Справа № 380/1363/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1303/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 11.11.2015

УХВАЛА
Іменем України

11 листопада 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олива Іванківського району Київської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.03.2015 року Тетіївським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України та іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Тетіївського районного суду від 11.03.2015 року, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 змінено з домашнього арешту на взяття під варту із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 15.09.2015 року з 13 годин.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_8 17.08.2015 року близько 22 год. в с. Високе Тетіївського району Київської області, переслідуючи мету умисного, таємного, повторного викрадення чужого майна та привласнення його з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через відчиненні ворота зайшов на огороджену територію домогосподарства ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , скориставшись темною порою доби, відсутністю господаря та сторонніх осіб, таємно протиправно здійснив крадіжку велосипеда «Десна», вартістю 2233 грн., який належав потерпілій ОСОБА_7 . В подальшому обвинувачений викраденим велосипедом розпорядився на свій розсуд та продав його ОСОБА_10 , спричинивши цим потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 2233 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду кримінального провадження та призначені йому покарання суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи, які пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відшкодування заподіяної шкоди потерпілій. На думку апелянта, призначене йому судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а тому врахувавши зазначені ним в апеляційній скарзі обставини, суд при визначені йому покарання міг застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду,

обвинуваченого, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити;

прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні;

потерпілу, яка апеляційну скаргу підтримала, оскільки вирок суду вважає занадто суворим;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікація його дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, характеристики з місця проживання, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди потерпілій, відсутність обтяжуючих покарання обставин, врахувавши, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що перевиховання підсудного можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 судом першої інстанції було правомірно визначено щире каяття обвинуваченого та відшкодування ним заподіяної шкоди потерпілій.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 під час іспитового строку повторно вчинив аналогічний корисливий злочин, колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції правомірно не застосував положення ст. 69 КК України.

В той же час, доводи, на які обвинувачений посилається в обґрунтування своїх вимог щодо незаконності вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі обвинуваченого внаслідок суворості є слушними та заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, вину у вчиненні якого він визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно допомагав слідству, добровільно та повно відшкодував спричинену кримінальними правопорушеннями шкоду.

При цьому, ОСОБА_8 є особою молодого віку, на час скоєння кримінального правопорушення мав постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, добровільне та повне відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 призначене судом першої інстанції покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин під час іспитового строку за вироком Тетіївського районного суду від 11.03.2015 року, яким він був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з 1 річним іспитовим строком, то до призначеного покарання обвинуваченому необхідно частково приєднати покарання за не відбутим вироком. Враховуючи пр. цьому положення п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.ст. 75, 79, 104 КК України, суд має застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Тетіївського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 , змінити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Тетіївського районного суду від 11.03.2015 року, остаточне покарання ОСОБА_8 визначити 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3

ОСОБА_4