Справа № 738/1566/15-к
№ провадження 1-кп/738/138/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року Менський районний суд
Чернігівської області

у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000255 від 08.07.2015 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна Менського району Чернігівської області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

обвинуваченого за ст. 125 ч.1 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
23.05.2015 року близько 22.30 год. ОСОБА_3 , знаходячись на подвір`ї господарства по АДРЕСА_2 , умисно наніс один удар руків`ям сокири в праву руку ОСОБА_7 Намагаючись, уникнути посягання, остання вдарилась об ганок будинку, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці нижньої третини правого плеча та правого ліктьового суглобу, поперекової ділянки зліва, правої кисті, синця в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відповідно до висновку судово медичної експертизи № 93 від 22.07.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити, потерпіла, законний представник підозрюваного, захисник не заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.
Відповідно до ст. 513 КПК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді справи про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
З метою вирішення питань, передбачених ч.1 ст. 513 КПК України: чи мало місце суспільно-небезпечне діяння та чи вчинене воно ОСОБА_3 , судом були досліджені наступні докази.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала , що 23.05.2015 року приблизно о 22.30 год. до хвіртки будинку, де вона мешкає з мамою, хтось гучно почав стукати, вона декілька разів намагалася дізнатися на відстані хто добивається до їх двору, але відповіді не почула. В черговий раз, коли у хвіртку постукали ще гучніше, мама потерпілої вирішила сама дізнатися хто є непроханим гостем. Через декілька хвилин, потерпіла почула крик мами, а коли вибігла з хати, то побачила, що мама лежить на землі, а коло неї ОСОБА_3 з піднятою рукою в якій була сокира. Зрозумівши ситуацію, потерпіла намагалася завадити обвинуваченому в його протиправних діях, але той не реагував і продовжував замахуватися на потерпілу. В результаті спроби захиститися самій та закрити собою свою маму, потерпіла спотикнувшись, вдарилася спиною та отримала удар сокирою по правій руці. Сусідська собака яка несамовито гавкала на обвинуваченого, напевно змусила його зупинитися, він опустив руку в якій була сокира та пішов до забору, який з легкістю переліз та пішов по дорозі геть. Потерпіла в результаті протиправних дій обвинуваченого мала душевні потрясіння та шоковий стан. Вона і дотепер не оговталася від пережитого, в неї болить голова, страждає на безсоння, боїться темряви, тому на її думку моральне відшкодування в розмірі 3000 грн. є саме тією сумою, яка зможе компенсувати її моральні страждання. Що до матеріального відшкодування в розмірі 61 грн. 29 коп., то ці витрати потерпіла підтвердила копіями чеків.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що потерпіла її донька. 23.05.2015 року, приблизно о 22.00 год. вона почула як хтось стукав в хвіртку, так як людина не відкликалася, свідок вирішила сама дізнатися хто прийшов. На відстані вона побачила в дворі чоловіка, який переліз через паркан і підходив до господарки будинку, а коли швидко підійшовши, замахнувся , та побачила в нього в руці сокиру. з переляку свідок відхились назад та не втримавшись впала на землю, а обвинувачений почав на неї замахуватися. На крик свідка в двір вискочила потерпіла, яка стала об`єктом для обвинуваченого. Він намагався її вдарити сокирою по голові, декілька разів робив рухи, але тільки з четвертого разу він попав по правій руці доньки. Свідок кричала, благала про допомогу. Потім обвинувачений різко опустив руку з сокирою та, перелізши через паркан, пішов геть.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в нього є собака. Якось 23.05.2015 року, приблизно біля 22 год. він перебуваючи у сусіда почув як та несамовито гавкає. Свідок вирішив перевірити причину такої поведінки тварини, пішов до свого двору, але побачив світло у сусідів, тобто у потерпілої в дворі. Через їх паркан переліз невідомий чоловік, на питання свідка про те хто він, невідомий замахнувся на свідка сокирою, від чого свідок відхилився, а невідомий пішов геть. Намагаючись дізнатися що сталося у сусідів, свідок переліз через паркан, постукав та дочекався поки вийде потерпіла. Вона йому повідомила, що приходив колишній зять, і сокирою спричинив їй тілесні ушкодження. На руці потерпілої були подряпини, розсічена рана, та синці.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_3 , його опікун ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона опікується обвинуваченим, так як останній має певні захворювання. Живуть вони разом, ОСОБА_3 має можливість самостійно виходити, заходити в будинок, де вони мешкають. Туалет знаходиться на вулиці, ОСОБА_3 може і вночі ним користуватися. Опікун не заперечувала проти призначення ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру.

Крім показань потерпілої та свідків, фактичні обставини кримінального провадження підтверджуються іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Так, 27 травня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області із заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 , який спричинив їй тілесні ушкодження.
На підставі заяви ОСОБА_7 08 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Давиденко зазначено як особу, яку повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000255.
Наявність у потерпілої ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 93 від 22 липня 2015 року, згідно з яким у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці нижньої третини правого плеча та правого ліктьового суглобу, поперекової ділянки зліва, правої кисті, синця в ділянці лівого ліктьового суглобу, що могли утворитись в час та при обставинах вказаних в постанові.
Відповідно до довідки № 276 від 22.07.2015 року, виданої Менською ЦРЛ ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 2002 року.
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 557 від 24 вересня 2015 року у ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, мала місце органічна деменція (F02.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), яка позбавляла його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_3 під час
судово психіатричного експертного дослідження виявлена органічна деменція (F02.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), за психічним станом йому показане застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. ОСОБА_3 за своїм психічним станом не може вірно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні покази.
Дослідивши вказані вище докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинено злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, у стані неосудності.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, яка повинна відповідати вимогам статті 513 КПК України і містити в собі, як формулювання суспільно-небезпечного діяння, визнаного судом встановленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.
За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування стосовно нього примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Беручи до уваги, що ОСОБА_3 потребує застосування стосовно нього примусових заходів медичного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Речові докази: сокиру, яка була вилучена у помешканні опікуна ОСОБА_5 і є знаряддям злочину знищити.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана діями фізичної особи відшкодовується в повному обсязі винною особою.

Відповідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1184 ЦК України, шкода завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном.

Згідно Рішення виконкому Березнянської селищної ради від 29 листопада 2005 року № 120 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 призначено ОСОБА_5 , 1956 року народження.

Право на відшкодування шкоди закріплено в Конституції України та Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Потерпілою був заявлений цивільний позов щодо відшкодування шкоди, який вона обґрунтувала. На думку суду, вимоги є зрозумілими, вмотивованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню в частині матеріального відшкодування . В матеріалах кримінального провадження одна квитанцій , яка була надана потерпілою на суму 30 грн. свідчить, що сума коштів, які були внесені як благодійні внески на потреби лікарні. Тому на думку суду ці кошти не можна віднести на витрати, пов`язані з придбанням ліків. Що стосується морального відшкодування, то з урахуванням засад справедливості, виваженості та доходів опікуна, суд вважає, що в цій частині позов також підлягає частковому задоволенню, в розмірі 2000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 292, ст.ст. 369-372, 503, 512, 513 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_3 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна, Менського району, Чернігівської області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, а саме до Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні.
Речові докази: сокиру, яка була вилучена у помешканні опікуна ОСОБА_5 і є знаряддям злочину знищити.

Стягнути з опікуна обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 31 грн. 29 коп. в рахунок матеріального відшкодування та 2000 грн. в рахунок морального відшкодування.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1