АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
- головуючого судді ОСОБА_1
- суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
- при секретарях ОСОБА_4
- за участю прокурорів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
- потерпілих ОСОБА_9
- представників потерпілого ОСОБА_12
ОСОБА_13
- захисників ОСОБА_14
ОСОБА_15
- обвинуваченої ОСОБА_16
- ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, громадянка України, з вищою освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою: по АДРЕСА_1 , раніше не судима, -
- визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та за цим законом їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, -
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно із вироком суду першої інстанції ОСОБА_16 визнана винуватою у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, за таких обставин.
Так, ОСОБА_16 , маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, розробила з цією метою план, згідно з яким повідомляла своїм знайомим завідомо неправдиві відомості про можливість придбання автомобіля іноземного виробництва за ціною, значно нижчою за ринкову та в свою чергу складала враження особи, яка здатна вирішувати питання, пов`язані з покупкою автомобілів представницького класу в силу своїх юридичних вмінь та зв`язків в компетентних Державних установах, тим самим вводила осіб в оману, після чого заволодівала їх грошовими коштами в особливо великих розмірах.
Так, 05 квітня 2005 року, приблизно о 14 годині, ОСОБА_16 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом шахрайства, повідомила ОСОБА_9 завідомо неправдиві відомості про можливість придбання автомобіля іноземного виробництва, марки «Mersedes Benz SLC», за ціною значно нижчою за ринкову, за 100.000 доларів США, при цьому ввела ОСОБА_9 в оману, так як в дійсності заздалегідь не збиралася виконувати свої обіцянки, переслідуючи умисел заволодіти майном останнього. ОСОБА_9 , будучи впевненим в порядності ОСОБА_16 та дійсності її намірів, передав 100 000 доларів США, що згідно із курсом НБУ станом на 05 квітня 2005 року становить 500 000 гривень. При цьому ОСОБА_16 пообіцяла, що до серпня 2005 року поставить автомобіль або поверне гроші. Однак в подальшому ОСОБА_16 свої обіцянки не виконала, автомобіль не поставила та гроші не повернула, тим самим завдала ОСОБА_9 шкоду на загальну суму 500 000 гривень, що є особливо великим розміром, так як в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, в квітні 2010 року ОСОБА_16 , перебуваючи в кафе, що на Львівській площі в м. Києві, під час розмови умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом шахрайства, повідомила ОСОБА_10 про своє призначення на посаду Радника Президента України та повідомила відомості про можливість придбання автомобіля іноземного виробництва марки «Merseцes Benz» S - класу в 221 кузові, за ціною значно нижчою за ринкову, за 115 000 доларів США, при цьому ввела ОСОБА_10 в оману, так як в дійсності заздалегідь не збиралася виконувати свої обіцянки та не мала такої можливості, переслідуючи умисел заволодіти майном останнього. ОСОБА_17 , будучи впевненим в порядності ОСОБА_16 та в дійсності її намірів погодився передати останній вказану суму грошових коштів в декілька етапів.
17 травня 2010 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_18 перебуваючи в кафе Золотий Дукат, по вул. Володимирській, 18/2 у м. Києві, будучи впевненим в порядності ОСОБА_16 та в дійсності її намірів передав останній 32 150 євро, що згідно із курсом НБУ станом на 17 травня 2010 року становить 318 285 гривень.
26 травня 2010 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_18 , перебуваючи в кафе Золотий Дукат, по вул. Володимирській, 18/2 у м. Києві, будучи впевненим в порядності ОСОБА_16 та в дійсності її намірів, передав останній 75 000 доларів США, що згідно із курсом НБУ станом на 26 травня 2010 року становить 594 000 гривень. При цьому ОСОБА_16 пообіцяла, що до серпня 2010 року поставить автомобіль або поверне гроші. Однак в подальшому ОСОБА_16 свої обіцянки не виконала, автомобіль не поставила та гроші не повернула, тим самим завдала ОСОБА_19 шкоду на загальну суму 912 285 гривень, що є особливо великим розміром, так як в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Також, на початку березня 2009 року, в денний час, ОСОБА_16 , перебуваючи в кафе Кофе Хауз, що на пл. Софіївській у м. Києві, повідомила ОСОБА_11 про те, що їй необхідні гроші в сумі 400 000 доларів США для вирішення питання щодо призначення її на посаду Голови Фонду державного майна, які зобов`язувалася повернути, а він натомість матиме в цьому фінансову вигоду та підтримку в вирішенні різного роду бізнесових питань. ОСОБА_11 , будучи впевненим в порядності ОСОБА_16 та вважаючи, що призначення ОСОБА_16 на вказану посаду матиме для нього власну вигоду, погодився надати ОСОБА_16 гроші в сумі 400 000 доларів США. Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_16 домовились про зустріч через декілька днів в кафе Кофе Хауз, що на пл. Софіївській у м. Києві.
На початку березня 2009 року, в денний час, ОСОБА_11 , перебуваючи в кафе Кофе Хауз, що на пл. Софіївській у м. Києві, передав ОСОБА_20 , який не був обізнаний в злочинних планах ОСОБА_16 та якого ОСОБА_16 представила як довірену особу, обумовлену суму коштів для ОСОБА_16 , так як остання на зустріч не прийшла. В подальшому в телефонній розмові ОСОБА_16 повідомила ОСОБА_21 про отримання грошових коштів, але в сумі 395 000 доларів США, що на 5 000 доларів США менше, ніж обумовлена ними сума. Наступного дня ОСОБА_11 і невстановленому місці за невстановлених обставин передав для ОСОБА_16 суму коштів, якої не вистачало, а саме 5 000 доларів США. Таким чином, ОСОБА_11 передав ОСОБА_16 гроші в загальній сумі 400 000 доларів США, що згідно із курсом НБУ станом на березень 2009 року становило 3 200 000 гривень.
Через декілька днів ОСОБА_16 попросила в ОСОБА_11 гроші в сумі 60 000 доларів США, оскільки, як вона пояснила, тієї суми, яку він надав раніше, не достатньо для вирішення її питання щодо призначення її на посаду Голови Фонду державного майна.
Після чого, ОСОБА_11 , будучи впевненим в порядності ОСОБА_16 , в березні 2009 року в кафе на вул. Городецького у м. Києві, передав їй у присутності ОСОБА_20 спочатку 40 000 доларів США, а під час наступної зустрічі в тому ж місці - 20 000 доларів США, а всього передав ОСОБА_16 гроші на загальну суму 60 000 доларів США, що згідно із курсом НБУ станом на березень 2009 року становило 480 000 гривень.
А всього, ОСОБА_16 повторно заволоділа приватним майном ОСОБА_11 , на загальну суму 3 680 000 гривень, що є особливо великим розміром, так як в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Не погодившись з таким рішенням, захисник ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_16 в суді першої інстанції.
При цьому апелянт, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначає, що суд першої інстанції:
- по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_9 безпідставно відхилив заяви обвинуваченої, яка заперечувала факт пропозиції придбати для потерпілого транспортний засіб та вказувала про існування між ними цивільно-правових відносин, за якими вона брала у борг у ОСОБА_9 50.00 грн., що знайшло свое підтвердження відповідними рішеннями судів; а також будь-яким чином не оцінив тих обставин, що з 2005 року по 2012 рік потерпілий не мав будь-яких претензій до ОСОБА_16 ;
- по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_10 - дійшов помилкового висновку про відсутність цивільно-правових відносин між потерпілим та обвинуваченою, оскільки ці обставини були повністю підтверджені даними, встановленими судовоими рішеннями за позовом ОСОБА_10 про стягнення боргу, відсутність даних в цих рішеннях про існування будь-яких зобов`язань ОСОБА_16 по достаці потерпілому транспортних засобів;
- по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_11 - безпідставно, за відсутності інших підтверджень, поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого та свідків, які були суперечливими стосовно обставин передачі грошових коштів, а відтак є недопустими доказами.
Крім того, захисник вважає, що в порушення вимог КПК України, прокурор уточнив предявлене обвинувачення, а саме лише в частині фактичних обставин справи, суд за новим обвинуваченням судове слідство не провів, а відтак прийняв незаконне рішення, порушивши при цьому права ОСОБА_16 , а відтак вирок суду має бути скасований з призначенням нового судового розгляду.
В апеляційній скарзі, що подана в інтересах обвинуваченої, та доповненнях до неї захисник ОСОБА_15 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_16 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
На думку апелянта оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам законодавства, оскільки під час розгляду справи були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказуючи, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім наявним у провадженні доказам, приймав до уваги лише ті докази чи їх частини, що формально підтверджували висунуте ОСОБА_16 обвинувачення, не оцінюючи інші обставини та суперечності, на які вказувались у цих доказах, зокрема у висновку комплексної судово-почеркознавчої, судово-авторознавчої та судово-психологічної експертизи від 26 серпня 2014 року.
Крім того, як убачається із апеляційної скарги, свій висновок про доведеність винуватості обвинуваченої суд першої інстанції мотивував суперечливими доказами, зокрема показаннями потерпілих, які фактично були спростовані під час судового слідства.
Так, по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_9 суд першої інстанції свій висновок обґрунтував недопустимими доказами, у тому числі показаннями зацікавлених осіб потерпілого та свідка ОСОБА_22 , яка є фактично залежною від ОСОБА_9 особою з огляду на наявність чинного рішення про стягнення боргу; безпідставно не взяв до уваги, що відповідними судовими рішення, ухваленими в порядку цивільного судочинства, були встановлені інші фактичні обставини справи, у тому числі стосовно суми грошей, які були передані потерпілим обвинуваченій, та мети передачі таких грошей, а також тих обставин, що протягом тривалого часу, з 2005 року по 2012 року ОСОБА_23 фактично не мав будь-яких претензій до ОСОБА_16 та давав у борг і інші грошові суми, які були повернуті йому обвинуваченою;
По епізоду відносно потерпілого ОСОБА_10 , захисник вказує на існування між потерпілим та обвинуваченою цивільно-правових відносин та наявність відповідних судових рішень про стягнення боргу з ОСОБА_16 ;
По епізоду щодо потерпілого ОСОБА_11 апелянт звертає увагу колегії суддів на безпідставність висновку суду в цій частині та фактичну відсутність достатніх та достовірних доказів на підтвердження висунутого ОСОБА_16 обвинувачення з огляду на суперечливі докази, представлені прокурором та потерпілим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисників на підтримку апеляційних скарг, при цьому ОСОБА_16 просила скасувати вирок суду з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог КПК України; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, а також потерпілих, які наполягали на законності та обґрунтованості вироку суду, безпідставності апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_16 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчинених повторно, в особливо великих розмірах, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, підтверджені представленими в справі, дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, в їх сукупності, у тому числі:
- по епізоду заволодіння майном ОСОБА_9 :
· Показаннями потерпілого, який, підтвердивши свої свідчення, в категоричній формі стверджував, що на початку 2005 року познайомився з ОСОБА_16 , яка обіцяла йому допомогти у придбанні транспортного засобу представницького класу, на що він передав обвинуваченій 100.000 доларів США. Ту обставину, що ОСОБА_16 написала йому розписку лише на половину суми, а на 50.000 доларів США розписка була виписана свідком ОСОБА_22 , яка і познайомила його з обвинуваченою. Своїх зобов`язань ОСОБА_16 не виконала, а у подальшому взагалі зникла, у зв`язку із чим, потерпілий зрозумів, що стосовно нього були вчинені шахрайські дії.
· Показаннями свідка ОСОБА_22 , яка у повному обсязі підтвердила свідчення ОСОБА_9 , та вказувала, що саме вона познайомила потерпілого з обвинуваченою, яка запропонувала ОСОБА_9 свою допомогу у придбанні транспортного засобу, на що отримала від останнього 100.000 доларів США. При цьому свідок на вимогу потерпілого замість обвинуваченої написала ОСОБА_9 розписку на половину грошових коштів.
Зазначені показання суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку в цій частині, оскільки вони повністю співпадали та узгоджувались між собою, були підтверджені іншими доказами, наявними у провадженні, зокрема даними, що містились у розписці , відповідно до якої ОСОБА_16 отримала від потерпілого у борг грошові кошти, та висновку експерта про виконання тексту та підпису у розписці самою обвинуваченою.
При цьому колегія суддів не вбачає будь-яких невідповідностей висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки факт написання обвинуваченою розписки лише на 50.000 доларів США, з огляду на показання потерпілого та свідка, які обґрунтовано визнані такими, що не викликають будь-яких сумнівів, був пов`язаний лише з тим, що ОСОБА_9 не був тривалий час знайомий з ОСОБА_16 .
Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції про відсутність будь-якої залежності свідка ОСОБА_22 від потерпілого, оскільки заяви сторони захисту та ОСОБА_16 , що в такий спосіб ОСОБА_9 може реально не стягувати борг зі свідка за рішенням суду, є лише припущеннями та визнаються такими, що не відповідають матеріалам справи.
Не встановлено судом апеляційної інстанції і достовірних даних, які б могли свідчити про обмову потерпілим та свідком обвинуваченої.
Більш того, колегія суддів визнає неспроможними і заяви ОСОБА_16 про те, що вона фактично розрахувалась з боргом перед ОСОБА_9 , у тому числі шляхом передачі йому майна на реалізацію, оскільки такі заяви у категоричній формі заперечувались потерпілим, а обвинуваченою будь-яких даних на підтвердження таких обставин надані не були. При цьому ОСОБА_16 не змогла повідомити, коли саме і у якій кількості передавались нею товари, а також яку конкретно суму боргу вона повернула.
- по епізоду заволодіння майном ОСОБА_10 :
· Показаннями потерпілого, відповідно до яких ОСОБА_16 , як і за епізодом відносно ОСОБА_9 , у березні 2010 року, представляючись працівником апарату Президента України запропонувала ОСОБА_10 свої послуги та допомогу у придбанні транспортного засобу представницького класу за обумовленою ціною у 115.000 доларів США. Грошові кошти потерпілий передав у два етапи, а саме 32.150 євро та 75.000 доларів США, про що обвинувачена написала відповідні розписки. Своїх зобов`язань ОСОБА_16 не виконала, а у подальшому взагалі зникла, у зв`язку із чим, потерпілий зрозумів, що стосовно нього були вчинені шахрайські дії.
· Показаннями свідка ОСОБА_24 , який був присутнім при передачі потерпілим обвинуваченій за два рази грошових коштів у євро та доларах США на придбання автомобіля представницького класу за ціною у 115.000 доларів США. При цьому ОСОБА_16 заявляла, що є впливовою людиною та гарантувала виконання взятих на себе зобовязань.
· Показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які підтвердили ті обставини, що ОСОБА_10 мав намір придбати автомобіль «Мерседес», вартістю 115.000 доларів США, та внести його у статутний фонд ТОВ «АВАД ГРУП», поставивши транспортний засіб на баланс підприємства. У подальшому потерпілий повідомив свідків, що особа, яка зголосилася допомогти у придбанні автомобіля, проте після отримання грошових коштів, своїх зобов`язань не виконала.
· Показаннями свідка ОСОБА_28 , відповідно до яких він позичав потерпілому 35.000 доларів США на придбання транспортного засобу представницького класу, у строки за договором борг не повернув, посилаючись на те, що був обманутий особою, яка обіцяла доставити автомобіль.
· Даними, що містились у розписках, відповідно до яких ОСОБА_16 отримала від потерпілого у борг грошові кошти; та висновку експерта про виконання тексту та підпису у розписці самою обвинуваченою.
Усі ці докази суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу свого рішення про доведеність винуватості ОСОБА_16 , оскільки вони узгоджувались між собою та підтверджували обставини вчиненого нею кримінального правопорушення.
Крім того, і за цим епізодом обвинувачення, колегією суддів не було встановлено будь-яких даних, які б свідчили про зацікавленість потерпілого і свідків та їх бажання обмовити обвинувачену.
Таким чином колегія суддів визнає правильним та обґрунтованим усією сукупністю доказів висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_16 по відношенню до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння майном потерпілих шляхом обману, при цьому представляючись працівником фактично вищих органів влади та створюючи у вказаних осіб уяву про свою впливовість, отримуючи від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грошові кошти нібито для придбання для них транспортних засобів, достовірно знала, що не має можливості виконати взяті на себе зобов`язання, а відтак і не виконувала їх, що беззаперечно свідчить про протиправний шахрайський характер дій обвинуваченої.
- по епізоду заволодіння майном ОСОБА_11 :
· Показаннями потерпілого, за якими ОСОБА_16 під час знайомства з ОСОБА_11 , представившись працівником Фонду держмайна та повідомивши про свою можливість зайняти пост Голови ФДМ, запропонувала потерпілому дати їй у борг 400.000 доларів США, пообіцявши при цьому допомогу у вирішенні у подальшому його бізнесових питань. Погодившись з такою пропозицію та не будучи обізнаним про злочинні наміри обвинуваченої, ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_16 через її знайомого ОСОБА_20 передав останній зазначену суму грошей. При цьому обвинувачена достовірно отримала ці кошти, оскільки повідомляла потерпілому про нестачу 5.000 доларів США, у зв`язку із чим ОСОБА_11 додатково передав обвинуваченій зазначену нею суму. У подальшому потерпілий на прохання ОСОБА_16 ще надав їй 40.000 та 20.000 доларів США. Після сплину терміну, погодженого сторонами, обвинувачена отриману суму не повернула, у зв`язку із чим, визнаючи цей факт, видала ОСОБА_11 розписку про отримання у борг коштів. Проте до цього часу кошти не повернула, а тому він вимушений був звернутись до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_16 шахрайських дій, оскільки став отримувати погрози та вимоги залишити обвинувачену у спокої.
· Показаннями свідка ОСОБА_20 , який фактично у повному обсязі підтвердив свідчення потерпілого щодо обставин передачі останнім через свідка 395.000 доларів США та особисто обвинуваченій 40.000 та 20.00 доларів США, для того, щоб ОСОБА_16 могла зайняти пост Голови Фонду державного майна.
· Показаннями свідка ОСОБА_29 , який був присутнім при знайомстві ОСОБА_11 з ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , а також при передачі потерпілим ОСОБА_20 грошових коштів у розмірі, за словами ОСОБА_11 , 400.000 доларів США. Крім того, як зазначав свідок, через деякий час потерпілий став шукати ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , у подальшому спілкувався з обвинуваченою, яка, повідомила, що видала потерпілому розписку про борг.
· Показаннями свідка ОСОБА_30 , який, підтвердивши свідчення ОСОБА_29 , вказував, що був обізнаний про те, що ОСОБА_11 передав ОСОБА_16 через ОСОБА_20 400.000 доларів США, що у подальшому вказана сума грошей не була повернута, у зв`язку із чим свідок зустрічався з обвинуваченою, та остання пообіцяла вирішити цю конфлікту ситуацію.
· Показаннями свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які своїми підписами засвідчили боргову розписку, видану обвинуваченою потерпілому. При цьому ОСОБА_33 був безпосередньо присутнім при написанні ОСОБА_16 такої розписки та знав зі слів ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , що такі кошти обвинувачена отримувала.
Зазначені показання потерпілого та свідків, які належним чином були оцінені судом першої інстанції, обґрунтовано покладені в основу висновків суду, оскільки співпадали та узгоджувались один з одним, а також були підтверджені і іншими доказами у справі, об`єктивність яких ніяких сумнівів не викликає, у тому числі самою розпискою про отримання обвинуваченою від ОСОБА_11 грошових коштів у розмірі 460.000 доларів США та висновком комплексної судово-почеркознавчої, судово-авторознавчої та судово-психологічної експертизи, відповідно до якого текст та підпис у розписці виконані обвинуваченою рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Більш того, будь-яких діагностичних ознак почерку, що свідчили б про вплив на виконання цього рукописного тексту якихось збиваючих факторів як штучного, так і природного характеру, до яких, зокрема, може відноситися незвичайний стан пишучого, у тому числі й незвичайний психофізіологічний стан, у тексті та підписах; а також будь-яких діагностичних ознак, які б свідчили про складання розписки під диктовку, експертами виявлені не були.
Доводи обвинуваченої про те, що вона грошових коштів від ОСОБА_11 взагалі не отримувала, розписку про борг написала під примусом потерпілого, були ретельно перевірені судом першої інстанції та обґрунтовано відхилені, з чим погоджується і колегія суддів. Зазначену позицією ОСОБА_16 суд апеляційної інстанції визнає такою, що спрямована на ухилення від відповідальності за фактично вчинене.
При цьому доводи сторони захисту про те, що висновок експертизи фактично є суперечливим, а твердження експерта-психолога ОСОБА_34 про виконання тексту у розписці у формі стандартного кліше офіційно-ділового стилю, що нівелює будь-які індивідуально-психологічні ознаки стану виконавця цього тексту, у тому числі ознаки емоційного стану (незвичайного психофізіологічного стану) спростовують твердження експерта ОСОБА_35 , яка проводила дослідження почерку та підписів, про відсутність діагностичних ознак почерку, які б свідчили про вплив на виконавця, є безпідставними. Під час проведення вказаних досліджень кожен із експертів надавав відповіді на поставлені питання відповідно до своєї спеціалізації, і такі відповіді стосувались різних областей дослідження та будь-яким чином не спростовують висновків експертизи у цілому.
Заяви ж захисників, що експертиза не містить категоричних тверджень, а тому не може вказувати на відсутність впливу на обвинувачену, є неспроможними взагалі.
Крім того, всупереч доводам апеляційних скарг, показання потерпілого та свідків фактично не містять будь-яких суттєвих протиріч, а наявні в них незначні неточності щодо конкретних обставин справи пов`язані лише із тривалим часом, який сплинув від події до моменту надання показань у суді першої інстанції, а також особливостями сприйняття подій кожною конкретною особою.
