Справа №336/2732/13-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.09.2015 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі: ОСОБА_2 ;

за участі прокурора: ОСОБА_3 ;

захисника адвоката: ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду кримінальне провадження, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, не одруженої, на утриманні дітей не має, маючої повну середню освіту, не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-23.02.2012 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 307, ч. 2, ст. 309, ч. 2, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що в період часу з 29.01.2013 року по 06.03.2013 року вона займалась звідництвом для розпусти, вчинене з метою наживи, суть якого полягала в посяганні на моральні засади суспільства в частині підстав задоволення сексуальних потреб окремих осіб, встановленні зв`язків між людьми за грошову винагороду для задоволення їх статевих пристрастей, що проявлялось в організації безладних статевих контактів, із встановленням ведення статевого життя виключно за винагороду, незважаючи на особисту симпатію зведених для цього осіб, сприянні проституції.

Зокрема, зазначене звідництво, згідно обвинувачення, проявлялось в підшукуванні та отриманні ОСОБА_5 замовлень від чоловіків-клієнтів, які потребували оплатних сексуальних послуг, залученні жінок, які займаються проституцією, та організації їх зустрічі для задоволення статевих потреб клієнтів.
Так, 29.01.2013 у вечірній час, ОСОБА_5 , маючи умисел на звідництво для розпусти, з метою наживи, одержала замовлення на отримання оплатних сексуальних послуг від клієнта ОСОБА_6 . У подальшому, для досягнення мети звідництва для розпусти, з метою наживи, ігноруючи моральні засади суспільства в частині встановлення відносин між людьми для задоволення їхніх статевих потреб, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_5 , виступаючи в якості посередника, шляхом підшукування учасників розпусних дій, запропонувала ОСОБА_6 вступити в статевий зв`язок з її знайомою ОСОБА_7 , яка займалась проституцією, за що отримала грошову винагороду у розмірі 150 гривень, після чого, надала ОСОБА_6 громадянку ОСОБА_7 , з якою він, знаходячись в приміщені вказаної квартири, вступив у статевий зв`язок.

Також, згідно обвинувального акту, продовжуючи свою злочинну діяльність, 06.03.2013 у вечірній час, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел на звідництво для розпусти, з метою наживи, ігноруючи моральні засади суспільства в частині встановлення відносин між людьми для задоволення їхніх статевих потреб, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_5 , виступаючи в якості посередника, шляхом підшукування учасників розпусних дій, запропонувала ОСОБА_8 вступити в статевий зв`язок із ОСОБА_9 , яка займається проституцією, за що отримала грошову винагороду у розмірі 150 гривень, після чого надала ОСОБА_8 громадянку ОСОБА_9 , з якою він, знаходячись в приміщені вказаної квартири, вступив у статевий зв`язок.

Такі дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 302 КК України, тобто звідництво для розпусти, вчинене з метою наживи.
Окрім того, органом досудовго розслудування ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 КК України, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не стала, та знову вчинила кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів при наступних обставинах.

Так, згідно обвинувачення, 07.07.2014 приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, діючи повторно, прибула на вул. Бочарова, розташовану у Шевченківському районі м. Запоріжжя, де шляхом придбання знайденого, незаконно придбала одноразовий медичний шприц об`ємом 2 мл., заповнений прозорою рідиною жовтого кольору, об`ємом 1,95 мл., котра за висновком експерта № 829 від 09.07.2014 є особливо небезпечним наркотичним засобом «ОПІЄМ АЦЕТИЛЬОВАНИМ», маса якого у перерахунку на суху речовину складає 0,0224 г, який у подальшому ОСОБА_5 поклала до сумки та незаконно зберігала при собі, з метою збуту, та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, на невстановленому при проведенні досудового розслідування, маршрутному таксі, незаконно перевезла із зупинки громадського транспорту «2-ий Шевченківський мікрорайон» по вул. Бочарова у м. Запоріжжя до зупинки громадського транспорту «Кінцева», розташованої по вул. Авраменко в м. Запоріжжя, де о 15 годині 30 хвилин, знаходячись в районі будинку № 22 по вул. Авраменко в м. Запоріжжя, повторно, незаконно збула зазначений медичний шприц, заповнений особливо небезпечним наркотичним засобом «ОПІЄМ АЦЕТИЛЬОВАНИМ», шляхом його продажу за грошові кошти у сумі 210 гривень ОСОБА_10 при проведенні останнім оперативної закупки.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудвого розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, 18.07.2014 приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, діючи повторно, прибула до зупинки громадського транспорту «Гуртожиток», розташованої по вул. Полякова у м. Запоріжжя, де у невстановленої досудовим розслідуванням особи, шляхом покупки за грошові кошти у сумі 150 гривень, незаконно придбала флакон з прозорого скла, заповнений рідиною коричневого кольору, об`ємом не менш ніж 1,0 мл., який у подальшому ОСОБА_5 , незаконно зберігаючи при собі в руках, з метою збуту, а так само незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, на автомобілі ЗАЗ 1103 д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який ОСОБА_5 використала в якості таксі, незаконно перевезла із зупинки громадського транспорту «Гуртожиток», розташованої по вул. Полякова у м. Запоріжжя, до комплексу «Гранд Палас», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Косигіна, 15, під час поїздки у якому остання наповнила із зазначеного раніше флакону у медичний шприц ємністю 5 мл., рідину коричневого кольору об`ємом 1 мл., котра за висновком експерта № 913 від 24.07.2014 містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб «ОПІЙ АЦЕТИЛЬОВАНИЙ», маса якого у перерахунку на суху речовину складає 0,0700 г., та 0 17 годині 00 хвилин цього ж дня, ОСОБА_5 , знаходячись в районі буд. № 15, розташованого по вул. Косигіна в м. Запоріжжя, повторно, незаконно збула зазначений медичний шприц, заповнений особливо небезпечним наркотичним засобом «ОПІЄМ АЦЕТИЛЬОВАНИМ», шляхом його продажу за грошові кошти у сумі 160 гривень ОСОБА_10 при проведенні останнім оперативної закупки.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудовго розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно.

Допитана у судовому засіданні підсудна ОСОБА_5 винуватою себе в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях передбачених ч. 2 ст. 302 та ч. 2 ст. 307 КК України не визнала, заперечила усі обставини обвинувачення та пояснила, що тривалий час займається проституцією, декілька останніх років постійно зловживає спиртовими напоями та системно приймає наркотичні засоби, проституція, була джерелом її існування, коло її спілкування здебільшого утворюють жінки - проститутки та чоловіки клієнти, переважно усі її знайомі ведуть асоціальний спосіб життя: не працюють, приймають наркотики та зловживають спритними напоями.

У описаний період вона також вела вкрай асоціальний спосіб життя, її помешкання було відкритим для відвідин багаточисельних знайомих, фактично місцем пиятики, водночас, усі жінки працюють виключно на свій власний розсуд, на свою користь, без її у цьому участі.

Після засудження у 2012 році, працівники міліції почали робити спроби залучення її до участі у оперативних закупках наркотичних засобів, у оперативних заходах у якості понятої, робили пропозиції передати право власності на її квартиру, брати на себе вину у не скоєних нею злочинах. Вона зрозуміла, що може бути піддана певній провокації, проте висновків не зробила та способу життя не змінила, легковажно ставилася до свого життя, продовжувала заробляти проституцією на трасі та в інших місцях.

29.01.2013 року до неї у гості приїхали двоє чоловіків, один з них раніше був її клієнтом та отримував від неї періодично сексуальні послуги. Це були ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які допитані в ході судового розгляду в якості свідків.

Ініціатива зустрічі надійшла від ОСОБА_12 , який їй зателефонував та сам напросився у гості, ОСОБА_6 . ОСОБА_13 до того не знала.

Чоловіки, за їх словами мали намір привітати її із новорічними святами, ОСОБА_5 погодилася. Коли ОСОБА_6 та ОСОБА_12 прийшли, до неї в гості без попередження зайшла ОСОБА_7 , яка приєдналася до них, ОСОБА_7 часто заходила.

Перебуваючи на кухні квартири, де мешкала ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 активно виявляла симпатію до ОСОБА_6 , з яким на деякий час відлучалася до сусідньої кімнати, чим вони там займалися ОСОБА_5 достеменно невідомо, вірогідно вони мали статевий зв`язок.

Грошей ОСОБА_5 у чоловіків не брала, чи брала гроші ОСОБА_7 , не знає.

06.08.2013 року їй зателефонував колишній клієнт ОСОБА_8 та наполегливо напросився у гості привітати ОСОБА_5 з прийдешнім 8-м березня. ОСОБА_5 погодилася і згодом ОСОБА_8 приїхав до квартири, де мешкає ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), разом із ОСОБА_14 , якого ОСОБА_5 до того часу не знала. ОСОБА_5 пояснила, що залюбки приймала незнайомих чоловіків у квартирі, оскільки, вважала, що у такий спосіб може їх розраджувати та надавати можливість спілкування.

На той час в квартирі ОСОБА_5 постійно проживала ОСОБА_9 , яка на той час займалася проституцією, через складні сімейні обставини, яка у той день була дома.

Крім того, в квартирі знаходився тодішній співмешканець ОСОБА_5 - ОСОБА_15

ОСОБА_8 та ОСОБА_14 принесли закуску, усі сиділи на кухні, святкували, при цьому розпивали спиртні напої. В процесі святкування ОСОБА_5 виходила до магазину за продуктами на гроші хлопців. Чи відлучався хтось із ОСОБА_9 в іншу кімнату ОСОБА_5 наразі не пам`ятає. Гроші від чоловіків за зведення когось із них із ОСОБА_9 з метою отримання сексуальних послуг ОСОБА_5 не брала.

Коли ОСОБА_8 із ОСОБА_14 зібралися піти, до квартири прийшли співробітники міліції та поняті для проведення обшуку. Під час обшуку в квартирі було знайдено 150 гривень, під час обшуку ОСОБА_5 та інші учасники події були у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_5 показала, що на початку літа 2014 року до неї прийшов клієнт, який отримував від неї послуги сексуального характеру, приніс борг за ці послуги у сумі, яку ОСОБА_5 не пам`ятає. ОСОБА_5 вийшла до нього на вулицю з під`їзду свого будинку АДРЕСА_4 , взяла гроші та пішла до себе у квартиру АДРЕСА_5 . Ніякого наркотичного засобу ОСОБА_5 нікому не передавала та гроші за це не отримувала.

Крім того, ОСОБА_5 показала, що також влітку 2014 року їй зателефонував клієнт, який хотів отримати послуги сексуального характеру та запропонував це зробити не в неї в квартирі і просив поїхати з нею до готелю. Він під`їхав до її будинку на таксі, за кермом був чоловік, якого ОСОБА_5 не знала. До цього цей чоловік їй був винен гроші за раніше надані послуги сексуального характеру, а цього разу повинен був розрахуватися наркотичним засобом. Далі вони під`їхали до аптеки, ОСОБА_5 вийшла та купила серцевий лікарський засіб, оскільки після вживання наркотичних засобів в неї виникають серцеві напади.

Далі ОСОБА_5 запропонувала поїхати до неї, але клієнт наполіг на побаченні у готелі, але дорогою вони ще під`їжджали до будинку ОСОБА_5 , де остання вийшла, щоб захватити костюм для рольових сексуальних ігор, знаючи уподобання клієнта. Після цього вони поїхали до готелю.

Під`їхавши до готелю «Гранд Палас», розташованому в Шевченківському районі м. Запоріжжя, ОСОБА_5 силою витягли із автомобіля працівники міліції та обшукали її, не повідомивши про причини та підстави обшуку. ОСОБА_5 точно не пам`ятає, що було вилучено в ході обшуку.

Також ОСОБА_5 показала, що в ході досудового розслідування кримінального провадження працівники міліції встановили, що квартира, де проживала ОСОБА_5 , належить на праві власності не їй, а її брату. Після цього кримінальне провадження передали для здійснення досудового розслідування до Шевченківського РВ ЗМУ, оскільки сама по собі ОСОБА_5 вже працівників ГУМВС України у Запорізькій області не цікавила. Крім цього, той же чоловік, який вимагав у ОСОБА_5 переоформлення квартири, перед тим, як відносно ОСОБА_5 було розпочато досудове розслідування за ст. 307 КК України, пропонував їй взяти на себе провину за обвинуваченням у торгівлі людьми в обмін на матеріальну винагороду з боку працівників міліції. Зазначена торгівля людьми повинна була полягати в тому, що працівники міліції мали затримати ОСОБА_5 на залізничному транспорті біля міста Харків з дівчатами, яких ОСОБА_5 буцімто везла для передачі у сексуальне рабство.

