Справа № 127/469/13-к
Провадження №11-кп/772/518/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000006 від 21.11.2012р., за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше засудженого 25.06.2009 р. вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

виправдано за ст. 126 ч. 1 КК України, в зв`язку з недоведеністю його вини у злочині.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_6 обвинувачується у наступному.

27.02.2010 р. після 22:00 годин, достовірно знаючи, що взятий під варту ОСОБА_10 знаходиться в камерному приміщенні № 292 слідчого ізолятора Вінницької УВП № 1 УДДПВП України у Вінницькій області, співробітниками установи, які свідомо порушили інструкції по утриманню та переводу заарештованих та засуджених в установах виконання покарань, з камери № 8а корпусного відділення максимального рівня безпеки № 1 до камери № 292 корпусного відділення № 5 Вінницької УВП № 1 були незаконно переведені засуджені ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Незаконно прибувши до камери № 292 тюремно-ув`язнені ОСОБА_11 та ОСОБА_6 почали спілкуватися з взятим під варту ОСОБА_10 .

В подальшому після 23:00 годин між ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи на меті завдати фізичний біль ОСОБА_10 , завдав один удар ногою в ділянку руки лежачому на підлозі ОСОБА_10 .

В результаті нанесення удару ОСОБА_6 завдав ОСОБА_10 фізичний біль, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень. В подальшому бійка була припинена працівниками слідчого ізолятора Вінницької УВП №1 УДДПВП України у Вінницькій області.

Таким чином, вищевказаними умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, - умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив при цьому тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції виправдав ОСОБА_6 , так як обвинувачення не ґрунтується на доказах, є нелогічним, суперечливим та некоректним, а тому винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить скасувати вирок, через істотні порушення вимог кримінально процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначити кримінальне провадження до нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, оскільки вважає, що суддя ОСОБА_1 була заінтересована в справі з невідомих стороні обвинувачення причин, але не заявила самовідвід, бо порушила таємницю наради суддів, так як до видалення у нарадчу кімнату за результатами підготовчого судового засідання зазначила, що призначає провадження до розгляду, узгоджувала дату судового розгляду, при зміні прокурором обвинувачення було порушено права потерпілої, яка не відмовилась від обвинувачення ОСОБА_6 за попереднім обвинуваченням за ч. 1 ст. 121 КК України, проте суд розглянув кримінальне провадження лише за ч. 1 ст. 126 КК України.

Крім того, прокурор зазначає, що звукозапис оголошеного вироку не відповідає тексту зазначеного у вироку, поданий до суду обвинувальний акт не підписаний прокурором, який його затвердив, також в матеріалах справи відсутні дані про вручення учасникам судового процесу відповідних пам`яток, та суд не з`ясував, чи зрозумілі всім учасникам їхні права та обов`язки, і не роз`яснив їх.

Також у вироку вказаний інший прокурор, який не приймав участь, та не зазначені підстави для виправдання ОСОБА_6 .

В запереченнях законний представник потерпілого ОСОБА_9 просить відмовити в задоволені апеляційної скарги прокурора, а вирок залишити без змін, так як рахує його законним і обґрунтованим, а апеляцію прокурора надуманою, оскільки вважає, що тілесні ушкодження її сину наносили інші особи, в тому числі працівники УВП, і в суді була проти обох висунутих обвинувачень щодо ОСОБА_6 , також їй вручалась пам`ятка про її права та обов`язки, про що вона давала розписку.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїх запереченнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін, так як законний представник потерпілого в ході розгляду різних обвинувачень висловила свою думку про неправильність обох, а тому її право не було порушено, оскільки саме прокурор надалі підтримував обвинувачення, а інші зазначені порушення прокурором є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, та не є суттєвими для скасування вироку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначений в ній, просить скасувати вирок та повернути на новий судовий розгляд через порушення, які зазначені в апеляційній скарзі, представника потерпілого ОСОБА_9 , яка заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки погоджується з вироком суду щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечують проти апеляційної скарги, так як зазначені підстави прокурором не дають підстав для скасування виправдувального вироку, ознайомившись з матеріалами справи, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку і повернення кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Прокурор в апеляційній скарзі жодним чином не оскаржує висновки суду щодо не доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126 КК України, а тільки зазначає про процесуальні, на його думку, порушення.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що після зміни обвинувачення прокурором зі ст. 121 КК на ст. 126 КК України, потерпіла не відмовилась від обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, а тому не погодилась з новим обвинуваченням за ч. 1 ст. 126 КК України, таким чином судом було порушено права потерпілої відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК України.

З цього приводу суд першої інстанції зазначив, що законний представник потерпілого ОСОБА_9 просила суд ухвалити законне рішення, однак відмовилася висловлювати свою думку як в підтримку обвинувачення, так і проти нього саме з цих мотивів.

В ході апеляційного розгляду законний представник потерпілого пояснила, що дійсно вона категорично не висловилась щодо підтримання чи заперечення кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки є юридично необізнаною, проте після судового розгляду за новим обвинуваченням повністю погоджується з висновками суду щодо виправдання ОСОБА_6 , оскільки досудовим слідством не встановлено хто спричинив її сину тяжкі тілесні ушкодження, також підтвердила, що не наполягала на розгляді судом обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки вважає, що за даною статтею мають відповідати ще й інші особи.