Твердження ж про те, що свідчення цих осіб, і у першу чергу, потерпілого, постійно змінювались та не відповідали змісту їх показань під час досудового розслідування, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки за основним змістом усі свідчення беззаперечно вказують на те, що ОСОБА_11 на прохання обвинуваченої передавав останній грошові кошти, які вона у подальшому не повернула, стала уникати зустрічей, а відтак у її діях наявний шахрайський мотив. Більш того, відповідно до ст. 23 КПК України, висновки суду можуть ґрунтуватися лише на тих показаннях осіб, які вони дають безпосередньо у судовому засіданні.
Посилання сторони захисту на судові рішення, які були ухвалені в порядку цивільного судочинства, за якими були встановлені зовсім інші фактичні обставини, а відтак існування цивільно-правових відносин між потерпілими та обвинуваченою, є неспроможними, оскільки спростовуються наступним.
Як убачається із пояснень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з огляду на поведінку ОСОБА_16 , яка стала ухилятися від зустрічей з ними та не повернула їм грошові кошти, відмовившись від своїх зобов`язань, останні за наявності у них боргових розписок вимушені були спочатку обрати захистом своїх прав та інтересів шлях звернення до суду із відповідними позовами, в яких фактично зазначали лише ті обставини, що були підтверджені борговими розписками (у тому числі і щодо розміру боргу і щодо мети передачі грошей), з чим і пов`язана відсутність у позовних заявах конкретизації усіх подій, що були встановлені під час кримінального провадження.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що відомості, зазначені у рішеннях, як не підтверджують, так і не спростовують висунуте ОСОБА_16 обвинувачення, є правильними.
Більш того позиція захисників та обвинуваченої щодо наявності лише цивільно-правових відносин між ОСОБА_16 та потерпілими фактично спростовується поведінкою самої обвинуваченої, яка під час розгляду цивільних позовів, ці позови не визнавала та вчиняла дії, направлені на перешкоджання їх розгляду, а у подальшому, після набрання чинності цими рішення до цього часу їх не виконала ні у добровільному порядку, ні примусовим шляхом.
А тому, колегія суддів не вбачає будь-яких суперечностей стосовно фактичних обставин подій, встановлених під час розгляду кримінального провадження, з тими, що були встановлені судовими рішеннями в порядку цивільного судочинства.
Що ж стосується доводів захисників та заяв обвинуваченої про істотні порушення вимог КПК України під час судового слідства, у тому числі права ОСОБА_16 на захист у зв`язку із висуненням під час судового слідства нового обвинувачення, яке фактично не перевірялось судом, та за цим обвинуваченням не досліджувались будь-які докази, представлені сторонами провадження, то вони є неспроможними.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, представлення прокурором обвинувального акту від 28 листопада 2014 року, було обумовлено лише уточненням фактичних обставин подій, що, всупереч твердженням захисників, не суперечить вимогам ст. 338 КПК України. При цьому формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_16 залишились незмінними у порівнянні зі змістом попереднього акту.
Більш того, у судовому засіданні 28 листопада 2014 року, після вручення обвинуваченій нового обвинувального акту та відповідних роз`яснень суду, ОСОБА_16 заявила, що їй зрозуміло від чого вона буде захищатись. Після надання відповідного часу, передбаченого ст. 338 КПК України, 05 грудня 2014 року обвинуваченій була надана можливість надати показання, та вона, заявивши про невизнання своєї винуватості, підтримала усі показання, які давала раніше. При цьому необхідності у повторному досліджені тих самих доказів не було, а стороною захисту клопотань з цього приводу не заявлялось.
З огляду на ці обставини, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень закону, у тому числі і порушення права ОСОБА_16 на захист.
Таким чином, всупереч доводам апеляційних скарг, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши усі доводи ОСОБА_16 , висунуті нею та захисниками на захист обвинуваченої, дійшов обґрунтовано висновку про доведеність винуватості ОСОБА_16 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчинених повторно, в особливо великих розмірах, правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 4 ст. 190 КК України.
Будь-яких суттєвих порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, а також із закриттям провадження у справі, колегією суддів не встановлено.
Покарання ОСОБА_16 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченої, при цьому у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України, та будь-ким із учасників провадження не оспорюються.
За таких обставин, керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників обвинуваченої ОСОБА_16 адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року щодо ОСОБА_16 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/359/2015
Категорія ч. 4 ст. 190 КК України
Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_36
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1