АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11/796/143/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 19.12.2008 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 286 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки, постановою Дарницького районного м. Києва від 30.06.2009 року звільнений від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації, судимого: 08.04.2004 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2, 75, 104 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 25.11.2005 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, 23.06.2008 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 2 роки 1 місяць 23 дні; 05.05.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України

встановила:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді шести років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначено вісім років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Строк відбування покарання відраховувати з 11 серпня 2014 року, зарахувавши у цей строк термін перебування його під вартою з 30.05.2011 року по 06.12.2012 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 підписку про невиїзд до вступу вироку у законну силу змінено на тримання під вартою та взято під варту в залі суду;

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_10 до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.11.2005 року у виді шести місяців позбавлення волі і призначено до відбуття вісім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано покарання, призначене вироком Дарницького райсуду м. Києва від 05.05.2014 року і остаточно ОСОБА_10 призначено дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_10 тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишено без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 відраховувати з 27 серпня 2013 року, зарахувавши у цей строк знаходження його під вартою в період з 03.07.2010 по 29.11.2012 року.

У справі вирішено питання щодо речових доказів, вирішено питання відшкодування моральної та матеріальної шкоди, процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнанні винуватими у тому, що 23 травня 2010 року, приблизно о 14 год. 15 хв., по вул. Вербицького, 10-А, в м. Києві вчинили напад з метою заволодіння чужим майном - потерпілого ОСОБА_11 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу ( розбій), за попередньою змовою групою осіб та заволоділи майном потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 10030,00 грн., заподіявши останньому матеріальної шкоди.

Крім того, ОСОБА_9 30 травня 2011 року приблизно о 00 год. 37 хв., знаходячись поруч із третім під`їздом будинку по АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_12 , на грунті особистих неприязних стосунків, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи у своїй руці ніж, який мав при собі, наніс спочатку один цілеспрямований удар ножем в область грудної клітини зліва ОСОБА_12 , після чого, одразу наніс ще один цілеспрямований удар ножем в область грудної клітини зліва ОСОБА_12 , спричинивши потерпілому тілесні пошкодження, які згідно даних висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не погоджуючись з висновками суду, викладеними у вироку, просить його скасувати. Зазначає, що його дії за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковані не вірно, посилається на те, що ОСОБА_9 непричетний до вчинення злочину, оскільки він (Установ) сам відкрито заволодів спочатку мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 , а потім вже в присутності ОСОБА_9 зірвав з шиї потерпілого ланцюжок та пішов з місця злочину. Вказує, що в основу вироку покладено показання потерпілого ОСОБА_11 , проте, показання ОСОБА_11 , надані під час досудового слідства, суттєво відрізняються від тих, які останній надавав під час розгляду кримінальної справи, але в основу вироку було взято лише показання, які ОСОБА_11 надавав органам досудового слідства. Разом з тим, ОСОБА_10 стверджує, що показання ОСОБА_11 під час досудового слідства були відкореговані працівниками міліції та не відповідають тим, які надав ОСОБА_11 .

Обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, містить завідомо неправдиві відомості, обставини, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, та, внаслідок упередженості та залежності від органів обвинувачення, судом першої інстанції до ОСОБА_10 було застосовано кримінальний закон, який не підлягав застосуванню.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році» та скоротити строк покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року відносно ОСОБА_9 та виправдати ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Зазначає, що, на думку захисту, підставами для скасування вироку є невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону. Зазначає, що винуватість ОСОБА_9 та його причетність до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України у вироку суду базується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_11 , наданих на досудовому слідстві, проте з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки двічі допитаний в судових засіданнях ОСОБА_11 категорично заявив про непричетність ОСОБА_9 до вчинення розбійного нападу, проте в основу вироку суд не поклав надані в судовому засіданні показання ОСОБА_11 . Показання потерпілого, надані в ході судового слідства, співпадають з показаннями засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , наданими як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду справи. Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_9 не вступав у попередню змову з ОСОБА_10 , а тому в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінальної справи, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 365 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні зазначених у вироку злочинах, при обставинах встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Так, винуватість обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Крім того, вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб підтверджується доказами, дослідженими судом, а саме: протоколом усної заяви про злочин від 23 травня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_11 повідомив про те, що 23.05.2010 року приблизно о 14 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 18, дві невстановлені особи з погрозою застосування ножа, заволоділи його мобільним телефоном та золотим ланцюжком (том 1, а.с. 14); протоколом огляду та вилучення від 23 травня 2010 року, згідно з яким, в приміщенні службового кабінету ВКР Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-а, під час проведення поверхневого огляду ОСОБА_9 було виявлено, оглянуто та вилучено розкладний металевий ніж з малюнком на рукоятці у вигляді «дракона» жовтого кольору, який постановою від 14 червня 2010 року приєднаний до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу (том 1, а. с. 38-39), висновком експерта № 291 від 11 червня 2010 року, згідно з яким, ніж вилучений 23 травня 2010 року у ОСОБА_9 відноситься до однопредметних складних ножів господарсько-побутового призначення ( том 1, а. с. 32-35), протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 24 серпня 2010 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_11 прямо вказав на зображення ОСОБА_10 , вказавши, що саме він 23 травня 2010 року приблизно о 14 год. 30 хв., в той час як ОСОБА_9 погрожував йому (потерпілому) ножем, відкрито заволодів його мобільним телефоном та золотим ланцюжком із кулоном ( том 1, а. с. 86).

Отже, аналіз матеріалів кримінальної справи, дані протоколу судових засідань та зміст вироку свідчать про те, що суд першої інстанції при розгляді даної кримінальної справи дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення, повно та всебічно перевірив зібрані у справі докази, яким у сукупності дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року і висновки суду грунтуються на достатніх та допустимих доказах, а тому викладені в апеляційних скаргах доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Доводи захисника ОСОБА_6 та доводи ОСОБА_10 про непричетність ОСОБА_9 до вчинення розбою 23 травня 2010 року, доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що його дії неправильно кваліфіковані за ст. 187 ч. 2 КК України, оскільки ОСОБА_9 участі у вчиненні злочину не приймав, а він сам спочатку взяв у потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон з метою зателефонувати, а потім сам зірвав з шиї потерпілого ланцюжок з ладанкою, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , даними ним в ході досудового розслідування, про те, що під час вчинення щодо нього злочину ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , він ( потерпілий) розумів, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 діють за домовленістю, підтримують дії один одного, усвідомлював, що у разі, якщо він почне чинити опір, то до нього буде застосоване фізичне насильство, коли ОСОБА_10 і ОСОБА_9 завели його на паркову, де не було сторонніх осіб, саме ОСОБА_9 демонстративно одним рухом «викинув» із рукоятки лезо ножа та сказав, щоб він (потерпілий) не чинив опору та декілька разів махнув лезом ножа перед його обличчям, він реально злякався, оцінював погрозу ножем як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 поводили себе дуже впевнено, діяли злагоджено та холоднокровно, було очевидно, що вони вчиняли дії цілеспрямовано, маючи на меті заволодіти його особистими речами та внаслідок злочинних дій заволоділи його мобільним телефоном та золотим ланцюжком із ладанкою, всього заволоділи його майном на загальну суму 10030,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_11 , які він давав в ході досудового розслідування, оскільки потерпілий ОСОБА_11 , будучи неодноразово допитаним в ході досудового розслідування як потерпілий, давав послідовні, конкретні, взаємодоповнюючі показання про обставини вчинення щодо нього злочину ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , про те, що їх дії були узгодженими, цілеспрямованими на заволодіння його майном, ОСОБА_9 діяв холоднокровно, його дії були впевнені та категоричні, він (потерпілий) розумів, що ОСОБА_9 не жартує та без вагань заподіє йому тілесні ушкодження. Як свідчать процесуальні документи, потерпілий своїм підписом стверджував правильність своїх показань, при цьому, потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, що спростовує доводи захисника ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в цій частині.

Зміненим показанням потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні судом обгрунтовано дана критична оцінка, оскільки суд правильно взяв до уваги ту обставину, що потерпілий, після часткового відшкодування шкоди ОСОБА_9 , змінив показання з метою полегшити участь ОСОБА_9 та уникнення ним ( ОСОБА_9 ) відповідальності за вчинений злочин.

Обставин про здійснення на потерпілого будь-якого тиску з боку працівників міліції в ході досудового розслідування, або ж про корегування працівниками міліції показань потерпілого ОСОБА_11 , як про це стверджували в суді першої інстанції засуджені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також на що звертає увагу в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 , як під час судового розгляду справи, так і під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Таким чином, перевіряючи вирок в межах поданих апеляцій, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення і вважає, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та правильність кваліфікації їх дій мотивованим, що відповідає вимогам ст. 323, 324, 334 КПК України 1960 року.

При призначенні засудженим покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи із загальних засад його призначення, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про їх особи, а також обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обґрунтовано призначив ОСОБА_10 і ОСОБА_9 покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає вчиненому, а відтак є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Клопотання засудженого ОСОБА_10 про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» ретельно розглянуто судом першої інстанції, викладені у вироку підстави відмови у задоволенні клопотання, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб п. п. б), є), які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий злочин.

Отже, виходячи із вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_10 та захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись п. 15 розділу XI «Перехідних положень» КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_10 , та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

___________________ ____________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4