Справа №583/3163/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/723/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000699 від 26 серпня 2015 року, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла спільна апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , в якій вони просять змінити вирок щодо ОСОБА_8 , призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді одного місяця арешту.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянти зазначають, що суд невірно трактував зізнання обвинуваченого, оскільки останній повідомляв, що між ним та братом була домовленість щодо болгарки, згідно якої він може користуватися інструментом. Крім того, апелянти вказують, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений знаходиться на обліку КЗ «Охтирська ЦРЛ» наркологічне відділення, проходить лікування, яке не можна переривати, крім того визнав свою вину та просив призначити йому покарання у виді штрафу, що в умовах його лікування, було б адекватним покаранням.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 02 серпня 2015 року, близько 09.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у домоволодінні свого брата ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю господарів, з літньої кухні вчинив крадіжку кутової шліфувальної машини «Ворскла», модель МПЗ 1.9-180, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 450 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка) ґрунтується на зібраних по справі доказах, які були досліджені судом відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні, показав за яких обставин його вчинив. Показання обвинуваченого про обставини кримінального правопорушення відповідали фактичним обставинам встановленим органами досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, та оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували, суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорюються. При цьому суд повинен з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд з`ясував думку обвинуваченого ОСОБА_8 з цього приводу, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, та судом було роз`яснено про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Ці обставини підтверджуються звукозаписом судового розгляду ( від 05.10.2015 р. 10:12:45 10:13:19) згідно якого учасникам судового провадження детально роз`яснювалися положення ч.3 ст.349 КПК України, та наслідки такого розгляду справи, при цьому обвинувачений погоджувався на скорочений порядок дослідження доказів, що свідчить про те, що останній розумів процесуальні наслідки такого рішення .

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даному випадку, обґрунтовано застосував при дослідженні доказів положення ч.3 ст.349 КПК України та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої ст.349 КПК України.

У зв`язку з обґрунтованим застосуванням судом вимог ч.3 ст.349 КПК України суд апеляційної інстанції доводи спільної апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо фактичних обставин, встановлених судом, залишає без розгляду.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, тобто в даному випадку тільки в частині призначення ОСОБА_8 покарання.

Так, судом першої інстанції за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України ОСОБА_8 було призначено покарання у виді одного місяця арешту.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції пославшись на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ч.1 ст.185 КК України, особу винного, обставини які пом`якшують покарання, не в повному обсязі врахував їх при призначенні покарання.

Зокрема, це стосується не лише того, що ОСОБА_8 вину у вчиненому визнав повністю, згідно ст.89 КК України раніше не судимий, він проживає з батьком похилого віку, а й те, що викрадене майно було повернуто потерпілій, обставин які обтяжують покарання встановлено не було, і він з -3 вересня 2015 року знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Охтирська ЦРЛ» наркологічне відділення, на лікуванні у програмі замісної підтримуючої терапії і за станом здоров`я потребує постійного лікування.

При цьому, суд першої інстанції, за наявності вищезазначених обставин, і призначаючи обвинуваченому покарання у виді реального тримання його в умовах ізоляції, не оговорив питання щодо можливості застосування іншого виду покарання, не пов`язаного з ізоляцією особи від суспільства, тому колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення покарання обвинуваченому у виді арешту, яке належить відбувати реально, за вказаних обставин є занадто суворим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Змінюючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує і ту обставину, що в ході апеляційного перегляду вироку відносно нього, обвинувачений ОСОБА_8 надав докази, які підтверджують його достатній майновий стан.

Таким чином, з врахуванням того, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, в суді апеляційної інстанції довів, що не просто знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Охтирська ЦРЛ», а дійсно перебуває на лікуванні в цьому медичному закладі, що свідчить про його наміри позбутися наркотичної залежності, а також наявність грошових коштів для сплати можливого штрафу, з врахуванням невеликої тяжкості скоєного злочину, колегія судді вважає за можливе призначити ОСОБА_8 найменш суворе покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК України та задовольнити таким чином апеляційну скаргу.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Запобіжний захід залишити особисте зобов`язання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4