Справа № 344/2921/15-к
Провадження № 1-кс/344/785/15
У Х В А Л А
04 березня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на відмову у відкритті кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:
до Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_3 із скаргою на дії прокуратури Івано-Франківської області, якими відмовлено у відкритті кримінального провадження, внесенні відомостей до ЄРДР. В скарзі вказано, що 04/02/2015 р. скаржника повідомлено про відмову внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 . Скаржник просив суд визнати незаконною відмову у відкритті кримінального провадження, внесенні відомостей до ЄРДР та зобов`язати прокуратуру Івано-Франківської області відкрити кримінальне провадження, внести відомості до ЄРДР за заявою скаржника про вчинення злочину слідчим Мельником та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу перед судом та надав пояснення про те, що слідчим було допитано неповнолітнього свідка, яка не розмовляє за участі її матері. Оскільки у скаржника є сумніви, що слідчий володію сурдоперекладом, тому вважає, що отримані дані не є об`єктивними.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу та надав суду пояснення про те, що в повідомленні скаржника відсутня інформація про злочин, а тому вона не підлягає внесенню в ЄРДР.

Судом встановлено наступні обставини.

04/02/2015 р. Прокуратурою Івано-Франківської області повідомлено скаржника про розгляд його звернення щодо думок про неправомірні дії працівників прокуратури. Встановлено, що слідчим ОСОБА_5 допитано неповнолітнього свідка за участі її матері з дотриманням ст. 226 КПК України. Тому підстав для внесення відомостей в ЄРДР немає.

19/01/2015 р. скаржник подав до Генеральної прокуратури України заяву про вчинення злочину, в якій вказав, що в постанові про закриття кримінального провадження №0000009 від 11/11/2014 р. зазначено, що допитана в якості свідка неповнолітня ОСОБА_6 відмовилась від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України, але пояснила, що діями дільничного інспектора міліції Рогатинського РВ УМВС в області ОСОБА_7 під час її допиту 25/12/2012 р. будь-якої шкоди їй не завдано. Оскільки відповідно до пояснень скаржника неповнолітня не чує і не говорить, то він вважає, що слідчий не міг її допитати. У зв`язку із зазначеним припущенням скаржник вважає, що слідчий вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 365 КК України.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі Танрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі Коробов проти України (Заява № 39598/03) від 21 липня 2011 року в доказуванні використовується принцип раціонального сумніву rational doubt, коли провина доводиться поза розумним сумнівом.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04/02/2015 р. скасовано постанову про закриття кримінального провадження щодо дій старшого слідчого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 365 КК України. Таким чином вказана ухвала не відноситься до предмету доказування за зазначеною скаргою скаржника.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінальних процесуальних відносин проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Однак скаржник не довів перед судом належності доказів, які він просив долучити до матеріалів справи, до предмета доказування за його скаргою. Так судом не може бути оцінено рішення місцевого суду, яке було скасовано апеляційним судом. При цьому рішення апеляційного суду було надано скаржником. Відповідно до ст. 321 КПК України на головуючого покладено обов`язок усувати з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

Відповідно до пояснення прокурора кримінальне провадження №0000009 на даний час не завершене. Відповідно до ст. 303 КПК України передбачено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Оскарження дії щодо допиту особи на досудовому слідстві не входять до зазначеного переліку. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Недопустимість доказів визначається в порядку і з підстав, встановлених в главі 4 КПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Перелік слідчих дій визначається самостійно слідчим і прокурором в кримінальному провадженні, оскільки державне обвинувачення покладено на прокурора. Таким чином ніхто, крім передбачених в КПК України суб`єктів, не має права вказувати процесуальному прокурору по кримінальному провадженню які слідчі дії необхідно вчинити. Питання допиту свідка, у якого є фізичні вади, вирішується виключно слідчим або прокурором, якість слідчої дії може бути оцінена виключно в дисциплінарному, а не в кримінальному провадженні. Будь-які дії з метою добитися від слідчого або прокурора вчинення з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення підлягають переслідуванню за ст. 343 КК України.

В скарзі зазначено, що на думку скаржника складення слідчим оспорюваного протоколу допиту підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 366 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Відповідно до примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом необхідно розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Протокол допиту на досудовому слідстві не посвідчує жодного факту, оскільки у зв`язку із положеннями принципу безпосередності судового розгляду, передбаченого в ст. 23 КПК України суд бере до уваги показання особи, надані безпосередньо перед судом.

Отже, оспорюваний протокол допиту не можна віднести до офіційного документу.

Відповідно до зазначеного повідомлення скаржника не містить в собі інформацію про вчинення злочину. Відповідність дії, зазначеної в повідомленні про вчинення злочину, об`єктивній стороні злочинів, відповідальність за які встановлена в КК України не здійснюється шляхом вчинення слідчих дій.

Таким чином, скарга і дії скаржника засновані на правовому нігілізмі і вчиняються ним з метою здійснення впливу на слідчого в кримінального провадженні, в результатах якого зацікавлений скаржник.

Зазначені в скарзі припущення скаржника засновані на основі казуїстики і софістики, не містять в собі правових підстав для внесення їх до ЄРДР. Дії скаржника є зловживанням процесуальними правами, передбаченими в КПК України. Однак, суд не є засобом сторін та не сприяє сторонам у зловживанні ними їх правами.

Інші аргументи та доводи сторін не спростовують зазначені в цій ухвалі висновки суду.

Рогатинським районним судом раніше було повернуто скаргу скаржнику з підстав підсудності. Відповідно до ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються. Тому дану скаргу необхідно розглянути в Івано-Франківському міському суді для забезпечення права скаржника на юридичну визначеність в спорі за його участі.

Так само, в ст. 307 КПК України передбачено повноваження слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, до яких не віднесено встановлення фактів, що мають юридичне значення у формі визнання дій незаконними.

Зазначена скарга є необґрунтованою, вона є формою зловживання правом на звернення до суду і заснована на правовому нігілізмі, а тому не може бути задоволена судом.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст. ст. 7, 307 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на дії слідчого, прокурора щодо не внесення до ЄРДР повідомлення, про дію, яка не складає об`єктивну сторону будь-якого злочину не може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Слідчий суддя ОСОБА_1