Справа №295/7449/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0001296 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Зарічний Білоярського району Свердловської області, Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не має реєстрації місця проживання, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 вчинив злочини за наступних обставин.

Заволодіння майном ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 під приводом працевлаштування в Норвегії.
В невстановлений слідством час та день приблизно у вересні 2014 року, ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік продовольчого кіоску по АДРЕСА_2 , повідомив раніше знайомій ОСОБА_18 , що набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме в Норвегії. ОСОБА_18 в телефонному режимі розповіла про це чоловіку ОСОБА_7 . Останній в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів ОСОБА_6 , погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_18 згодою, а та в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_7 шляхом обману останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом обману ОСОБА_7 з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_18 зібрані грошові кошти в сумі 700 грн., які за словами ОСОБА_6 , необхідні були для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_7 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_7 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, приблизно в вересні 2014 року, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. В.Бердичівська, 56 надав ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. для того, щоб остання передала їх ОСОБА_6 , що вона в подальшому і зробила.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 700 грн.
В подальшому на початку листопада 2014 року під час телефонних розмов ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про те, що для подальшого оформлення документів потрібно додатково здати відповідні аналізи крові для оформлення медичних довідок та передати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 600 грн., що було платою за прискорення оформлення документів. В свою чергу ОСОБА_7 , будучи впевненим в достовірності слів, погодився на вказану пропозицію, про що відразу повідомив ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 з корисливих мотивів попрохав про зустріч, в ході якої йому потрібно було передати грошові кошти, які за словами ОСОБА_6 , необхідні для прискорення оформлення медичних довідок для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_7 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоч а наміру влаштовувати останнього на роботу за кордоном у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_7 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, 07.11.2014 року, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул.. Щорса, 28, надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 600 грн. 00 коп.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб кошти в сумі 600 грн. 00 коп. ОСОБА_6 , місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1300грн.
Своїми умисними діями які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ОСОБА_6 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 .
Крім того, в невстановлений слідством час та день у вересні 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік продовольчого кіоску, що по АДРЕСА_2 , повідомив раніше знайомій ОСОБА_18 , що набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме в Норвегії. Вона в телефонному режимі розповіла про це племіннику ОСОБА_8 . Останній в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів ОСОБА_6 , погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_18 згодою, а та в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом обману ОСОБА_8 , вчиненого повторно з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_18 зібрані грошові кошти в сумі 700 грн., які за словами ОСОБА_6 , необхідні були для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_8 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_8 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 надав ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. для того, щоб остання передала їх ОСОБА_6 , що вона в подальшому і зробила.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 700 грн.

В подальшому на початку листопада 2014 року під час телефонних розмов ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 про те, що для подальшого оформлення документів потрібно додатково здати відповідні аналізи крові для оформлення медичних довідок та передати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 грн., що було платою за прискорення оформлення документів. В свою чергу ОСОБА_8 , будучи впевненим в достовірності слів, погодився на вказану пропозицію, про що відразу повідомив ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 з вчиненого повторно з корисливих мотивів, попрохав про зустріч, в ході якої йому потрібно було передати грошові кошти, які за словами ОСОБА_6 , необхідні для прискорення оформлення медичних довідок для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_8 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу за кордоном у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_8 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, 07.11.2014 року, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 28, надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб кошти в сумі 700 грн. 00 коп. ОСОБА_6 , місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1400 грн. 00 коп.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, в невстановлений слідством час та день у вересні 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік продовольчого кіоску, що по АДРЕСА_2 , повідомив раніше знайомій ОСОБА_18 , що набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме в Норвегії. ОСОБА_18 в телефонному режимі розповіла про це знайомому ОСОБА_9 . Останній в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів ОСОБА_6 , погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_18 згодою, а та в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_9 шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом обману ОСОБА_9 , вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_18 зібрані грошові кошти в сумі 700 грн., які за словами ОСОБА_6 , необхідні були для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_9 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_9 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 надав ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. для того, щоб остання передала їх ОСОБА_6 , що вона в подальшому і зробила.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 700 грн.
В подальшому на початку листопада 2014 року під час телефонних розмов ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 про те, що для подальшого оформлення документів потрібно додатково здати відповідні аналізи крові для оформлення медичних довідок та передати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 грн., що було платою за прискорення оформлення документів. В свою чергу ОСОБА_9 , будучи впевненим в достовірності слів, погодився на вказану пропозицію, про що відразу повідомив ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 вчиненого повторно з корисливих мотивів, попрохав про зустріч, в ході якої йому потрібно було передати грошові кошти, які за словами ОСОБА_6 , необхідні для прискорення оформлення медичних довідок для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_9 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу за кордоном у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_9 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, 07.11.2014 року, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул.. Щорса, 28, надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб кошти в сумі 700 грн. 00 коп. ОСОБА_6 , місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1400 грн. 00 коп.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, в невстановлений слідством час та день у вересні 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік продовольчого кіоску, що по АДРЕСА_2 , повідомив раніше знайомій ОСОБА_18 , що набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме в Норвегії. ОСОБА_18 в телефонному режимі розповіла про це знайомому ОСОБА_10 . Останній в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів ОСОБА_6 , погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_18 згодою, а та в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_10 шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом обману ОСОБА_10 , вчиненого повторно з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_18 зібрані грошові кошти в сумі 700 грн., які за словами ОСОБА_6 , необхідні були для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Такий чином викликав у ОСОБА_10 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_10 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 надав ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. для того, щоб остання передала їх ОСОБА_6 , що вона в подальшому і зробила.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 700 грн. 00 коп. ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 700 грн.
В подальшому на початку листопада 2014 року під час телефонних розмов ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 про те, що для подальшого оформлення документів потрібно додатково здати відповідні аналізи крові для оформлення медичних довідок та передати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 600 грн., що було платою за прискорення оформлення документів. В свою чергу ОСОБА_10 , будучи впевненим в достовірності слів, погодився на вказану пропозицію, про що відразу повідомив ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , вчиненого повторно з корисливих мотивів, попрохав про зустріч, в ході якої йому потрібно було передати грошові кошти, які за словами ОСОБА_6 , необхідні для прискорення оформлення медичних довідок для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_10 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштовувати останнього на роботу у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_10 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, 07.11.2014 року, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул.. Щорса, 28, надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 600 грн. 00 коп.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб кошти в сумі 600 грн. 00 коп. ОСОБА_6 , місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1300 грн. 00 коп.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, в невстановлений слідством час та день в листопаді 2014 року ОСОБА_8 , в ході спілкування із раніше знайомим ОСОБА_12 , повідомив останньому, що його знайомий ОСОБА_6 набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме у Норвегії. ОСОБА_12 в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів, погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_8 , а той і свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 , вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування та грошові кошти в сумі 700 грн., які необхідні були для оформлення медичних довідок для подальшого виїзду за кордон. Таким чином викликав у ОСОБА_12 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

08.10.2014 року в обідній час ОСОБА_12 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 50, доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн., ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 670 грн.
07.11.2014 року в обідній час ОСОБА_12 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 28, додатково передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 600 грн.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 600 грн. ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 1270 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, в невстановлений слідством час та день в листопаді 2014 року ОСОБА_8 , в ході спілкування із раніше знайомим ОСОБА_11 , повідомив останньому, що його знайомий ОСОБА_6 набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме у Норвегії. ОСОБА_11 в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів, погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_8 , а той в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_11 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування та грошові кошти в сумі 700 грн., які необхідні були для оформлення медичних довідок для подальшого виїзду за кордон. Таким чином викликав у ОСОБА_11 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

08.10.2014 року в обідній час ОСОБА_11 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн., ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 670 грн.