Зважаючи на викладені обставини, суд розглянув обвинувачення, яке було підтримане прокурором і від якого прокурор не відмовився, якщо вважав, що законний представник потерпілого відмовився від зазначеного обвинувачення, хоч воно відноситься до категорії приватного обвинувачення.

Про це також зазначає і обвинувачений ОСОБА_6 в своїх запереченнях, де зазначає, що змінене обвинувачення було оголошено в судовому засіданні, вручені копії, після чого суд роз`яснив законному представнику норми закону і була оголошена перерва для підготовки до нового обвинувачення.

Тому є необґрунтованою позиція прокурора щодо скасування виправдувального вироку з цих підстав та направлення до суду першої інстанції для закриття даного провадження, у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення за ч. 1 ст. 126 КК України, так як прокурор не відмовився від підтримання даного обвинувачення.

Прокурор в апеляційний скарзі посилається на те, що обвинувальний акт за ч. 1 ст. 121 КК України щодо ОСОБА_6 не відповідав вимогам Закону, проте суд його не повернув прокурору.

Проте в ході підготовчого засідання прокурор не зазначав про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Закону. Також зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування вироку і направлення на новий судовий розгляд.

Крім того прокурором було змінено обвинувачення на ч. 1 ст. 126 КК України, яке досліджувалося судом першої інстанції після чого судом ухвалено виправдувальний вирок, зауважень до обвинувального акту за ч. 1 ст. 126 КК України не поступало.

Не знайшли підтвердження висловлені в апеляційній скарзі доводи щодо невручення пам`яток учасникам судового процесу та не з`ясування думки щодо розуміння ними прав і обов`язків.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечили дані обставини, їм вручались пам`ятки, права та обов`язки зрозумілі в повному обсязі.

Невірне зазначення імені прокурора в тексті вироку не є підставою для сумніву в законності судового процесу та не є підставою для скасування виправдувального вироку, оскільки сам апелянт не заперечує, що саме він був учасником процесу.

Суд в резолютивній частині зазначив підстави виправдання за недоведеністю вини ОСОБА_6 .

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор також вважає, що суд допустився істотних порушень норм КПК України через те, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду, а саме, що суддя ОСОБА_1 була заінтересована призначити до судового розгляду зазначене кримінальне провадження.

Це, на думку прокурора, вбачається з того, що суддя в ході підготовчого засідання ще до видалення у нарадчу кімнату узгоджувала дату судового розгляду.

Проте така позиція щодо істотного порушення норм КПК є довільним трактуванням, оскільки в ст. 315 КПК України зазначено, що в разі відсутності підстав, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду в ході якого визначає дату та місце проведення судового розгляду.

Законний представник потерпілого та обвинувачений ОСОБА_6 повідомили, що дійсно суддя з`ясовувала про можливу дату судового розгляду, з метою недопущення відкладення із-за зайнятості учасників процесу, після чого видалилась до нарадчої кімнати, після чого проголосила ухвалу від 15.08.13р., а тому жодних порушень не було допущено і не було підстав заявляти самовідвід, а прокурором також не було заявлено відводу судді з цих підстав в ході судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурор також посилається на те, що під час судового розгляду забезпечувалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, але звукозапис оголошеного суддею вироку не відповідає тексту зазначеного вироку, оскільки вирок зафіксовано не в повному обсязі.

Якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, судове рішення підлягає скасуванню, а відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України це є істотним порушенням КПК.

Проте, у матеріалах провадження є технічний носій судового провадження та журнал судового засідання і тільки їх відсутність може слугувати підставою для скасування вироку.

Прокурор посилається на часткову фіксацію проголошення вироку.

В ході апеляційного розгляду з`ясовано, що в матеріалах кримінального провадження є текст вироку, який ухвалювався в нарадчій кімнаті, з цього приводу у учасників процесу не має жодних заперечень щодо змісту та тексту вироку, який крім проголошення був направлений учасникам процесу.

Часткове фіксування тексту вироку, на думку апеляційного суду, не можна вважати істотним порушенням норм КПК і мати наслідком скасування вироку, оскільки вирок суду ухвалювався в нарадчій кімнаті, є викладеним в письмовому вигляді та підписаний суддею, у учасників процесу не виникло сумнівів щодо фальсифікації тексту вироку, обвинувачений, захисник і законний представник потерпілого не заперечують проти визнання чинним проголошення вироку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 також вважає безпідставним твердження прокурора, щодо істотного порушення норм КПК, на які посилався прокурор в апеляційній скарзі, оскільки ні обвинувачений, ні законний представник потерпілого не вважають порушеними їхні права, в тому числі і фактом часткової фіксації вироку, а крім того суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення права обвинуваченого, якщо б такі мали місце, оскільки інших обґрунтованих підстав для скасування вироку і призначення в суді першої інстанції нового розгляду прокурором не наведено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2015р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: