який належним чином мотивував.

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що засуджений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, позитивно характеризується, а претензії до нього з боку потерпілої відсутні. Більш того, ОСОБА_5 перебуває у цивільному шлюбі і утримує неповнолітню дитину, що неодноразово підтверджувала своїми заявами його цивільна дружина. Підстав сумніватися в цих її твердженнях колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, є справедливим та обґрунтованим. Призначене покарання відповідає скоєному і не суперечить загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтями 50, 65 КК.

Отже, на думку колегії суддів, підстави для скасування рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_5 за м`якістю призначеного покарання, відсутні.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальністьзастосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, то касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3