Апеляційний суд Кіровоградської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Зубка К.А., суддів Новіцького Е.Й., Нікітіна О.С., за участю прокурора Замороза О.Р.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2009 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, Мікрорайон, 2АДРЕСА_1, росіянина, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працює, судимого:

-22.10.1990 року Красноперекопським міським судом АР Крим за ст.ст.215-3 ч.2, 81 ч.3, 42 КК України (1969 р.) до 3 років позбавлення волі умовно з обовязковим залученням до праці;

-07.05.1991 року Красноперекопським міським судом АР Крим за ст.ст.229-6 ч.2, 42 ч.3 КК України (1969 р.) до 3 років позбавлення волі умовно з обовязковим залученням до праці;

-26.06.2000 року Красно перекопським районним судом АР Крим за ст.ст.81 ч.3, 229-6, 42 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 03.03.2004 року по відбуттю строку покарання

засуджено за ст.393 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі.

За вироком суду підсудного ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він скоїв втечу з місць позбавлення волі.

Злочин вчинений за наступних обставин. Підсудний ОСОБА_1 1.1, згідно постанови Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.04.1993 року був направлений для подальшого відбуття покарання у вигляді позбавлення волі в колонію-поселення установи №104, що розташована в селищі Олександрівка Кіровоградської області, вул. Леніна, 22-а, для осіб, які твердо стали на шлях виправлення. Прибувши 20.04.1993 року в колонію- поселення, йому було розяснено межі колонії та кордони адміністративного району, а також під розписку попереджено про кримінальну відповідальність за скоєння втечі з місць позбавлення волі. Маючи намір ухилитися від подальшого відбування покарання, 11.09.1993 року ОСОБА_1, знаходячись на огородженій території колонії-поселення, перелізши через паркан, самовільно покинув кордони виправного центру, та в подальшому межі адміністративного району, тим самим скоїв втечу.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок районного суду скасувати через неправильне застосування кримінального закону та постановити нове рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, з огляду на те, що районний суд не обгрунтовано засудив ОСОБА_1 за вчинення інкримінованого йому злочину через порушення вимог ст.49 КК України, так як ОСОБА_1 було засуджено після закінчення строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, судом при постановлені вироку від 01.12.2009 року щодо ОСОБА_1 не враховано положення ч.З ст.49 КК України про переривання перебігу давності з дня вчинення ОСОБА_1 нового злочину.

Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Враховуючи те, що після втечі до моменту його розшуку та затримання, ОСОБА_1 вчинив новий злочин, за який він засуджений 21.11.1994 року вироком Красноперекопського міського суду АР Крим за ч.З ст.206, ст.43 КК України ( в ред.1969 р.) до 4 років 4 місяців позбавлення волі, то згідно вимог ч.З ст.49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч.І ст.393 КК України перервався вчиненням нового злочину, тому обчислення давності у цьому разі почалося з дня вчинення ОСОБА_1 нового злочину і тривало 5 років, по закінченню якого його вже не можна притягати до кримінальної відповідальності за втечу з місць позбавлення волі, яка мала місце 11.09.1993 року.

Крім цього діючий кримінальний кодекс залишив незмінним 15 річний спеціальний недиференційований строк давності, по закінченню якого особа, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності, коли вона протягом цього терміну ухилялася від слідства та суду.

З огляду на наведене, у районного суду не було підстав для засудження ОСОБА_1 за ч.І ст.393 КК України у звязку із закінченням строків давності.

За таких обставин вирок суду першої інстанції слід скасувати, звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, у звязку із закінченням строків давності, а провадження по справі закрити.

На підставі ч.З ст.49 КК України, керуючись ст.ст. 11-1, 362, 366 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2009 року щодо ОСОБА_1 скасувати, звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, а провадження по справі закрити.

З-під варти ОСОБА_1 звільнити негайно.

Судді: