Провадження № 1-кп/537/92/2015
Справа № 537/964/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.12.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0000011 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука, Полтавської області від 02.08.2008 року за ч. 2 ст. 190, ст..75 КК України до 2 років позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік;

2) вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.10.2008 року за ч. 1 ст. 190, ст..71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі,

3) вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.04.2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в сумі 850 гривень;

4) вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.11.2014 року за ч.2 ст.185, ст..75 КК України до 1 року позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за скоєння злочину проти власності, 06.12.2014 року приблизно в обідній час, перебуваючи біля магазину «Судар» за адресою: м. Кременчук, вул. Першотравнева, буд. 32, діючи повторно, відкрито, шляхом ривку з рук у потерпілого ОСОБА_6 викрав мобільній телефон «Lenovo A 369 i» чорного кольору, чим спричинив останньому матеріального збитку на суму 1300 гривень. З місця злочину зник, викраденим розпорядився на свій розсуд.

Дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового слідства за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину грабежі, вчиненому повторно, не визнав і пояснив, що дійсно в грудні 2014 року, приблизно в обідній час він вживав спиртні напої в магазині «Судар», що по вул. Першотравневій в м. Кременчуці. Крім нього там були і інші люди, деяких з них він знав візуально. До спільного столу підійшов раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_6 , який був у нетверезому стані та запропонував випити. Після того, як всі разом випили та поспілкувалися, потерпілий, він та ще двоє чи троє чоловіків, з якими разом вживали алкогольні напої, в тому числі і ОСОБА_9 , вийшли з магазину на вулицю курити. Він ( ОСОБА_7 ) випив близько 100 грам вина, потерпілий був у стані сильного сп`яніння, коли вийшов на вулицю, то кілька разів падав. У руках потерпілий тримав мобільний телефон, можливо сенсорний. В цей час до них підійшов незнайомий чоловік років 35-40 з палицею та взяв у потерпілого телефон зателефонувати. Потерпілий добровільно віддав телефон незнайомцю. Після цього чоловік з палицею пішов в напрямку автовокзалу, причому він вже не шкутильгав. Через деякий час потерпілий почав вимагати його ( ОСОБА_7 ) віддати телефон. Чому саме до нього потерпілий почав пред`являти претензії він не знає.

У ході проведення судового розгляду кримінального провадження судом були досліджені всі докази, зібрані на досудовому слідстві та під час судового розгляду. Суд, дослідивши надані докази, вважає недоведеним вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України обвинуваченим ОСОБА_7 , виходячи із наступних обставин.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що взимку 2014 року, в обідній час, він прийшов до магазину «Сударь» з метою вживання спиртних напоїв. Біля барної стійки був раніше йому незнайомий обвинувачений та ще один чоловік. Він разом з ними вживав водку, не пам`ятає скільки, та спілкувався недовгий час, після чого він та обвинувачений вийшли на вулицю. Щоб ще хтось, крім нього та обвинуваченого, був на вулиці він не пам`ятає. Коли він підніс телефон до вуха з наміром зателефонувати, обвинувачений вихопив у нього з рук телефон та побіг у двори в бік автовокзалу. Він кинувся його наздоганяти, але не догнав, коли повернувся до магазину там нікого вже не було. У що був одягнений обвинувачений того дня він не пам`ятає, але впевнений, що саме він викрав мобільний телефон, оскільки він впізнав останнього по обличчю, за якими ознаками пояснити не може.

Також прокурором на підтвердження винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, надано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 за загальними рисами зовнішності впізнав у ОСОБА_7 особу, яка скоїла відкрите викрадення його мобільного телефону 06.12.2014 року біля магазину «Судар» по вул.. Першотравневій в м. Кременчуці.

Суд критично ставиться до показів потерпілого ОСОБА_6 , оскільки як сам потерпілий, так і свідки та обвинувачений вказують на те, що він був у стані алкогольного сп`яніння, вживав водку, але в якій кількості вказати не може, як не пам`ятає і у що був вдягнений обвинувачений, та не може пояснити за якими ознаками впізнав обвинуваченого як особу, яка відкрито заволоділа його телефоном.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_9 суду показав, що у грудні минулого року він йшов вживати спиртні напої і зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_7 . Разом вони пішли до магазину «Судар», розташованого по вул. Першотравневій в м. Кременчуці, де спілкувались та вживали спиртні напої у невеликій кількості. Через деякий час до них приєднався потерпілий, були і інші чоловіки. Після вживання спиртного вони всі разом (близько 4 осіб) вийшли на вулицю палити. Потерпілий був у стані сп`яніння, падав. Коли вони спілкувалися, до потерпілого з вулиці підійшов якийсь чоловік з палицею, на вигляд більше 40 років, як він ( ОСОБА_9 ) подумав, знайомий потерпілого, вони обнялися, про щось балакали, потерпілий падав. Він та ОСОБА_7 стояли збоку. Після цього чоловік з палицею пішов, а потерпілий почав вимагати у ОСОБА_7 свій телефон. Потім він ( ОСОБА_9 ) пішов додому.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_10 суду показав, що він у другій половині дня, взимку, точної дати не пам`ятає, на зупинці зустрів знайомих, серед яких був ОСОБА_7 . Вони зайшли в розливний відділ магазину «Судар», випили по склянці вина, після чого вийшли на вулицю. На вулиці до них періодично підходили знайомі, там були також знайомі йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Коли вони вийшли на вулицю, до них у спортивному одязі підійшов потерпілий та познайомився, потім пішов у магазин і вийшов, він був у стані алкогольного сп`яніння. Коли він, ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ( ОСОБА_9 ) та потерпілий стояли на вулиці, до потерпілого підійшов чоловік віком за 40 років, з палицею, рудим волоссям та вусами, вони спілкувались менше 15 хвилин. ОСОБА_7 телефон у потерпілого не брав. Коли чоловік з палицею пішов, потерпілий почав пред`являти претензії спочатку йому і ОСОБА_7 , а потім лише ОСОБА_7 , що забрали його телефон. Оскільки пройшло багато часу, він пам`ятає події, але не повністю. Приблизно перебували там вони протягом 1,5 -2 годин, періодично заходили в магазин, щоб подивитися, що там відбувається, але більше алкоголю не вживали. Разом він алкоголь з потерпілим не вживав.

Допитана в суді свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона в грудні минулого року близько 15 години була в магазині «Сударь», куди вона періодично ходить. Коли вона виходила, то побачила на сходах групу молодих людей, чоловік 5-6, серед яких один був у стані сильного алкогольного сп`яніння, вдягнутий у темну спортивну куртку, та задів її плечем, як вона тепер вона зрозуміла, то був потерпілий. Коли вона вже перебувала на зупинці міського транспорту, яка знаходиться через тротуар від сходів, побачила, що потерпілий впав. Коли знову повернулася, побачила, що кульгаючий чоловік з палицею, який проходив повз, схилився над потерпілим та щось забрав з рук, потім пішов у напрямку вокзалу. Бачила вона події періодично, коли повертала голову. ОСОБА_7 стояв спиною і розмовляв з чоловіком років 40. Потерпілий штовхнув ОСОБА_7 у спину та спитав, де його телефон, на що ОСОБА_7 розвів руками. Далі вона події не бачила, оскільки сіла в маршрутне таксі та поїхала. Приблизно через три тижні вона знову пішла до магазину «Судар» і зустріла там ОСОБА_7 , у якого запитала чи все закінчилося добре, на що він відповів, що телефону не брав. Вони поспілкувалися, на його прохання вона залишила йому номер свого телефону, оскільки він дізнався, що вона займається рукоділлям і мав намір придбати виріб на день народження друга. Зателефонував ОСОБА_7 приблизно через два-три місяці, пояснив ситуацію та попросив розповісти про події, які вона бачила.

Суд вважає, що в показах обвинуваченого та свідків захисту не містяться суттєвих розбіжностей щодо способу вчинення злочину та зовнішнього вигляду незнайомого чоловіка, як на це вказує сторона обвинувачення. Свідки дали показання стосовно обставин, які вони особисто сприймали під час події. Так, свідки надають подібний опис чоловіка, який спілкувався з потерпілим: 30-40 років, з палицею, вусами, у темному верхньому одязі. Лише свідок ОСОБА_9 вказував, що постійно перебував з ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_14 показав, що він періодично виходив з магазину на вулицю, як і ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_14 не стверджував, що ОСОБА_7 увесь час перебував разом з ним, як на це помилково вказує сторона обвинувачення. ОСОБА_14 також вказував, що оскільки пройшло багато часу, він пам`ятає подію, але не повністю. Свідок ОСОБА_13 кілька разів при дачі показань вказувала на те, що події вона бачила періодично, коли повертала голову, разом з цим всі свідки захисту вказують на те, що потерпілий періодично падав через стан сп`яніння. Щодо спортивної куртки, то свідок ОСОБА_13 вказувала, що в неї був одягнений потерпілий ОСОБА_6 , а не особа з палицею.

В суді допитана як свідок ОСОБА_15 , яка спочатку показала, що вона ОСОБА_7 не знає і ніколи не бачила, мобільний телефон, який вона реалізувала, їй дав високий худий невідомий чоловік до 30 років, пізніше клопотала про її повторний допит та вказала, що насправді з ОСОБА_7 вона знайома, оскільки час від часу вони зустрічалися в місті, вживали спиртні напої. В судовому засіданні вона вказала, що не знає обвинуваченого, бо думала, що його неправомірно звинуватять у скоєнні злочину. На досудовому слідстві її допитували як свідка, але вона казала і підписувала все, що їй говорили, протоколу не читала, оскільки боїться працівників міліції та була ними сама звинувачена у вчиненні злочину. Також вказала, що по телефону з ОСОБА_7 вона не спілкувалася і не могла спілкуватися, оскільки вже тривалий час перебуває під вартою, телефону у неї немає. З чужого телефону, перебуваючи у СІЗО м. Полтави, вона телефонувала лише дітям. Свідчення щодо того, що телефон їй за 50 гривень дав на продаж невідомий їй чоловік в суді не змінювала та підтвердила при повторному допиті.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Судом досліджені причини зміни показань ОСОБА_15 , але взяті до уваги саме ті, які свідок показала в судовому засіданні, при цьому сторона обвинувачення не надала суду доказів на спростування показань ОСОБА_15 в суді.

Допитаний свідок ОСОБА_16 суду показав, що мобільний телефон «Lenovo A 369 i» чорного кольору йому принесла на продаж ОСОБА_15 , яку він знає, оскільки вона раніше продавала йому телефони один чи два рази, сказала, що телефон не крадений. ОСОБА_15 була одна, поблизу нікого він не бачив. Обвинуваченого він також знає, бо він приносив телефон на продаж в минулому році. Думає, що ОСОБА_15 та ОСОБА_7 знайомі, оскільки раніше бачив їх кілька разів разом, вони спілкувалися.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.08.2015 року, за відсутності заперечень сторони захисту, задоволено клопотання прокурора та доручено Крюківському ВМ КМВ УМВС України в Полтавській області в тому числі встановити особи та місце перебування ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з метою допиту їх з приводу обставин, що мають значення для справи. На виконання ухвали органом досудового слідства суду надано копію рапорту ст..о/у СКР Крюківського ВМ ОСОБА_19 , відповідно до якого ним встановлені особи та місце проживання ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , допитати останніх з приводу обставин, що мають значення для справи не виявилося можливим через їх відсутність за місцем проживання. При цьому судом неодноразово вказані особи викликалися в судове засідання та двічі, 14.12.2015 року та 21.12.2015 року, виносилися ухвали про доставлення їх приводом, які не були виконані органом досудового слідства. Згідно рапортів ст..о/у Кримінальної поліції ОСОБА_20 , доставити свідків в судове засідання не виявилося можливим через відсутність за місцем проживання.

Судом не сприймаються як належні твердження сторони обвинувачення щодо того, що згідно отриманого за ухвалою суду від 27.08.2015 року, в порядку надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, доказу від ПРАТ «Київстар», вбачається, що свідок захисту ОСОБА_13 приймала вхідні дзвінки та здійснювала вихідні дзвінки, перебуваючи за місцем розташування базових станцій мобільного зв`язку у місці вчинення злочину, тобто перебувала у іншій частині міста та не могла бути свідком вказаного кримінального правопорушення, виходячи з наступного. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.08.2015 року задоволено клопотання прокурора, за відсутності заперечень сторони захисту, та доручено Крюківському ВМ КМВ УМВС України в Полтавській області в тому числі встановити номери телефонів, якими на час події користувалися свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 з метою усунення протиріч у показах обвинуваченого, потерпілого та свідків. На виконання ухвали органом досудового слідства суду надано копію рапорту ст..о/у СКР Крюківського ВМ ОСОБА_19 , відповідно до якого встановити номери мобільних телефонів ОСОБА_9 та ОСОБА_22 , якими вони користувалися на момент події, не виявилося можливим. Номер телефону вказувався свідками захисту в письмових поясненнях на момент відкриття стороні обвинувачення матеріалів, зібраних стороною захисту. Крім того, здійснення дзвінків з телефонного номеру та на телефонний номер, вказаний свідком, в іншій частині міста не підтверджує факту відсутності самого свідка в момент скоєння злочину на місці події.

Також наявною в матеріалах справи ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.03.2015 року в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_15 за ст..307 ч.2 КК України підтверджується, що з 25.03.2015 року ОСОБА_15 утримується під вартою. Розпискою ОСОБА_15 підтверджується, що вона отримала від слідчого мобільний телефон, номер НОМЕР_1 , вилучений у неї 13.01.2015 року. При цьому розписка не містить дати, коли телефон був повернутий ОСОБА_15 та не підтверджує факту того, що вона і надалі користується ним в СІЗО, як і не підтверджує факту тиску на вказаного свідка.

Суд також вважає не спростованими показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_9 щодо того, що вони знайомі з ОСОБА_7 тривалий час, обгрунтованням того, що між вказаними особами не здійснювалися телефонні розмови до внесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР. В суді свідки та обвинувачений вказували, що вони не є близькими знайомими, знають один одного по іменам, факту спілкування з допомогою телефонного зв`язку не заперечували.

Інші докази також не підтверджують винності обвинуваченого.

Згідно ст..2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В силу ст..26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, оов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Статтею 94 КПК України, передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе вину особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності, вважає, що органом досудового розслідування не було здобуто достатніх та достовірних доказів, які б однозначно свідчили про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тому приходить до висновку, що обвинуваченого слід виправдати.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, судові витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст..100 КПК України.

Керуючись ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати через недоведеність його вини в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Речовий доказ світлокопію сторінки журналу купівлі мобільних телефонів - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подання апеляційної скарги, яка подається через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області

Суддя: ОСОБА_1