печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.09.2015 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , іпн НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 212-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_5 , відповідно до наказу № 1 від 20.05.2011 про призначення на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПЗКУ-МТС» (далі ТОВ «ДПЗКУ-МТС», код за ), зареєстрованого Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією 24.02.2011 за адресою: м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 15-А, являючись службовою особою суб`єкта підприємницької діяльності України, у зв`язку з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в обов`язки якої входить:

Згідно ст. 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-99ВР, від 16 липня 1999 року: п.1 бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації;

п.2 питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів;

п.3 відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів;

п.4 для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації:

введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером;

користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи;

ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою;

самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства чи призначеними ними особами.

Згідно ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-99ВР, від 16 липня 1999 року: п.8 відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Згідно ст. 16 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI:

16.1.2. вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;

16.1.3. подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

16.1.4. сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи;

Згідно ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI: п.8 Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

(абзац перший частини восьмої статті 9 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 15.05.2012 р. N 4676-VI,у редакції Закону України від 18.09.2012 р. N 5292-VI).

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

усвідомлюючи покладену на нього відповідальність з правильного та своєчасного перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, в порушення вказаних вище вимог законодавства, діючи протиправно та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ненадходження до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування грошових коштів в значному розмірі, бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , не сплатив єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, чим скоїв умисне умисне ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за таких обставин:

Так, ОСОБА_5 , будучи службовою особою - директором ТОВ «ДПЗКУ-МТС» (код за ) перебуваючи в офісному приміщенні, яке розташовано за фактичною адресою підприємства: м. Київ, вул. Саксаганського, 143, в період з 20.02.2014 по 30.05.2014, здійснив підписання звітності щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, які подано в електронному вигляді до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з задекларованими сумами внесків.

Маючи реальну можливість та грошові кошти на рахунках ТОВ «ДПЗКУ-МТС» (код за ) відкритих в банківських установах ПАТ «Альфа Банк» (МФО 300346), ПАТ «Радикал Банк» (МФО 319111), Філії АБ «Південний» (МФО 320917) та АТ «ОТП Банк» (МФО 300528) ОСОБА_5 в період з 20.02.2014 по 30.05.2014 реалізуючи свій злочинний умисел, який полягав в умисному ухиленні від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не перераховував задекларовану суму внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі електронної звітності щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та карток особового рахунку страхувальника проведено аналіз стану нарахуванння та сплати єдиного соціального внеску ТОВ «ДПЗКУ-МТС» (код за ) за період з 20.02.2014 по 30.05.2014, згідно якого встановлена заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 1 172 856, 50 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 будучи службовою особою -директором ТОВ «ДПЗКУ-МТС» порушив вимоги ст.9 п.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, п.2 Постанови правління Пенсійного фонду України від 07.04.2009 року № 12-1, п.3.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 та не сплатив єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1 172 856, 50 грн., що призвело до фактичного ненадходження до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування коштів у значних розмірах.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердив викладені обставини справи та свої показання надані під час досудового слідства, зазначивши, що давав їх добровільно, без примусу з боку працівників міліції, зазначену у обвинувальному акті.

Також в судовому засіданні ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому та просив суд не карати його суворо.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорював фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції відсутні, заслухавши думку учасників судового розгляду та, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.

Оцінюючи зазначене та усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в злочині доведена повністю і суд кваліфікує його умисні дії за ч. 1 ст. 212-1 КК України, як умисне ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до фактичного ненадходження до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування коштів в сумі 1 172 856, 50 грн.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є його щире каяття у вчиненому.

Згідно ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини справи:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст. 212-1 КК України, який віднесений кримінальним законом до категорії злочинів невеликої тяжкості, при цьому, суд звертає увагу на наслідки, які не є тяжкими та мотиви вчинення злочину, що значно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;

- особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.1 ст.212-1 КК України у виді штрафу.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятьсот) грн. 00 коп.

Речові докази. Що долучено до матеріалів кримінального провадження залишити зберігати при ньому.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирався.

Судові витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_6