У Х В А Л А
15 грудня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора м. Львова,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність прокурора м. Львова щодо невнесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань заяви про вчинення суддею злочину.

Скаргу мотивує тим, що 01.12.2015р. звернулася до прокуратури м. Львова з скаргою на тривалу бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000048 щодо розгляду заяви про вчинення умисних дій суддею ОСОБА_4 , що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 375 КК України. Дана заява була прийнята від неї на особистому прийомі, але всупереч вимог закону заява не внесена до ЄРДР.

В судовому засіданні скаржник свою скаргу підтримала покликаючись на доводи викладені в ній. Вказала, що подаючи скаргу до прокуратури м. Львова мала на меті скасувати постанову про закриття кримінального провадження, однак вважає, що після її отримання прокурор зобов`язаний був внести відомості до ЄРДР.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, 01.12.2015 року прокуратурою м. Львова отримано скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_5 від 24.12.2012р. про закриття кримінального провадження. В прохальній частині цієї скаргу ОСОБА_3 ставить вимогу скасувати дану постанову.

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», затвердженої наказом МВС України від 19 листопада 2012 р. № 1050 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2012 р. за № 2095/22407, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст. 214 КПК України, перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Про правильність таких висновків свідчить той факт, що Інструкцією № 1050, п. 3.5, також передбачено порядок розгляду ОВС заяв і повідомлень, в яких відсутні відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Такі заяви після реєстрації в журналі ЄО доповідаються оперативним черговим начальникові органу внутрішніх справ або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви, після їх надходження до ОВС, підлягають розгляду останнім згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Зі змісту скарги вбачається, що скаржник не погоджується із законністю постанови про закриття кримінального провадження від 24.12.2012р., що не може вважатись повідомленням про злочин, адже по суті є претензією на рішення слідчого, і захист від таких, на думку заявника незаконних рішень можливий виключно у спосіб, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто у спосіб оскарження цієї постанови, а не у спосіб повторного внесення відомостей до ЄРДР з приводу обставин, які перевірялись органом досудового розслідування.

З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що дії прокурора м. Львова в даному випадку є правомірними. На підставі отриманої заяви в останнього не виникло обов`язку вносити відомості в ЄРДР, внаслідок чого скаргу слід визнати необґрунтованою і в її задоволенні відмовити.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора м. Львова відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1