07.11.2014 року в обідній час ОСОБА_11 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , додатково передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 грн.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 700 грн. ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1370 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, в невстановлений слідством час та день в листопаді 2014 року ОСОБА_8 , в ході спілкування із раніше знайомим ОСОБА_16 , повідомив останньому, що його знайомий ОСОБА_6 набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме у Норвегії. ОСОБА_16 в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів, погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_8 , згодою, а той в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_16 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_16 , вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 850 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні для оформлення медичної довідки для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_16 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

07.11.2014 року в обідній час ОСОБА_16 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 850 грн.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 850 грн. ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 850 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того, в невстановлений слідством час та день в листопаді 2014 року ОСОБА_16 , в ході спілкування із раніше знайомим ОСОБА_15 , повідомив останньому, що його знайомий ОСОБА_6 набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме у Норвегії. ОСОБА_15 , в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів, погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_16 , згодою, а той в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_15 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_15 , вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_16 грошові кошти в загальній сумі 860 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні для оформлення запрошення для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування та грошові кошти в сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 1000 грн., які необхідні були для оформлення медичних довідок для подальшого виїзду за кордон. Таким чином викликав у ОСОБА_15 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

13.02.2015 року в першій половині дня ОСОБА_15 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 860 грн. та 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 1000 грн.

Після цього, отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 860 грн. та 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 1000 грн., ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 1860 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім того в невстановлений слідством час та день в лютому 2015 року ОСОБА_16 , в ході спілкування із раніше знайомим ОСОБА_19 , повідомив останньому, що його знайомий ОСОБА_6 набирає бригаду робітників з метою подальшого працевлаштування за кордоном, а саме у Норвегії. ОСОБА_19 в свою чергу, будучи впевненим в достовірності слів, погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_16 , згодою, а той в свою чергу - ОСОБА_6 .

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_19 , шляхом зловживання довірою останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном. ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_19 вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому через ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 850 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні для оформлення медичної довідки для майбутньої поїздки до Норвегії з метою працевлаштування. Таким чином викликав у ОСОБА_19 впевненість щодо майбутнього працевлаштування, хоча наміру влаштувати останнього на роботу за кордон, а саме у Норвегії ОСОБА_6 не мав.

В лютому, в невстановлений слідством день, в першій половині дня ОСОБА_19 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненими у щирості намірів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 850 грн.

Після цього отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 850 грн., доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_19 матеріальної шкоди на загальну суму 850 грн.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні вказаних злочинів визнав повністю, додатково пояснив, що приблизно у вересні 2014 року, ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік продовольчого кіоску, що по АДРЕСА_2 , повідомив раніше знайомій ОСОБА_18 , що набирає бригаду робітників з метою працевлаштування в Норвегії, хоча насправді нікого працевлаштовувати не збирався. ОСОБА_18 розповіла про це чоловіку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а ці потерпілі розповіли іншим про його пропозицію працевлаштування.

Він розказував всім потерпілим: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , що для оформлення документів на виїзд потрібні гроші, а потім розказував, що потрібно здати медичні аналізи та кошти на оформлення медичних документів в тих сумах, як зазначено потерпілими. Кожний з потерпілих віддавав кошти особисто, в сумах, як вони зазначили в своїх показах в судовому засіданні в терміни, зазначені ними. Лише вперше ОСОБА_20 (дружина ОСОБА_21 ) за спільною домовленістю між нею та ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 передавала за них кошти по 700 грн. з кожного. Він забирав у потерпілих зазначені кошти, обіцяв працевлаштувати, однак нічого для цього не робив і робити не збирався. У вчиненому розкаявся. Просив суворо не карати.

Враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги думку всіх учасників процесу, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження ухвалив визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, їх позиція є добровільною та істинною, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї провини, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується також іншими доказами, дослідженими в суді, а саме :

- показами потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні показав, що приблизно в вересні 2014 року він знаходився в Російській Федерації на заробітках, зателефонувала дружина і повідомила, що ОСОБА_6 набирає групу на роботу в Норвегію, де заробітна плата складатиме 100 Євро на день. Він передзвонив ОСОБА_6 , останній підтвердив цю інформацію та пропозицію, на що ОСОБА_7 погодився. ОСОБА_6 також повідомив, що потрібно було сплатити 700 грн. для оформлення документів для виїзду на роботу за кордон. В вересні 2014 року дружина потерпілого за проханням ОСОБА_7 передала 700 грн. ОСОБА_6 їх спільних сімейних коштів для вказаної цілі. Вона передавала також ще за трьох потерпілих за їх проханням. Потім він покинув роботу в Російській Федерації і приїхав в Житомир для підготовки до поїздки в Норвегію. Після цього ОСОБА_6 повідомив, що необхідно здати медичні аналізи для майбутньої роботи і для оформлення медичних документів потрібно здати ОСОБА_6 ще по 600 грн. з кожного. На що потерпілий погодився і на початку листопада 2014 року заплатив ОСОБА_6 ще 600 грн. та здав аналізи, про які просив останній. Всього передав ОСОБА_6 1300 грн.

