Провадження № 1кп/712/240/15
СОСНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРКАСИ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
з участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000099 відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, українця, громадянина України, не працюючий, не одружений, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимий 21.06.2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. І, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 263 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, за що судимість в установленому законом порядку не знята і не погашена

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України,
В С Т А Н О В И В :
У відповідності до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому що він 16.03.2014 в період часу з 19 години 00 хвилин до 19 години 05 хвилин знаходячись в приміщенні залу очікування залізничного вокзалу ст. Черкаси Одеської залізниці, що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Крупської, 1, умисно таємно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «NOKIА-305» вартістю 835 гривень, в якому знаходились дві сім карти «Київстар» та «Лайф» кожна вартістю по 15 гривень, який належав ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 865 гривень.

Він же, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 в період часу 29.04.2014 з 22 години 27 хвилин до 30.04.2014 року 02 години 20 хвилин знаходячись в приміщенні залу очікування залізничного вокзалу ст. Черкаси Одеської залізниці, що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Крупської, 1 таємно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «FLY-DS-105», в якому знаходилась флеш-карта «Теаm» ємністю 2 ГБ загальною вартістю 110,04 гривень, навушники «Рапаsопіс» вартістю 126,51 гривень та жорсткий диск «Тгаnsced» ємністю 500 ГБ вартістю 273.32 гривень, які належали ОСОБА_10 , чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 509.87 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що вище вказаних правопорушень не скоював, оскільки не мав намірів викрадати вказані у обвинувальному акті речі. Так, мобільний телефон «NOKIА-305» взяв у ОСОБА_8 для користування, який не бажав викрадати і повернув йому його назад самостійно, не зважаючи на спосіб.
Щодо скоєння повторного правопорушення зазначив, що до його скоєння ніякого відношення не мав і не має.
Не зважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_11 його вина у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України по справі підтверджується зібраними у суді доказами, зокрема :
за фактом крадіжки особистих речей у ОСОБА_10 :

-оглядом місця події від 30 квітня 2014 року, яким було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення;

(том 1 а. с. 66 - 70 )

-оглядом місця події від 30 квітня 2014 року, під час якого було вилучено мобільний телефон та навушники;

(том 1 а. с. 71 -77 )

-оглядом місця події від 30 квітня 2014 року, під час якого було вилучено накопичувач на жорстких дисках;

(том 1 а. с. 78 - 82 )

-показами потерпілого ОСОБА_10 який у судовому засіданні підтримав покази, надані на досудовому слідстві та пояснив, що 29 квітня 2014 року пізно повернувся до м. Черкаси, тому вирішив до ранку перечекати в залі очікування ж/д вокзалу в м. Черкаси, оскільки громадський транспорт у той час вже не їздив. По дорозі додому він випив 1 літру пива, тому заснув у залі очікування. Коли проснувся то виявив, що у нього зник мобільний телефон «FLY-DS-105», в якому знаходилась флеш-карта «Team» ємністю 2гб, а також навушники «Panasonic». Тут же він звернувся до працівників міліції, повідомив про крадіжку, указав на компанію з чотирьох осіб, яка сиділа неподалік, біля яких після того як проснувся помітив свої речі, а саме: пляшку пива та гребінець для розчісування волосся. Крім цього, він пам`ятає, що до нього підходив чоловік похилого віку, схожий на Стрілкова, та запитував як працюють навушники, чи добре в них чути. Чижикова він також бачив, але той до нього не підходив. До названих осіб ніяких претензій ні матеріального ні морального характеру не має, оскільки йому його речі повернуті.

- показами свідка ОСОБА_12 яка у судовому засіданні підтримала покази, надані нею на досудовому слідстві та пояснила що сама участі у крадіжці речей не брала. Яким чином були викрадені речі у потерпілого вона також не бачила, оскільки виходила із зали очікування палити. Як вона потім зрозуміла, що то були викрадені речі, їй їх предав ОСОБА_7 та велів заховати. Вона так і зробила. Тотім, коли у неї вже запитували працівники міліції куди вона їх поділа, вона разом з одним із співробітників пройшла до того місця на залізничному вокзалі і показала куди сховала їх і вони ці речі вилучили .

-одночасно із цим суд не може прийняти до уваги покази дані у провадженні на досудовому слідстві підозрюваним ОСОБА_9 , який вину в ньому визнав повністю та підтвердив вищевикладені обставини справи, та показав, що саме він разом з ОСОБА_7 викрав вказані у потерпілого ОСОБА_10 речі, оскільки вважає такий доказ недопустимим, так-як ОСОБА_9 не був допитаним у судовому засіданні і помер до початку слухання справи по суті, але приймає до уваги винесену постанову суду від 15 травня 2015 року про закриття провадження відносно ОСОБА_9 у якій зазначено, що він скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України сумісно із ОСОБА_7 , і ця ухвала оскаржена ніким не була і знаходиться у законній силі.

Також необхідно зазначити, що висловлювання обвинуваченого, і його захисника в дебатах у тому, що доказів скоєння ОСОБА_7 правопорушення в провадженні немає неспроможні, оскільки вище зазначеним зрозуміло що речі були викрадені у потерпілого ОСОБА_10 . Чижиком ОО та ОСОБА_7 які потім ОСОБА_7 передав ОСОБА_13 для того, щоб вона їх сховала. Вона так і зробила. А потім видала ці речі слідству.

Щодо оголошених у судовому засіданні показів потерпілого ОСОБА_8 який у дане судове засідання не прибув і не підтримав таким чином свої покази надані ним на досудовому слідстві і всіма прийнятими мірами за вимогою сторін на неодноразові винесені судом рішення про покладення обов`язку на прокурора доставити у дане судове засідання вище названого потерпілого той так і не був доставлений до суду і не допитаний.

Приймаючи до уваги те, що в суді потерпілий ОСОБА_8 допитаний не був, таким чином суд вважає оголошені покази потерпілого ОСОБА_8 на досудовому слідстві недопустимим доказом і не приймає його до уваги.

Також судом прийнято до уваги те, що у судовому засіданні як із матеріалів справи, так і із пояснень обвинуваченого ОСОБА_14 було встановлено, що він до його виявлення та вилучення у нього речового доказу, самостійно повернув мобільний телефон «Нокіа» потерпілому ОСОБА_8 , таким чином добровільно відмовився від доведення злочину до кінця, а також у судовому засіданні стверджував що наміру залишати цей телефон у себе також не мав не мав.

Оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами у судовому засіданні, а тому є недоведеною.
Так, суд при розгляді справи в межах оголошеної ОСОБА_7 підозри, безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, оглянувши документи та речові докази, оголосивши протоколи, документи та вивчивши всі матеріали кримінального провадження, заслухавши міркування і доводи прокурора, захисника, приходить до переконання, що дані досудового розслідування не підтверджують оголошеної ОСОБА_7 підозри за ч. 1 ст. 185 КК України, виходячи з наступного.
Так, фактично ОСОБА_7 ( згідно тексту сформульованого обвинувачення та повідомлення про підозру ) ставиться в вину викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 .

В подальшому потерпілий ОСОБА_8 на неодноразові виклики суду у судове засідання не з`явився, і прокурором знайдений не був.

Таким чином у суду є обґрунтовані сумніви в об`єктивності проведення досудового розслідування, оскільки підозрюваний на досудовому слідстві ОСОБА_7 вказував, що не мав на меті залишати у себе телефон потерпілого і самостійно на другий день повертав його спочатку самому потерпілому, а потім він був переданий працівникам міліції, для огляду його як речового доказу.

Суд, при цьому зважив на ту обставину, що із даної події про повернення мобільного телефону потерпілому у провадженні маються суттєві розбіжності в послідовності передачі телефона потерпілому. Так, в одних документах така передача відбулася як стверджує обвинувачений, ОСОБА_7 його передав спочатку потерпілому, а потім той предав його слідчому, а в інших спочатку телефон був вилучений у ОСОБА_7 а потім переданий потерпілому.

Саме така розбіжність у суду викликає великий сумнів і тому суд вважає, що вилучений мобільний телефон як речовий доказ є не належним доказом, тим більше, що його суд не може оглянути, а більше доказів у провадженні слідством отримано не було.

Одночасно із цим суд вважає, що по даному кримінальному провадженню слідство проведено не повністю і не належному рівні і не якісно.

Так, по епізоду від 16.03.2014 року не проведено доступу до речей і документів із вимогою до суду про отримання даних про проведення телефонних розмов і з ким їх міг проводити ОСОБА_7 після того як брав мобільний у потерпілого ОСОБА_8 , телефон не приєднаний до матеріалів провадження як речовий доказ.
По епізоду від 29.04.2014 року не була встановлена особа ОСОБА_15 який перебував разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_12 в залі очікування і не допитаний по провадженню.
У зв`язку із цим суд вважає посилання у судовому засіданні у дебатах прокурора на Європейську Конвенцію у правах людини не спроможною, оскільки у провадженні допит потерпілого не міг бути єдиним доказом, на прикладі про який іде мова у наведеній прокурором справі у Європейському суді.
Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 84 КПК України передбачає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Свідки зі сторони обвинувачення ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснюючи що вони проводили слідчі та розшукові дії відносно ОСОБА_7 і той на досудовому слідстві визнавав свою вину у скоєнні злочинів у яких на даний час обвинувачується, суд не може прийняти їх до уваги, оскільки в порядку ст. 97 ч. 7 КПК України не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, співробітником оперативного підрозділу якими вони були на момент проведення досудового розслідування.

Судом у відповідності до положень ст. 327 КПК України було вжито максимальних заходів сприяння стороні обвинувачення у забезпеченні явки потерпілого ОСОБА_8 щодо його допиту в судовому засіданні шляхом неодноразового направлення судових викликів, та зобов`язання прокурора надати документи щодо неможливості його допиту у судовому засіданні, і такі документи від прокурора судом були отримані.

Незважаючи на всі вжиті заходи вказаний потерпілий до суду не з`явився, показів безпосередньо суду не надав, а тому в силу положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд не може взяти до уваги його покази, дані під час досудового розслідування, враховувати їх під час прийняття рішення по справі як і обвинуваченого ОСОБА_9 , який помер і вважати доказом вини обвинуваченого.

До закінчення судового слідства клопотань від учасників процесу, у тому числі і від державного обвинувача, про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім уже тих, що заявлялися, не надійшло.
Суд обмежений у праві збору доказів вини підсудного за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад такого кримінального правопорушення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведене лише за ч. 2 ст. 185 КК України, і сумніву у тому, що дане кримінальне правопорушення скоєно ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у суду не виникає.
Так, покази свідка ОСОБА_12 відповідають показам потерпілого, допитаного у судовому засіданні в частині того що вона пила у залі очікування пиво, а потерпілий коли проснувся побачив свою пляшку пива біля невідомих йому на той час трьох осіб, якими були ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 . Тут же біля них він побачив свій гребінець. І на підставі цього побаченого він саме їх всіх трьох запідозрив у скоєнні крадіжки його речей, зникнення яких виявив, а саме мобільного телефону навушників та накопичувача. Саме ці речі і були виявлені на станції «Черкаси» у цей день працівниками міліції і складені відповідні протоколи огляду місця події під час яких вилучені перелічені речі. Ці документи суд вважає належними доказами, оскільки вони отримані у відповідності до чинного законодавства і відповідають обставинам зафіксованим правоохоронцями про скоєння правопорушення.
Таким чином дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за :
- за ч. 2 ст. 185 КК України як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, являється інвалідом 2-ї групи інвалідності.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд приймаючи до уваги не відбутого покарання за попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.06.2013 року вважає за необхідне, після, призначення йому покарання з вчинене діяння призначити покарання частково приєднавши йому не відбуту частину покарання за попереднім вироком, яким було його засуджено за ч. І та ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 263 КК України, до трьох років позбавлення волі і згідно ст. 75 КК України він був звільнений від покарання з іспитовим строком на один рік .
Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Таим чином враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, особу винного, який є інвалідом 2-ї групи інвалідності, обставини, що він скоїв правопорушення перебуваючи на іспитовому терміні за попереднім вироком, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 377 КПК України, суд,
З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання :
- за ч. 2 ст. 185 у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ч. 5 ст. 71 КК України шляхом приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.06.2013 року, частково приєднати до визначеного покарання і остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набуття вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 19.09.2015 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання з 21.08.2014 року по 18.09.2015 року.
Речові докази: мобільний телефон «NOKIА-305» в якому знаходились дві сім карти «Київстар» та «Лайф», а також мобільний телефон «FLY-DS-105», в якому знаходилась флеш-карта «Теаm» ємністю 2 ГБ , навушники «Рапаsопіс» та жорсткий диск «Тгаnsced» ємністю 500 ГБ які повернуто власникам під розписку ОСОБА_8 та ОСОБА_10 залишити їм за належністю.
На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області, а обвинуваченим з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий :