Дата документу Справа № 310/2205/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1136/15
Єдиний унікальний № 310/2205/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000304, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні, та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

1) 25.04.1997 р. Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі;

2) 24.02.1998 р. Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 170, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 23.02.2001 р. Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 07.05.2007 р. Бердянським міськрайсудом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

5) 03.04.2008 р. Бердянським міськрайсудом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.08.2013 р. за відбуттям покарання;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого залишено у виді домашнього арешту. Строк покарання обвинуваченому ухвалено обчислювати з моменту затримання. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 21.01.2015 р. приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_7 прийшов до магазину № НОМЕР_1 , розташованому по АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел на таємне викрадення наявного в магазині чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу на скоєння крадіжки, ОСОБА_7 , діючи умисно, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, руками з`єднав два кінця дроту сигналізації, розташованої на вхідних дверях, внаслідок чого вхідні двері в магазин було відключено від сигналізації, тим самим підготував умови для здійснення крадіжки, після чого залишив приміщення магазину.

Того ж дня, 21.01.2015 р. приблизно о 23 годині 30 хвилин, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прийшов до приміщення магазину, розташованого за вказаної вище адресою, де будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою монтування, шляхом віджиму металевого листу зовнішніх вхідних дверей та віджиму скла внутрішніх дверей, проник до приміщення магазину, звідки таємно, повторно викрав товарно - матеріальні цінності на загальну суму 1 028 грн., які належать ПАТ «Продсервіс».

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої дії, з іншого відділу зазначеного магазину таємно викрав товарно матеріальні цінності на загальну суму 6 353, 9 грн., які належать ОСОБА_8 .

Відразу після цього, вказане майно ОСОБА_7 за декілька разів, переніс з місця скоєння злочину у двір будинку АДРЕСА_2 , та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим завдав ПАТ «Продсервіс» майнову шкоду на загальну суму 1 028 грн., а ОСОБА_8 - на загальну суму 6 352, 9 грн.

Далі, 22.01.2015 р. приблизно о 02.00 годині, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через вхідні двері, ОСОБА_7 знову проник до приміщення вказаного вище магазину, де за допомогою монтування, шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей, проник до будівельного відділення приміщення магазину, звідки таємно, повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 .

Відразу після цього, вказане майно ОСОБА_7 за декілька разів, переніс з місця скоєння злочину у двір будинку АДРЕСА_2 , та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 7 881, 10 грн.

В апеляційних скаргах:
- прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону вказує, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було залучено експертів для проведення судово-трасологічної та судово-дактилоскопічної експертизи, документально підтверджені витрати за залучення яких склали 1473 грн. 42 коп. Між тим, ухвалюючи відносно ОСОБА_7 обвинувальний вирок, суд усупереч ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат не вирішив. Тому просить вирок суду першої інстанції змінити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на загальну суму 1 473 грн. 42 коп.;
- обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що при визначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував в якості обставин, що пом`якшують його покарання, відсутність в його діях повторності, оскільки остання судимість за вчинення аналогічного злочину мала місце у 2007 році, його бажання та домовленість із потерпілими про відшкодування завданих злочином збитків, з ціллю чого ним були вжиті заходи для постановку на облік у центрі зайнятості, а також думку прокурора про можливість призначення покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України. Тому просить враховувати вказані обставини та призначити йому покарання не пов`язане із позбавлення волі.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який не підтримав жодної апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні і обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки в апеляційних скаргах не порушуються питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряє і не досліджує.
Доводи апеляційної скарги прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягають, оскільки згідно з положеннями ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою. Як вбачається зі змісту вироку, суд не вирішив питання про стягнення судових витрат, а тому це питання повинно бути вирішено ухвалою в порядку ст. 537 КПК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 65 КК України прийняв до уваги ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання. З урахуванням того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, хоча він щиро покаявся і сприяв встановленню обставин справи, що обґрунтовано визнано обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції обрав покарання в межах санкції статті обвинувачення, яке на розсуд колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і справедливим. Колегія суддів не вбачає достатніх підстав до застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки в апеляційній скарзі немає посилань на обставини, які ставлять під сумнів висновок суду про необхідність призначення реального покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення;
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4