Водночас, ОСОБА_5 пояснила, що не дуже розрізняє своїх клієнтів за іменами, не держить у пам`яті та не записує їх телефони, або адреси, розрізняє клієнтів за іншими морфологічними ознаками, або асоціативно, за обставинами, ніколи не проявляє ініціативи для спілкування самостійно.

Просила її виправдати за ч. 2 ст. 302 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого та прокурора.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Відповідно до ст.ст. 370, 373 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним.

Згідно зі ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), а саме: рішення від 05.02.2008 року у справі «Раманаускас проти Литви», де зазначається що використання спеціальних слідчих методів, зокрема негласних заходів, саме по собі не може порушити право на справедливий судовий розгляд справи. Проте у зв`язку з тим, що при здійсненні цих заходів виникає ризик підбурювання з боку органу досудового розслідування, межі їх застосування мають бути чітко визначені.

Крім того, суд враховує, що провокація злочину є недопустимою з огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену в узагальненні від 01.01.2008 року про «Практику розгляду судами справ про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», в вказується на обов`язковість застосування судової практики ЄСПЛ при проведенні досудового слідства, а відтак судам при розгляді таких справ необхідно перевіряти, чи не було з боку працівників міліції та їхніх довірених осіб підбурювання та організації придбання і збуту наркотичного засобу.

При допиті свідків встановлено наступне: у судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив, що взимку 2013 року в ході вживання спиртних напоїв із товаришем на ім`я ОСОБА_16 , погодився на його пропозицію поїхати до дівчат у Шевченківський район м. Запоріжжя з метою отримання інтимних послуг, дівчат він назвав ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Зазначені дівчата там проживають там де приймають клієнтів. Це був дев`ятиповерховий будинок, квартира на першому поверсі. Двері відчинила обвинувачена і ОСОБА_12 пішов з нею, а ОСОБА_16 залишився чекати другу дівчину ОСОБА_18 . Обвинувачена надала ОСОБА_12 інтимну послугу у вигляді орального сексу. Потім приїхала ОСОБА_18 і вони усамітнилися із ОСОБА_19 . Потім ОСОБА_17 , як він назвав ОСОБА_5 , пішла з квартири, а ОСОБА_18 залишалася з ОСОБА_19 . Після того, як ОСОБА_18 надала ОСОБА_20 інтимні послуги ОСОБА_12 та ОСОБА_16 пішли, а ОСОБА_18 залишалася у квартирі.

З дівчатами розраховувався ОСОБА_16 , який дав обвинуваченій гроші за обох ( ОСОБА_12 та за себе) у сумі 250-300 гривень 100 гривень за годину надання інтимних послуг і 50 гривень за надану квартиру.

При цьому, відповідно до заяви без дати її подання та написання на ім`я Начальника Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від ОСОБА_12 останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка з метою матеріальної наживи за зазначеною адресою утримує притон для розпусти, а також займається звідництвом, при цьому у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 він не спромігся назвати ні адреси ні імені обвинуваченої.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 доповів суду, що ОСОБА_5 знає давно, оскільки неодноразово користувався інтимними послугами,знає її як « ОСОБА_21 ». Взимку він зателефонував ОСОБА_5 « ОСОБА_22 », вони домовились про інтимні послуги саме від ОСОБА_5 , і ОСОБА_6 приїхав до неї.

За послугу заплатив 100 грн. за інтим та 50 грн. за квартиру. Вдруге він був із своїм знайомим приблизно через місяць потому. Хлопцю близько сорока років, на ім`я ОСОБА_23 , чи ОСОБА_24 . ОСОБА_6 зателефонував « ОСОБА_22 » та домовився з нею про зустріч, « ОСОБА_17 » повідомила, що у квартирі буде ще одна дівчина.

Коли вони були в квартирі обвинуваченої прийшла ОСОБА_7 , яку ОСОБА_6 впізнав вже у судовому засіданні, оскільки вона була свідком перед ним. Коли вона прийшла, обвинувачена надавала іншому хлопцю інтимні послуги. За інтимні послуги ОСОБА_6 віддав гроші ОСОБА_5 за кожного в сумі 300 гривень, з яких 150 грн. за послуги, а 50 грн. за квартиру. Гроші віддав одразу, як вони прийшли.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що з ОСОБА_5 знайома давно, колись разом працювали у дитячому садку. Коли стався факт її зустрічі із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на квартирі у ОСОБА_5 . ОСОБА_7 точно не пам`ятає.

ОСОБА_7 суду пояснила, що на тепер проституцією не займається і цей факт приховує. Коли вона займалася проституцією, робила це самостійно, ніякої ролі в цьому ОСОБА_5 не відігравала, клієнтів ніколи їй не підшукувала.

Також ОСОБА_5 старалася у своїй квартирі клієнтів не приймати. До ОСОБА_5 заходила в гості, а не з метою займатися проституцією. В квартирі ОСОБА_5 мала інтимний зв`язок із ОСОБА_6 , він себе називав « ОСОБА_25 », але цей інтимний зв`язок був викликаний виключно взаємною симпатією.

Коли ОСОБА_7 познайомилася із ОСОБА_6 вони розпивали спиртні напої.

В процесі спілкування ОСОБА_7 просила ОСОБА_5 , щоб та не розповідала про діяльність ОСОБА_7 в якості проститутки. Потім ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_6 піти в іншу кімнату, де в них був інтимний зв`язок, оскільки він їй сподобався. Після цього ОСОБА_7 і ОСОБА_6 вийшли на кухню, де була ОСОБА_5 з іншим хлопцем, потім ОСОБА_7 пішла.

Після цієї зустрічі ОСОБА_6 телефонував ОСОБА_7 , але вони більше не бачилися.

Свідчення ОСОБА_12 та ОСОБА_6 не несуть доказового навантаження щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 302 КК України, та достовірно не підтверджують версію обвинувачення про звідництво для розпусти, вчинене з метою наживи, з боку ОСОБА_5 29 січня 2013 року.

Звідництвом слід вважати активні дії, які полягають у підшукуванні звідником осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, і у зведенні їх з тими, хто може надати сексуальні послуги.

Встановлено, що ОСОБА_5 активних дій з підшукування осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті не вчиняла, свідки самі були ініціаторами відвідин, що самі вільно пояснили. Крім того вочевидь мало місце надання самою ОСОБА_5 та її знайомою ОСОБА_7 оплатних сексуальних послуг тобто зайняття ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проституцією, за що вони, саме у той час не притягалися до відповідальності.

Крім того, свідки клієнти не називають ні імені обвинуваченої, ні її адреси (на відміну від даних, які містяться у заяві про злочин), покази давали в рамках іншого обвинувачення, яке було змінено прокурором 19.06.2015 року. Спочатку ОСОБА_5 обвинувачувалася саме у створенні та утриманні місця розпусти.

Інших доказів винуватості ОСОБА_5 у звідництві для розпусти, вчиненому з метою наживи, по епізоду 29.01.2013 року прокурором не представлено.

Таким чином, стороною обвинувачення не виконано вимоги п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо обов`язковості доказування події кримінального правопорушення, часу вчинення правопорушення та способу вчинення.

Неможливо зробити висновків і щодо способу скоєння кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 по епізоду від 29.01.2013 року.

Так, у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 одержала замовлення на послугу інтимного характеру та надала громадянку ОСОБА_7 саме на виконання замовлення, проте не зрозуміло у який спосіб одержала замовлення та у який спосіб надала, з огляду на пояснення учасників події у суді.

Суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду в судовому засіданні кримінального провадження за епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 302 КК України відносно ОСОБА_5 стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення в якому вона обвинувачується.

Судом досліджено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_26 від 04.03.2013 року про надання дозволу на проведення обшуку, в якому, на підставі матеріалів досудового розслідування, зокрема повідомлень опитаних під час перевірки ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , перед слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя орган досудового розслідування порушує питання про проведення обшуку в місці проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2013 року зазначене клопотання задоволено.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні також надано протокол обшуку від 06.03.2013 року в квартирі ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не допускає відомості, які містяться в зазначеному протоколі обшуку, як докази, оскільки сторона обвинувачення не здійснила відкриття зазначених матеріалів стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України.

Так, згідно з нормами ч. 9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Матеріали кримінального провадження, зокрема Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про таку процесуальну дію, як проведення обшуку від 06.03.2013 року, хоча, відповідно до ч. 1 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити зокрема номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.

Реєстр не є формальним описом документів у провадженні, він є повноцінним носієм обвинувачення, належне ознайомлення забезпечує право на захист.

Не доводить відкриття зазначеного протоколу обшуку стороні захисту і протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.03.2013 року, відповідно до якого старший слідчий СО Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_26 надав підозрюваній ОСОБА_5 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 302 КК України, доступ до матеріалів досудового розслідування в підшитому і пронумерованому стані в 1 томі на 130 аркушах, оскільки зазначений протокол не містить зазначення найменування відкритих матеріалів.

Крім того, ні реєстр матеріалів досудового розслідування, ні зазначений протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.03.2013 року не містять даних про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 КПК України старшого слідчого СО Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_26 визначено як слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Відповідно до застосованої в практиці ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» суд не визнає як доказ не лише протокол обшуку від 06.03.2013 року, а й всі ті матеріали, які є похідними від зазначеного протоколу обшуку вилучені в ході зазначеного обшуку шість використаних презервативів, десять медичних пустих шприців, ДВД-диск із записом проведеного обшуку. також суд не бере до уваги свідчення свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 понятих, залучених до проведення обшуку, які кожен окремо пояснили, що в квартирі були вилучені кошти та презервативи, оскільки вони не були свідками події звідництва.

Допитаний у судовому свідок засіданні ОСОБА_8 пояснив, що близько двох років тому він познайомився з ОСОБА_29 ( ОСОБА_5 ) на трасі та взяв у неї номер мобільного телефону. Через деякий час ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 та домовився про зустріч із нею та попросив ОСОБА_5 , щоб остання взяла з собою подружку, на що ОСОБА_5 погодилася. Після цього ОСОБА_8 разом із другом, ОСОБА_30 , направилися до ОСОБА_5 в дев`ятиповерхівку поряд із ТЦ «Амстор» у Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Коли ОСОБА_8 із ОСОБА_14 прийшли до обвинуваченої, в квартирі знаходилася ОСОБА_5 та ще одна дівчина. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 скористалися сексуальними послугами дівчат та ОСОБА_8 розплатився за обох у сумі 150 гривень за послугу та 50 гривень за душ і таке інше, а всього заплатив 400 гривень. ОСОБА_31 надавала послуги ОСОБА_8 , а друга дівчина ОСОБА_14 . Коли чоловіки вже збиралися уходити, в квартиру зайшли працівники міліції з понятими, велася відео зйомка.

В ході обшуку у ОСОБА_32 були вилучені з кишені халату гроші у сумі 400 гривень.

Зокрема, слід зазначити, що предмети вилучені при обшуку не є тими доказами, що відносяться до обвинувачення у визначеному ним обсязі, оскільки наявність використаних презервативів та певної суми коштів достеменно не доводять факту звідництва та надання ОСОБА_5 за оплату іншої жінки на замовлення.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 (допит проведено у режимі відео конференції із Софіївською колонією Запорізької області) показав суду, що по цій справі не знає нічого. Однак на запитання учасників повідомив, що ОСОБА_5 знає як дівчину, яка надає сексуальні послуги. Восени 2012 або 2013 року він з другом приїхав до неї,за ініціативи друга. З ОСОБА_33 зв`язувався по телефону друг, на ім`я ОСОБА_34 . Саме ОСОБА_34 запропонував йому візит до проституток, ОСОБА_34 по телефону зв`язувався з ОСОБА_33 , але називав її « ОСОБА_17 ».

Вони приїхали в квартиру, що розташована в Шевченківському районі м. Запоріжжя., саме ОСОБА_34 справився у ОСОБА_32 про розцінки на інтимні послуги. Платив також ОСОБА_34 за обох. В квартирі ще була одна дівчина. ОСОБА_14 послуги надавала ОСОБА_35 , а ОСОБА_36 подруга. Вони були в різних кімнатах. Про те, що буде ще одна дівчина ОСОБА_14 не знав. Гроші були заплачені до отримання послуг на кухні у сумі по 150 гривень за кожного, окремо за квартиру не платили. ОСОБА_14 не знає, хто викликав міліцію, але міліція приїхала та проводила зйомку на відеокамеру, також були поняті.

З показань цих свідків убачається, що ОСОБА_5 та ще одна жінка надавали платні послуги інтимного характеру, що не містить ознак інкримінованого правопорушення, та не охоплюється Кримінальним Законом. ОСОБА_5 і у цьому випадку не була ініціатором побачення, не вчиняла активних та умотивованих дій на звідництво цих осіб з іншою жінкою.

Прокурор у судовому засіданні відмовився від такого доказу, як допит свідка ОСОБА_9 .

Суду не надано матеріалів, які б могли бути належними доказами вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України і за епізодом 06 березня 2013 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_37 , пояснив суду, що є цивільним чоловіком ОСОБА_5 . За два дні до восьмого березня ОСОБА_37 був у ОСОБА_5 приблизно о 14 або 15 годині, потім пішов, оскільки йому необхідно було поїхати у справах. ОСОБА_9 йому особисто не знайома, вона попросилася у ОСОБА_32 пожити в неї з причини сварки з чоловіком. Самого ОСОБА_38 проживання ОСОБА_9 у ОСОБА_5 не влаштовувало, оскільки ОСОБА_9 постійно збивала ОСОБА_5 з «пантелику». ОСОБА_37 в той день до обіду мав декілька статевих контактів із ОСОБА_5 , при цьому вони користувалися презервативами, які після використання викидали у сміттєве відро. Одного разу ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_38 вмикала на мобільному телефоні гучний зв`язок та ОСОБА_37 чув її розмову із ОСОБА_39 , як йому повідомила ОСОБА_5 . Той пропонував ОСОБА_5 довічне утримання в обмін на те, що вона перепише квартиру на людину, яку їй вкажуть. ОСОБА_5 відмовилася.

Слід звернути увагу, що ОСОБА_5 в описаний час мала близькі стосунки одночасно із двома чоловіками ОСОБА_40 та ОСОБА_15 , яких вона назвала своїми співмешканцями, вони відвідували її у той самий час та могли мати із нею інтимні контакти.

Інших доказів винуватості ОСОБА_5 у звідництві для розпусти, вчиненому з метою наживи, по епізоду 06.03.2013 року прокурором не надано.

Оскільки суд не визнає доказом протокол обшуку від 06.03.2013 року та інші, похідні від цього обшуку матеріали, слід вважати, що суду також не надано стороною обвинувачення доказів скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, саме 06.03.2013 року.

Крім того, о неможливо зробити чітких висновків щодо способу скоєння кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 по епізоду від 29.01.2013 року з підстав аналогічних першому епізоду.

При об`єктивному та всебічному встановленні обставин кримінального провадження суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду в судовому засіданні кримінального провадження за ч. 2 ст. 302 КК України відносно ОСОБА_5 не встановлені достатні докази для встановлення її винуватості, а вона підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України прокурором надано наступні матеріали (т. 3 а.с. 26-32):

за епізодом від 07.07.2014 року:

-акт видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 07.07.14, розпочато об 11:30, закінчено об 11:35, проведеної за участю понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , відповідно до якого закупному ОСОБА_43 (легендованому як ОСОБА_10 ) видано грошові кошти на загальну суму 210 гривень для проведення оперативної закупівлі у обвинуваченої. Акт складено о/у СБНОН ОСОБА_44 (підрозділ вказано незрозуміло) Акт підписано понятими, закупним ОСОБА_10 , ОСОБА_44 та учасником, про якого в акті ніяких відомостей не зазначено;

-протокол огляду покупця від 07.07.14, розпочато об 11:35, закінчено об 11:43, відповідно до якого, о/у СБНОН ОСОБА_45 (підрозділ вказано незрозуміло) провів огляд ОСОБА_10 ( ОСОБА_46 ). В ході огляду встановлено, що при ОСОБА_10 є грошові кошти в сумі 220 гривень та описано одяг, який був надягнутий на ОСОБА_10 . Протокол підписано понятими, закупним ОСОБА_10 , ОСОБА_44 та учасником, про якого в акті ніяких відомостей не зазначено.;

- протокол добровільної видачі від 07.07.14, розпочато о 14:50, закінчено о 14:59, складений о/у СБНОН ОСОБА_45 (підрозділ вказано незрозуміло). Відповідно до протоколу ОСОБА_10 ( ОСОБА_47 ) добровільно видав медичний шприц об`ємом 2 мл. який йому передала ОСОБА_5 . Протокол підписано понятими, закупним ОСОБА_10 , ОСОБА_44 та учасником, про якого в акті ніяких відомостей не зазначено.

Звертає на себе увагу те, що прокурором не надано відповідних постанов ухвалених у відповідності до ч.4 ст. 246 КПК України та взагалі будь яких фактичних даних про належність негласних слідчих дій.

За епізодом від 18.07.2014 року:

-протокол видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 18.07.14 в 15:08, складений о/у ОБНОН ЗМУ ГУМВС Ураїни в Запорізькій області ОСОБА_48 . Відповідно до протоколу ОСОБА_10 ( ОСОБА_43 ) видано грошові кошти у сумі 160 гривень для проведення оперативної закупівлі «опію ацетильованого» у обвинуваченої. Протокол підписано понятими ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , а також закупним ОСОБА_10 ( ОСОБА_51 ) та ОСОБА_48 ;

-протокол огляду покупця від 18.07.14 в 15:18, складений о/у ОБНОН ЗМУ ГУМВС Ураїни в Запорізькій області ОСОБА_48 . Відповідно до протоколу ОСОБА_10 ( ОСОБА_52 ) має мобільний телефон та гроші в сумі 160 гривень, які видані для проведення оперативної закупівлі. Протокол підписано понятими, закупним та ОСОБА_48 :

-протокол огляду від 18.07.14, розпочато о 18:00, закінчено о 18:10. Протокол складено о/у ОБНОН ЗМУ ГУМВС Ураїни в Запорізькій області ОСОБА_48 . Відповідно до протоколу проведено огляд ОСОБА_10 ( ОСОБА_53 ), який добровільно видав медичний шприц із рідиною коричневого кольору об`ємом 8мл, який останньому незаконно збула обвинувачена за 160 гривень. Зазначений шприц було поміщено в конверт, опечатано биркою, яка підписана всіма учасниками. Протокол підписано понятими, закупним, ОСОБА_44 ;

-клопотання слідчому судді Шевченківського районного суду м.. Запоріжя про проведення обшуку від 14.07.14, заявлене слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_54 , в якому слідчий просить винести ухвалу про дозвіл на проведення особистого обшуку обвинуваченої з метою встановлення наркотичних засобів та речових доказів;

-ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.14 про проведення обшуку, якою надано дозвіл на проведення особистого обшуку обвинуваченої з метою встановлення наркотичних засобів та речових доказів, що мають значення для встановлення істини у досудовому розслідуванні. Номер справи 336/5352/14-к, провадження 1-кс/336/522/2014;

-протокол обшуку від 18.07.14, проведеного слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_54 на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді. Обшук проведено з 17:00 до 17:45 в присутності понятих: ОСОБА_55 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 та ОСОБА_56 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_7 . В ході обшуку застосовано засіб фіксації цифрову відеокамеру «Самсунг». В ході обшуку вилучено у обвинуваченої 3 медичних шприци ємністю 5 мл, телефон Самсунг із сім-картою мобільного оператора Лайф і грошові кошти 10 гривень однією купюрою, яка відповідає одній із купюр, виданих закупному відповідно до протоколу видачі грошових коштів, чорна сумка. Серед учасників обшуку ОСОБА_57 , ОСОБА_45 , ОСОБА_58 , інформація про даних осіб у протоколі відсутня, протокол ними не підписаний. Протокол підписаний слідчим, обвинуваченою, понятими. Серед додатків немає відеозапису з фіксацією обшуку, стороною обвинувачення відеозапису обшуку суду не надано.

Вивчивши вищезазначені документи, та дані, які у них містяться, суд дійшов висновку, що ці матеріали не є належними доказами у кримінальному провадженні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КПК України під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотанням до слідчого, прокурора.

Суду не надано відповідного доручення слідчого або прокурора співробітнику оперативного підрозділу о/у ОБНОН ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_59 на проведення процесуальних дій від 07.07.2014 року та від 18.07.2014 року, спрямованих на проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів у обвинуваченої, а відтак, акт видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 07.07.2014 року, протокол огляду покупця від 07.07.2014 року, протокол добровільної видачі від 07.07.2014 року, протокол видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 18.07.2014 року, протокол огляду покупця від 18.07.2014 року, протокол огляду від 18.07.2014 року є недопустимими доказами, які тягнуть за собою визнання матеріалів, що походять від них, відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» ЄСПЛ також недопустимими.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини викладено, зокрема у справах «Ванян проти Російської Федерації» та «Худобін проти Російської Федерації», з яких слідує, що за умови відсутності у справі даних про те, що особа займалася збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованої, є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація.
Інформація, отримана від агентів міліції в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.
Як зазначалось в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «використання негласних агентів має бути обмеженим і забезпеченим гарантіями навіть у справах, пов`язаних із боротьбою з торгівлею наркотиками, оскільки суспільним інтересом не можна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання до такої діяльності з боку працівників міліції».

Такими, які походять від перелічених недопустимих доказів, суд визнає недопустимими доказами та не враховує при ухваленні вироку наступні: показання свідка ОСОБА_41 понятого при оперативній закупівлі від 07.07.2014 року та 18.07.2014 року, показання свідка ОСОБА_60 понятого при оперативній закупівлі від 07.07.2014 року, показання свідка ОСОБА_50 понятого при оперативній закупівлі від 18.07.2014 року, показання свідка ОСОБА_53 (особа, легендована, як ОСОБА_10 ) закупного при оперативних закупівлях від 07.07.2014 року та 18.07.2014 року, показання свідка ОСОБА_11 водія, викликаного ОСОБА_51 при проведенні оперативної закупівлі від 18.07.2014 року, які кожен окремо пояснили, що були залучені у якості понятих, показанні свідків не мають самостійного доказового значення.

Крім того, суду не надано доказів належного відкриття матеріалів, якими оформлялися оперативні закупівлі від 07.07.2014 року та від 18.07.2014 року, відповідно до положень ст. 290 КПК України. За таких обставин, згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться у зазначених матеріалах, як докази.

Заслухавши думку сторін щодо належності та допустимості доказу, суд дійшов висновку, що наявний в матеріалах протокол обшуку від 18.07.2014 року складено з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства України, а тому відомості, які містяться у даному протоколі обшуку, суд визнає недопустимими доказами та не враховує їх, а також, відомості, що містяться в матеріалах похідних від даного обшуку, при ухваленні вироку.

Слід зауважити, що ст. 234 КПК України не передбачено надання слідчім суддею дозволу на особистий обшук особи, який проведений згідно протоколу від 18.07.2014 року, тому наявність ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.07.2015 року не робить цей доказ належним (т. 2 а.с. 57, 58, 59). З ухвали вбачається, що органом досудового розслідування готувалася фіксація злочину, невстановлена особа виявилася ОСОБА_5 , вже були допитані ОСОБА_61 та ОСОБА_62 , проте, такі дії проводяться за правилами параграфу 1 глави 21 КПК Україні за наявності для того підстав.

Ст. 237 КПК України передбачений порядок та спосіб огляду особи у момент виявлення та фіксації правопорушення, який не передбачає попереднього звернення до слідчого судді. Готування до особистого огляду (обшуку) особи заздалегідь вказує на провокативний характер дії органу досудового розслідування.

Всі похідні від цього протоколу докази є неналежними, включаючи постанови про визнання речовими доказами від 14.08.2014 року, та 13.08.2014 року, огляду предмету від 28.07.2014 року, висновок експерта №913 від 24.07.2014 року (т. 2 69-81).

Відповідно до п. 7 та 9 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), затвердженої наказом від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125 Генерального прокурора України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України у протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючи ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт був виявлений.
Усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.
Якщо протокол з описом предметів і цінностей, які вилучаються, з якихось причин на місці скласти неможливо (наприклад, у зв`язку з їх значною кількістю), вони упаковуються і опечатуються з доданням бірок з написами, які засвідчують вищеназвані особи. Подальший огляд і опис проводиться за місцем дізнання, досудового слідства в присутності понятих (бажано тих самих), що брали участь у їх вилученні, з відображенням у протоколі цілісності печаток та засвідчених підписами написів на упаковці, в яку були поміщені вилучені об`єкти. Якщо до огляду вилучених предметів і цінностей виявиться можливим залучити тих же понятих, які були присутні і при вилученні, то вони повинні засвідчити, що провадиться огляд та опис цих самих об`єктів, що були раніше вилучені.
Суд, вважає, що виявлення та вилучення речових доказів є основними доказами у даному кримінальному провадженні, усі інші докази похідними, а протокол обшуку не відповідає вищезазначеним вимогам, по - перше в матеріалах судового провадження відсутні достовірні відомості про належне відкриття стороною обвинувачення протоколу обшуку відповідно до положень ст. 290 КПК України. Так, згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування під номером 12 зазначено проведення такої процесуальної дії, як обшук від 18.07.2014 року, час проведення з 17:00 до 17:45. Однак в графі «вилучені предмети, документи і місце їх знаходження» не зазначено, чи було щось вилучено в ході обшуку. оскільки наданий стороною обвинувачення протокол обшуку містить відомості про вилучені речі, які згодом стали речовими доказами, суд не може ототожнити обшук, зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування, як процесуальна дія під №12, з протоколом обшуку від 18.07.2014 року, який долучено до матеріалів судового провадження за клопотанням сторони обвинувачення.

Обвинувачена ОСОБА_5 стверджує, що їй сторона обвинувачення не відкривала обшуку, в ході якого нічого не вилучено. За таких обставин, згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться у протоколі обшуку від 18.07.2014 року, у якості доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути зокрема відеозапис процесуальної дії. Суду не надано відеозапису протоколу обшуку від 18.07.2014 року, хоча в зазначеному протоколі міститься інформація про фіксування обшуку за допомогою цифрової відеокамери. відповідно ж до ч. 3 ст. 107 КПК України у матеріалах кримінального провадження мають зберігатися оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії. За таких обставин, суд не має змоги визнати достовірними відомості, які зазначені в протоколі обшуку від 18.07.2014 року, оскільки ОСОБА_5 у своїх показаннях заперечувала належне ознайомлення її із ухвалою про проведення обшуку та про отримання копії зазначеної ухвали, також обвинувачення не довело отримання нею другого примірника протоколу обшуку разом із описом вилученого майна відповідно до вимог ч. 9 ст. 236 КПК України.

Згідно вимог ч. 5 ст. 104 КПК України протокол підписують всі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Так, в протоколі обшуку від 18.07.2014 року серед учасників зазначені наступні особи: ОСОБА_57 , ОСОБА_45 , ОСОБА_58 , - інформація про даних осіб у протоколі відсутня, протокол ними не підписаний.

Убачається, що слідчим при проведено обшуку від 18.07.2014 року не встановлено належним чином особи понятих, які брали участь у цій процесуальній дії.

Відповідно до протоколу обшуку від 18.07.14 в якості понятих брали участь ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_7 ).

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_65 (а не Шкарупіло, як у протоколі), яка повідомила, що брала участь в проведенні обшуку від 18.07.2014 року в якості понятої, однак її прізвище у відповідному протоколі не зазначене. Даний факт свідчить про те, що понята не була належним чином ознайомлена зі змістом протоколу і не може надати достовірні відомості про те, чи належним чином проводилася зазначена процесуальна дія, чи ні.

Допитати в якості свідка особу, яка відрекомендувалася як ОСОБА_66 у суду не виявилось можливості, оскільки зазначена особа не має жодного належного документу, який би посвідчував її особу, також судом встановлено, що ОСОБА_66 на момент своєї участі у обшуку від 18.07.2014 року те ж не мала документа, який би посвідчував її особу, вона взагалі не отримувала паспорта громадянина України, має лише свідоцтво про народження, має дуже поганий зір (т. 1 а.с.196).

За таких обставин, суд не може перевірити законність проведення обшуку від 18.07.2014 року за допомогою отримання свідчень від ОСОБА_67 .

Не допускаючи дані, які містяться у протоколі обшуку від 18.07.2014 року, як доказ, суд також не допускає, як доказ відомості, які містяться у матеріалах, похідних від зазначеного обшуку: свідчення понятих ОСОБА_68 та ОСОБА_69 , висновки судово-хімічної експертизи №913 від 24.07.14, огляд предмету (купюра номіналом 10 гривень НБ 8 року) від 28.07.2014 року, огляд предмету (мобільний телефон Самсунг) від 02.08.2014 року, речові докази, вилучені в ході обшуку від 18.07.2014 року.

Крім того слід зауважити, що у цих протоколах та у висновку експертизи містяться суттєві розбіжності щодо ємкості шприців, їх кількості та інших ознак вилучених предметів.

Враховуючи численні порушення у даному кримінальному провадженні норм кримінального процесуального законодавства при оформленні та проведенні оперативних закупівель і при проведенні обшуку ОСОБА_5 , суд не виключає можливої провокації з боку органу досудового розслідування, яка полягала в підбурюванні обвинуваченої до вчинення кримінальних правопорушень та зокрема в організації даних кримінальних правопорушень.

Про можливість провокації з боку органу досудового розслідування свідчить факт ініціювання оперативних закупівель наркотичних засобів у обвинуваченої працівником оперативного підрозділу ОБНОН ЗМУ ГУМВС України ОСОБА_44 , який без отримання належних повноважень від слідчого, прокурора, самостійно організував та оформив документально дві оперативні закупівлі від 07.07.2014 року та від 18.07.2014 року та брав безпосередньо участь у проведенні обшуку від 18.07.2014 року.

Сумнівним є і той факт, що виявляючи протиправну діяльність ОСОБА_5 07.07.2014 року орган досудового розслідування не вчиняє дій на її припинення, навпаки оперативно готується та реалізується наступний епізод і тільки після цього, у серпні 2014 року ставиться питання про запобіжний захід.

Відеозапис не містить достовірних даних про вчинення ОСОБА_5 інкримінованих їй правопорушень, оскільки є похідним від неналежних доказів, її немає к кадрі, жодних ознак передачі наркотичних засобів чітко не зафіксовано.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження обвинувачення в частині придбання ОСОБА_5 наркотичних засобів, крім формально викладеного у обвинувальному акті.

У формулюванні обвинувачення детально повинно бути розписано місце де конкретно було вчинено правопорушення, точний час, спосіб вчинення, а зокрема конкретні дії (бездіяльність) і як саме вони були вчинені обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Враховуючи, що ОСОБА_5 по двом епізодам обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, суд вважає недоведеним час, місце та спосіб незаконного придбання, зберігання та перевезення ОСОБА_5 наркотичного засобу «опія ацетильованого» 07.07.2014 року та 18.07.2014 року.

Проаналізувавши в сукупності всі докази досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, суд враховує положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст. 17 КПК України, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи; положення ст. 5 «Право на свободу та особисту недоторканість» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, ґрунтується на припущеннях, докази, у ході проведення оперативно-розшукових заходів та при проведенні слідчих дій зібрані органом досудового розслідування з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а також того, що вона не була затримана в момент вчинення першого збуту психотропної речовини, а отже є неналежними та не допустимими. З вказаних підстав суд не може їх прийняти як доказ винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, з огляду на статтю 8 Конституції України, яка декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Оскільки зазначені обставини відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України характеризують подію кримінального правопорушення та підлягають обов`язковому доказуванню, суд дійшов висновку, що за наслідками судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, стороною обвинувачення не доведено, що 07.07.2014 року та 18.07.2014 року вчинено кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , а отже ОСОБА_5 підлягає виправданню.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 52 КК України, обов`язковою є участь захисника у кримінальному провадженні за наявності психічних вад до яких віднесений розлад психіки. ОСОБА_5 згідно акту амбулаторної судово психіатричної експертизи №190, від 25.03.2013 року є осудною, проте, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, має синдром залежності, у момент, який охоплюється обвинуваченням перебувала у стані наркотичного сп`яніння, потребує лікування від наркотичної залежності, проте у кримінальні провадження, за ч. 2 ст. 302 та ч. 2 ст. 307 КК України, захисник не залучений, а відтак усі докази зібрані з порушенням законодавства.

З урахуванням того, що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти тих осіб, які є осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають їм самостійно захищатися від обвинувачення, відтак, у цьому випадку має місце грубе порушення права на захист. Формальним та неналежним є ознайомлення обвинуваченої із матеріалами кримінального провадження де участь захисника є обов`язковою, з початку кримінального провадження, не можна вважати, суд поновив порушене право на захист під час розгляду провадження у суді шляхом залучення адвоката.

Висновок суду грунтується на вимогах закону щодо дотримання органами досудового розслідування загальних засад кримінального провадження, щодо верховенства права та законності, відповідно до яких під час кримінального провадження, суд, слідчий, суддя слідчий, прокурор, керівник органу досудового розслідування, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України встановлено, що 02.04.2015 року приблизно о 14:00 ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в салоні автомобіля «DAF 95 XF 380» д/н НОМЕР_2 , який був припаркований поблизу автозаправної станції «Шелл» по вул. Вороніна в м. Запоріжжя, скориставшись відсутністю водія та тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала з торпеди вказаного автомобіля мобільний телефон «Леново S660» в корпусі червоного кольору, імейл НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в Запорізькій області №1071 від 27.05.15 складає 2775 гривень 78 копійок.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 направилася до кінцевої зупинки громадського транспорту по вул. Мікояна в м. Запоріжжя, де зустріла свою знайому ОСОБА_70 та попрохала її закласти телефон в ломбард, на що остання погодилася та заклала на свій паспорт вказаний мобільний телефон в ломбард «Ломбард КАРАТ», розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мікояна, 6, чим спричинила потерпілому ОСОБА_71 матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у інкримінованому кримінальному провадженні визнала в повному обсязі та пояснила, що 02.04.2015 року, на трасі, дійсно скористалася вільним доступом до автомобіля потерпілого дальнобійника та викрала із салону його автомобіля телефон «Леново S660», який за допомогою ОСОБА_70 згодом заклала у ломбард по вул. Мікояна, 6 у м. Запоріжжя.

Суд, з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюють ся та ухвалив скорочений порядок дослідження доказів.

З висновку експерта №1071 від 27.05.2015 року ринкова вартість мобільного телефону «Леново S660» могла складати 2775,78 грн. (т.3 а.с. 61-66).

Згідно постанов від 03.05.2015 року телефон, картки, договір кредиту від 02.05.2015 року, визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_72 (т. 3 а.с. 68).

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України доведена в повному обсязі.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні обвинуваченій покарання за вчинення даного кримінального правопорушення суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке не є тяжким, та враховує відомості про особу обвинуваченої, яка раніше засуджувалася, має формальну характеристику.

Крім того, суд враховує позицію потерпілого, який не має претензій до ОСОБА_5 та не наполягає на суворому покаранні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щиросердне каяття ОСОБА_5 .

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції останньої від суспільства але із іспитовим строком достатнім для контролю за її поведінкою.

Суд при призначенні покарання не враховує вирок від 2012 року, оскільки іспитовий строк формально сплинув.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 307 КК України, підлягають віднесенню на рахунок держави відповідно до вимог ст.ст. 122, 124 КПК України.
На підставі п.п. 2,3 ч. 9 ст.100 КПК України гроші, які призначалися для оперативної закупівлі - підлягають конфіскації, а майно, яке вилучено із обігу - знищенню.
Доля речових доказів вирішується судом на підставі вимог ст. 100 КПК України.
Речовий доказ мобільний телефон «Леново S660», договір кредиту від 02.05.2015 року, сім картки мобільних операторів ( НОМЕР_5 ) передати потерпілому ОСОБА_71 за належністю.

З ОСОБА_5 підлягає стягненню вартість проведеної експертизи №1071 від 27.05.2015 року у розмірі 184,14 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 392 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати винною ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1.с т. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі

У відповідності зі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, якщо вона протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає наступні обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України:

- не виїжджати за територію України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, а також навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

ОСОБА_5 визнати невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдати її на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

ОСОБА_5 визнати невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, та виправдати її на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 - скасувати.
Речові докази у справі: залишки наркотичної речовини, шприці, презервативи - знищити.
ДВД носії - залишити в матеріалах провадження.
Грошові кошти в сумі 10 гривень - конфіскувати на користь держави.
Речовий доказ мобільний телефон «Леново S660», договір кредиту від 02.05.2015 року, сім картки мобільних операторів ( НОМЕР_5 ) передати потерпілому ОСОБА_71 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 вартість проведеної експертизи №1071 від 27.05.2015 року у розмірі 184,14 грн. на користь держави

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити обвинуваченому та захиснику право ознайомитися із журналом судового засідання.

Суддя