В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.09.2015 Справа №607/4609/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000379 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добромірка Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1). 15 травня 2000 року Збаразьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.46-1 (в редакції 1960 року) відстрочено виконання вироку терміном на 1 рік з сплатою штрафу в доход держави в розмірі 680 грн.;

2). 17 січня 2001 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ч.2 ст.81 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, ст.17-ч.2 ст.81 КК України (в редакції 1960 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ст.42 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 2 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, згідно ст.43 КК України (в редакції 1960 року) до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 26 січня 2004 року по відбуттю строку покарання;

3). 23 грудня 2004 року Збаразьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 200 годин громадських робіт, звільненого 28 квітня 2005 року по відбуттю покарання;

4). 25 лютого 2008 року Малинівським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.185 КК країни на 3 роки позбавлення волі, ст.304 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено 3 роки позбавлення волі, звільненого 08 липня 2009 року по відбуттю строку покарання;

5). 31 серпня 2011 року Збаразьким районним судом Тернопільської області за ст.395 КК України на 2 місяці арешту, звільненого 07 грудня 2011 року по відбуттю строку покарання,

6). 13 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.353, ч.2 ст.186, ч.1 ст.69, ч.ч. 1, 4 ст.70, ч.1 ст.72, ч.3 ст.185, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 КК України на 2 роки 10 місяців обмеження волі, звільненого 28 листопада 2013 року від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 3 дні обмеження волі на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2013 року;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 04 лютого 2014 року близько 20 год. 20 хв. в обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував на перехресті вулиць Дорошенка Монастирського, що в м.Тернополі, де помітив потерпілу ОСОБА_5 , яка, через ожеледь, підсковзнулась та впала на асфальтне покриття, а її жіноча сумка, яку вона до падіння несла в своїй руці, відлетіла на декілька метрів від власниці, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна даної потерпілої, реалізовуючи який, обвинувачений тоді ж і в тому ж місці, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а увага потерпілої, яка у цей час продовжувала перебувати у лежачому положенні на асфальтному покритті, відвернута від нього, шляхом вільного доступу, повторно таємно, піднявши із асфальтного покриття, викрав вищевказану жіночу сумку ОСОБА_5 , вартістю 20 грн., в якій знаходились: пачка сигарет торгової марки «Президент», вартістю 4 грн., грошові кошти в сумі 400 грн., а також інші речі даної потерпілої, які для неї матеріальної цінності не становлять, а саме: гаманець, три ключі, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , 2 картки знижок в аптеці «Борис», декілька аркушів з рукописним текстом.

Після цього, із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 424 грн.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, за обставин, що викладені в обвинувальному акті від 18 вересня 2015 року, щиро розкаявся та в судовому засіданні пояснив, що дійсно він 04 лютого 2014 року близько 20 год. 20 хв. перебував на перехресті вулиць Дорошенка Монатистирського, що в м.Тернополі, де помітив, як йому тепер відомо, потерпілу ОСОБА_5 , яка рухалась по вкритому снігом тротуару попереду нього. Через ожеледь, що була на тротуарі, потерпіла підсковзнулась та впала на асфальтне покриття, через що її жіноча сумка, яку остання, до падіння, тримала в своїй руці, відлетіла на декілька метрів попереду від власниці. У той час, коли ОСОБА_5 продовжила перебувати в положенні лежачи, намагаючись при цьому піднятись, в нього, обвинуваченого, виник умисел таємно викрасти її жіночу сумку, для чого він, ОСОБА_3 , скориставшись темною порою доби, поганим освітленням, а також тим, що увага потерпілої була відвернутою, переконавшись, у тому числі, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, оббігши ОСОБА_5 , підняв із асфальтного покриття та викрав вищевказану її жіночу сумку, в якій знаходились: пачка сигарет торгової марки «Президент», грошові кошти в сумі 400 грн., а також інші речі даної потерпілої, а саме: гаманець, три ключі, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , 2 картки знижок в аптеці «Борис», декілька аркушів з рукописним текстом. Після цього, із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення він, обвинувачений, втік, забравши надалі із даної сумки грошові кошти та пачку сигарет, а сумку із решта речами потерпілої викинув по дорозі. Про вчинене він, обвинувачений, на даний час сильно шкодує.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, що викладені у обвинувальному акті від 18 вересня 2015 року, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

21 вересня 2015 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника, укладено угоду про примирення, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, за встановлених у висунутому 18 вересня 2015 року обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 в судовому засіданні беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 квітня 2012 року (за яким ОСОБА_3 було засуджено за: ч.2 ст.186, ч.1 ст.69, ч.1 ст.353, ч.1 ст.70 КК України на 2 (два) роки 10 (десять) місяців обмеження волі, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Збаразького районного суду від 31 серпня 2011 року, більш суворим за цим вироком, з урахуванням положень п.«а» ч.1 ст.72 КК України, визначено покарання у виді 2 (двох) років 10 (десяти) місяців обмеження волі, ч.3 ст.185, ч.1 ст.69, 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджено на 2 (два) роки 10 (десять) місяців обмеження волі, звільненого 28 листопада 2013 року від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 3 дні обмеження волі на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2013 року), частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 (шести) місяців обмеження волі, які перевести згідно п.«б» ч.1 ст.72 КК України, за яким 1 дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, у 3 (три) місяці позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної 21 вересня 2015 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведену дактилоскопічну експертизу №17/46/14 від 06 лютого 2014 року в сумі 367, 08 грн., вартість якої слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави, з відповідним призначенням платежу.

При цьому, раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін, продовживши строк дії вказаного запобіжного заходу до 04 листопада 2015 року.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену 21 вересня 2015 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоду про примирення.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 квітня 2012 року, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 (шести) місяців обмеження волі, які перевести згідно п.«б» ч.1 ст.72 КК України у 3 (три) місяці позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведену дактилоскопічну експертизу №17/46/14 від 06 лютого 2014 року в сумі 367, 08 грн., в користь держави, з відповідним призначенням платежу.

Строк відбування призначеного судом ОСОБА_3 покарання рахувати з 04 лютого 2014 року.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк дії вказаного запобіжного заходу до 04 листопада 2015 року.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1