Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
06 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретарі судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0001072 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, остання судимість за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06.06.2013 року за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст..75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, за ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.1 ст.321 КК України,

З участю прокурора: ОСОБА_6 .

Обвинуваченого: ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду від 05 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину ч.1 ст.317, ч.2 ст.309, ч.1 ст.321 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.317 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.309 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.321 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначено 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду від 06.06.2013 року та остаточно визначено до відбуття покарання ОСОБА_5 4 роки позбавлення волі.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів.

Як встановив суд, 06 лютого 2015 року в період часу з 12 год. по 15 год., ОСОБА_5 , маючи умисел на надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів, надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свою квартиру що у АДРЕСА_1 , для виготовлення та вживання наркотиків. Знаходячись в даній квартирі, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , разом з принесеного медичного засобу - таблеток «Солпадеїн» та інших препаратів виготовили наркотичний засіб дезоморфін, який вжили шляхом ін`єкції. В цей же день, під час огляду вказаної квартири що в АДРЕСА_1 , працівниками міліції було виявлено та вилучено - дві фарфорові тарілки з нашаруванням речовини темно-червоного та білого кольору, яка у своєму складі містить наркотичний засіб - кодеїн (об.1,2), дві скляні стопки з нашаруванням речовини темно-червоного кольору та скляний флакончик з нашаруванням речовини темно-червоного кольору, яка у своєму складі містить наркотичний засіб - дезоморфін (об.1,2), один медичний шприц з полімерного матеріалу номінальною ємністю 2 та 10 мл. з залишками речовини коричневого кольору, чотири медичних шприци ємністю 20 мл. два з яких з залишками речовини темно кориченового кольору, п`ять скляних флаконів ємністю по 50 мл. з надписом "Спирт мурашиний", три пусті блістери з надписом «Солпадеїн», дев`ять одноразових медичних шприців з полімерного матеріалу ємністю 5 мл., один з яких з залишками речовини чорного кольору.
Після чого, того ж дня, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в порушення ст.12 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" та ст. ст. 4, 6, 7 Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів", близько 12 год. в квартирі по АДРЕСА_1 виготовив наркотичний засіб дезоморфін та зберігав при собі у власній квартирі. При подальшому огляді вищезазначеної квартири було виявлено та вилучено медичний шприц з рідиною темно-коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 155 від 27.02.2015 року, являється наркотичним засобом, обіг якого заборонено - дезоморфіном, масою 0,016 г. ( в представленій рідині), яку обвинувачений ОСОБА_5 зберігав для власного вжитку без мети збуту.
Крім того, 10.03.2015, близько 16.00 год., ОСОБА_5 , в порушення порядку, встановленого ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», перебуваючи по вул. Кн.Володимира, що в м.Рівне, поблизу наркологічного диспансеру знайшов поліетиленовий пакет із наявними у ньому двома таблетками «сонован» та зберігав при собі.

12.03.2015, близько 12.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу супермаркету «Арсен» по вул.В.Дивізії в м.Рівне, маючи умисел на незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів, збув за 50 грн. ОСОБА_9 поліетиленовий пакет із вмістом у ньому двох таблеток з оболонкою блакитного кольору, які згідно висновку експерта № 247 від 31.03.2015, містять сильнодіючий лікарський засіб зопіклон. Маса зопікону в таблетках становила 0,013 г.

В апеляційній обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок суду необґрунтованим, а призначене судом покарання надто суворим. В обґрунтування зазначає, що судом не взято до уваги його сімейний стан та наявність на його утриманні 2 малолітніх дітей. Вказує, що у суду були всі підстави для застосування ст..69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Просить вирок скасувати та призначити покарання із застосуванням ст..69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просить застосувати ст..69 КК України та пом`якшити покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , про залишення вироку суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст..370 КПК України вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим.

Згідно із вимогами ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку суд має проаналізувати фактичні дані, що містяться у показаннях свідків, потерпілого, обвинуваченого, висновку експерта та інших джерелах доказів, навести докази, на яких ґрунтуються його висновки, та зазначити мотиви, з яких суд відкинув інші докази.

Зазначені вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Так, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_5 у наданні приміщення для незаконного вживання та виготовлення наркотичних засобів, незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно та незаконне придбання, зберігання з метою збуту і збут сильнодіючих лікарських засобів.

Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому порядку доказах та досліджених судом першої інстанції в порядку ст.349 КПК України і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.1 ст.321 КК України є вірною.

Що ж до покарання, то згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно ст.65 КК України суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України дотримався вимог Закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та частков приєднано невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06.06.2013 року, на підставі ч.1 ст.70 та ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено основне покарання у виді 4 років позбавлення волі. При цьому судом першої інстанції врахував те, що злочин ОСОБА_5 вчинено в період іспитового строку, а тому відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України покарання призначається лише у виді позбавлення волі.
Що ж до твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що в суду були всі підстави застосувати ст.69 КК України колегія суддів вважає безпідставним. У відповідності до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкції статті Особливої частини цього кодексу, бо перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього кодексу за даний злочин.
Згідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами покарання» відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті. Пунктом 8 вказаної постанови призначення основного покарання нижче від найнижчої межі можливе лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні вироку суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону в тому числі ст..50, 65 КК України, а призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3