Справа № 605/492/15-к
Ухвала
Іменем України
28 серпня 2015 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та угода про визнання винуватості, укладена на досудовому слідстві 27 серпня 2015 року між прокурором прокуратури Підгаєцького району ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і захисником ОСОБА_5 .
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 перебуваючи на обліку в Управлінні соціального захисту населення Підгаєцької районної державної адміністрації, як особа, яка здійснює догляд за перестарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в с. Голгоча Підгаєцького району, в дійсності ніякого догляду за нею не здійснював в періоди : з 25.07.2010р. по 19.10.2010 р.; з 22.07.2011 р. по 16.09.2011 р.; з 06.05.2012 р. по 30.07.2012 р. з 29.05.2013 р. по 23.08.2013 р., з 07.06.2014 р.по 01.07.2014 р. та з 11.09.2014 р. по 24.10.2014 р. перебуваючи в цей час за межами державного кордону України. Усвідомлюючи, що за вказаний період часу йому будуть проводитись компенсаційні виплати за рахунок державних бюджетних коштів , ОСОБА_4 умисно не повідомляв та не звертався в УСЗН Підгаєцької РДА про припинення виплати йому щомісячних платежів, оскільки догляд за перестарілою особою ним не здійснюватиметься. Внаслідок цих дій, умисно, неповідомивши УСЗН про свої виїзди, ОСОБА_4 , незаконно заволодів грошовими коштами, шляхом обману, одержавши державну компенсаційну виплату в сумі 203 грн. 85 коп. та по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування- були перераховані кошти в сумі-5153,02грн.
Тим самим, вказані дії ОСОБА_4 , органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст 190 КК України , який вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Зазначені обставини викладені як такі, що визнаються ОСОБА_4 в угоді про визнання винуватості, укладеної 27 серпня 2015 року. Згідно умов угоди ОСОБА_4 беззастережно визнає обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому сторони досягли угоди щодо призначення покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до положень ст. 472 КПК України однією з умов укладення угоди про визнання винуватості є беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгодження покарання.
Під час підготовчого судового засідання, після роз`яснень ОСОБА_4 положень ч. 4 ст. 474 КПК України, ст. 42 КПК України, обвинувачений, не заперечуючи факту укладення на досудовому розслідуванні угоди з прокурором про визнання винуватості та визначення міри покарання за ч. 1 ст. 190 КК України ,яке повинен понести ОСОБА_4 , у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.. Стверджував, що повністю розуміє свої права, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом
Також, у підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 провину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, та просить суд призначити йому узгоджене покарання за кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу .
Захисник обвинуваченого- ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості, від 27.08.2015 року, оскільки вона відповідає вимогам закону. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає санкції ч. 1 ст.190 КК України.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 і його захисником, прийшов до висновку про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості з наступних підстав.
У відповідності приписів п.1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.
Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону
Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Як передбачено ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, що повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням передбачених ч. 3 цієї процесуальної норми особливостей, із призначенням узгодженої сторонами міри покарання.
Між тим, суттю угоди є зобов`язання визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння чужим майном , шляхом обману ( шахрайство).
Відповідно до ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Таким чином на даний час, до набрання чинності законом України про кримінальні проступки, угода про визнання винуватості може бути укладена лише щодо злочинів.
В той же час ні в обвинувальному акті ні в угоді про визнання винуватості не зазначено грошовими коштами в якому розмірі , заволодіти ОСОБА_4 шляхом обману за кожний період окремо. Вказана обставина має істотне значення для встановлення фактичних підстав для визнання особою своєї винуватості у вчиненні злочину передбаченого ст. 190 КК України («Шахрайство») та відмежування його від адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП («Дрібне викрадення чужого майна»).
Так, за змістом ч.3 ст.51 КУпАП не є злочином, та не тягне за собою кримінальної відповідальності викрадення чужого майна шляхом шахрайства, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а отже не тягне за собою кримінальної відповідальності і замах на вчинення шахрайства, якщо вартість чужого майна, яким мала намір заволодіти особа шляхом обману не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
За таких обставин на даний час, обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 190 ч.1 КК України є неконкретним та не дозволяє суду пересвідчитися в наявності фактичних підстав для визнання ОСОБА_4 своєї провини у вчиненні злочину, а не адміністративного правопорушення.
В угоді зазначено, що сторони погодились про призначення покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В судовому засіданні обвинувачений самостійно не відповів суду про розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що свідчить про його необізнаність.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Враховуючи викладені відомості про особу обвинуваченого, який суспільно корисною працею не займається, на теперішній час відсутні дійсні обставини, які б свідчили про те, що саме визначена в угоді міра покарання та її розмір будуть відповідати ступеню тяжкості та суспільній небезпечності вчиненого злочину і особі винного; а без всебічного, повного та об`єктивного вивчення всіх обставин кримінального провадження висновок про доцільність призначення ОСОБА_4 того чи іншого покарання або про те, чи не підлягає він взагалі звільненню від кримінальної відповідальності на передбачених законом підставах, не може бути та своєчасним.
За таких обставин укладена угода не може бути визнана обґрунтованою і не відповідає інтересам суспільства, а винесення вироку на підставі затвердження угоди про визнання винуватості не є доцільним.
Враховуючи, що угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним і його захисником було укладено під час досудового розслідування, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, що узгоджується з приписами п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15 листопада 2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод».
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, 372,469, п.1,6 ч.7 ст. 474 КПК України
Ухвала в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.В частині повернення обвинувального акту ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий: підпис ОСОБА_1