Провадження № 1-кс/344/4101/15
У Х В А Л А
05 листопада 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Прокуратури Івано-Франківської області щодо невнесення відомостей в ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

в заяві вказано, що скаржник звернувся до Прокуратури Івано-Франківської області щодо невнесення відомостей в ЄРДР за його заявою про вчинення злочину суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 . Скаржник просив суд визнати бездіяльність Прокуратури Івано-Франківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 30/09/2015 р. протиправною, зобов`язати Прокуратуру Івано-Франківської області внести відповідні відомості до ЄРДР. Скаржник подав клопотання про поновлення строку звернення із вказаною скаргою.

В судовому засіданні прокурор заперечила скаргу та просила суд відмовити в її задоволенні з тих підстав, що в ЄРДР підлягають реєстрації тільки заяви, які містять обґрунтовані об`єктивні дані щодо вчинення злочину, а не усі заяви які названі про злочин. Зі змісту заяви скаржника випливає, що судом йому було відмовлено у задоволенні клопотання, скаржник не визнав вказаного судового рішення і замість його оскарження подав заяву про вчинення злочину.

Судом встановлено наступні обставини.

30/09/2015 р. скаржник склав заяву про вчинення злочину за тих обставин, що 01/09/2015 р. він звернувся до Івано-Франківського міського суду з заявою, яку розглянув голова Івано-Франківського міського суду і надав на неї відповідь, що скаржник вважає злочином щодо перевищенням повноважень.

08/10/2015 р. Прокуратурою Івано-Франківської області складено повідомлення скаржника про те, що його заява не містить об`єктивних даних щодо злочину, а є висловленням незгоди із відповіддю на звернення. У зв`язку з цим відмовлено у реєстрації заяви та роз`яснено право на оскарження вказаного рішення.

13/07/2015 р. скаржник подав заяву до Прокуратури Івано-Франківської області з проханням про зустріч з прокурором з приводу відсутності вироку.

24/07/2015 р. прокурором повідомлено скаржника про те, що вказані в заяві питання вже були розглянуті у формі, про яку просив скаржник.

14/09/2015 р. скаржнику складено відповідь на заяву від 01/09/2015 р.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Отже до ЄРДР вносяться відомості про події, які відповідають будь-якій із диспозицій злочинів, вказаних в особливій частині КК України.

Відповідно до ст. 1 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор уповноважений розпочати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ст. 214 КПК України попередня кримінально-правова кваліфікація здійснюється особою, яка вносить інформацію до ЄРДР.

Скаржник надав суду пояснення про те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації як перевищення службових повноважень та втручання в роботу автоматизованої системи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97). Таким чином, твердження скарги є несумісною ratione materiae з положеннями Конвенції і підлягає відхиленню відповідно до пунктів 3 та 4 статті 35 Конвенції.

Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Відоповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Так однією із гарантій незалежності суду є встановлений законом порядок оскарження судових рішень, призначення і звільнення суддів, притягнення їх до відповідальності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Відповідно до ст. 34 Конституції України здійснення права на свободу думки може бути обмежене законом для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Крім цього Україна є Членом-засновником ООН. Відповідно до Резолюції 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, якою затверджено Бангалорські принципи діяльності судді суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини. Суддя повинен бути незалежним стосовно суспільства в цілому і стосовно конкретних сторін судової справи, в якій суддя повинен винести рішення.

У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Отже національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України не гарантовано право скаржника на кримінально-правове переслідування судді за надання відповіді на його заяву за бажаною скаржником кримінально-правовою кваліфікацією.

Інші пояснення та арґументи сторін не спростовують зазначених в цьому судовому рішенні висновків суду.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

поновити строк звернення за вказаною скаргою;

в задоволенні скарги відмовити;

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не підлягає оскарженню, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1