Потім, йшов час, однак на роботу його ОСОБА_6 не запрошував, тому потерпілий почав турбуватись, просив ОСОБА_6 познайомити з людиною, яка безпосередньо пов`язана з фірмою в Норвегії, однак останній запевнив, що в цьому немає необхідності, оскільки найближчим часом буде виклик, він все контролює, нещодавно дзвонив в посольство. Щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_7 , суд виходить з показів потерпілого, даних ним в судовому засіданні.

- показами потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні показав, що в вересні 2014 року (точну дату не пам`ятає) ОСОБА_7 , з яким він тоді працював в Російській Федерації, розказав, що ОСОБА_6 , набирає групу на роботу в Норвегію, де заробітна плата складатиме 100 Євро на день. Він погодився поїхати. Для оформлення документів на виїзд на роботу за кордон необхідно було сплатити 700 грн. Він знав, що дружина ОСОБА_7 передавала гроші за чоловіка, а тому попросив її заплатити і за нього. Вона за нього заплатила, а потім він їй повернув ці гроші. Після цього ОСОБА_6 повідомив, що необхідно здати медичні аналізи для майбутньої роботи і для оформлення медичних документів потрібно здати ще по 600 грн. з кожного. Приблизно в листопаді-грудні 2014 року потерпілий передав ОСОБА_6 особисто ще 600 грн. та здав аналізи, про які просив останній. При передачі коштів ОСОБА_6 обіцяв познайомити ОСОБА_25 з людьми з Норвезької фірми та всіляко викликав довіру. Потім ОСОБА_6 повідомив, що їздив до Києва в посольство і йому потрібно відшкодувати витрати на дорогу в сумі 200 гривен і потерпілий, погодившись віддав йому вказані кошти. Всього він передав ОСОБА_6 1500 грн. Щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_10 , суд виходить з показів потерпілого, даних ним в судовому засіданні. При цьому звертає увагу на те, що ОСОБА_26 не пред`являлось обвинувачення у заволодінні грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 200 грн. в якості відшкодування витрат на поїздку до Києва, а тому суд покази потерпілого в цій частині не приймає до уваги.

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні показав, що в вересні 2014 року ОСОБА_8 розказав йому, що його знайомий ОСОБА_6 набирає бригаду робітників для роботи в Норвегії. ОСОБА_11 погодився на дану пропозицію, про що відразу ж повідомив ОСОБА_8 . Для оформлення документів на виїзд за кордон необхідно було передати ОСОБА_6 50 доларів США та 700 грн., які необхідні були для оформлення для подальшого виїзду за кордон.

08.10.2014 року в обідній час в м. Житомирі ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_6 , який обіцяв працевлаштувати ОСОБА_11 , розповідав про роботу, про зарплату, обіцяв, що 14-15 грудня 2014 року для нього привезуть виклик для роботи в Норвегії. Після цієї розмови ОСОБА_11 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 доларів США, що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн. Потім ОСОБА_6 повідомив, що потрібно ще 700 грн. для оформлення документів.

В листопаді 2014 року в обідній час ОСОБА_11 м. Житомир, додатково передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 700 грн. Потім перед Новим Роком ОСОБА_6 просив ще по 200 гривень, однак він йому не надав. Щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

- показами потерпілого ОСОБА_12 який у судовому засіданні показав, він з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працював в Російській Федерації. В вересні 2014 року подзвонила ОСОБА_27 , яка розказала, що ОСОБА_6 набирає бригаду робітників для роботи у Норвегії. ОСОБА_12 погодився Приблизно 19.09.2014 року він приїхав в Україну. ОСОБА_8 приїхав приблизно 20.09.2015 року і вони разом поїхали зустрілись з ОСОБА_6 . При зустрічі останній розказав про майбутню роботу та попросив по 50 доларів США з кожного для оформлення документів для працевлаштування в Норвегії.

08.10.2014 року ОСОБА_12 з ОСОБА_8 , передали 50 доларів США ОСОБА_6 , що на той час в еквіваленті до української гривні становило 670 грн. Потім ОСОБА_6 повідомив, що потрібно ще 600 грн. для оформлення документів.

В листопаді 2014 року він з ОСОБА_8 передали по 600 грн. ОСОБА_6 для медичних документів і останній обіцяв, що вже до 15.12.2014 року вони мають зібратись і обговорить деталі поїздки в Норвегію. Однак поїздка не відбулась. Всі зібрались і поїхали до ОСОБА_6 щоб подивитись документи, однак документів у нього не було, а потім він написав розписку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, цивільний позов не заявлений, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає дані фактичні обставини справи.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_18 в сумі 1300 грн., вчинивши злочин , передбачений ч.1 ст. 190 КК України.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 1300 грн., ОСОБА_11 в сумі 1370 грн., ОСОБА_12 в сумі 1270 грн., ОСОБА_8 в сумі 1400 грн., ОСОБА_9 в сумі 1400 грн., ОСОБА_15 в сумі 1860 грн., ОСОБА_16 в сумі 850 грн., ОСОБА_19 в сумі 850 грн., вчинивши злочин, передбачений ч. 2 ст.190 КК України.

Заволодіння майном ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під приводом отримання коштів в борг для бізнесу
В невстановлений час та день у квітні 2012 року ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік магазину «Колібріс», що по проспекту Миру, 37 в м. Житомирі повідомив раніше знайомому ОСОБА_13 , що йому потрібні грошові кошти для розвитку власного бізнесу, а саме: перевезення виробів граніту. На цю пропозицію ОСОБА_13 погодився, будучи впевненим у достовірності слів ОСОБА_6 , про що повідомив останньому згодою.

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_13 шляхом обману останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом обману ОСОБА_13 вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому грошові кошти в сумі 1300 доларів США, що на той час в перерахунку до Української гривні становило 10400 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні були для закупівлі гранітного каменю. Таким чином викликав у ОСОБА_13 впевненість щодо подальшого повернення вказаної суми коштів, хоча наміру повертати кошти ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_13 не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , в квітні 2012 року надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1300 доларів США.

Після цього отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 1300 доларів США ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1300 доларів США, що на той час в перерахунку до Української гривні становило 10400 грн.
Крім того в невстановлений слідством час та день наприкінці квітня 2012 року ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік магазину «Колібріс», що по проспекту Миру, 37 в м. Житомирі повідомив раніше знайомому ОСОБА_14 , що йому потрібні грошові кошти для розвитку власного бізнесу, а саме: перевезення виробів з граніту. На цю пропозицію ОСОБА_14 погодився, будучи впевненим у достовірності слів ОСОБА_6 , про що повідомив останньому згодою.

У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать ОСОБА_14 шляхом обману останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном. ОСОБА_6 , шляхом обману ОСОБА_14 вчиненого повторно, з корисливих мотивів, попросив передати йому грошові кошти в сумі 12000 грн., що на той час в перерахунку до Української гривні становило 12000 грн., які за словами ОСОБА_6 необхідні були для закупівлі гранітного каменю. Таким чином викликав у ОСОБА_14 впевненість щодо подальшого повернення вказаної суми коштів, хоча наміру повертати кошти ОСОБА_6 не мав.

В свою чергу ОСОБА_14 , не здогадуючись про злочинні наміри, ОСОБА_6 , будучи впевненим у щирості його намірів, перебуваючи за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 37, надав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 12000 грн.

Після цього отримавши у вказаний спосіб грошові кошти в сумі 12000 грн., ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи гроші при собі, місце скоєння злочину залишив та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 12000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 по даним епізодам свою вину у вчиненні злочину не визнав. Пояснив, що був знайомий з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , останній раз бачив їх у 2009 році, на ювілеї ОСОБА_13 , однак ніяких грошей у них не брав. Не розуміє, які підстави спонукали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачувати його в інкримінованому злочині. Заявлені ними цивільні позови не визнав.

Також пояснив, що в 2012 році не проживав в м. Житомирі, а жив у Львівській області. І точно ані в березні, ані в квітні, ані в травні 2012 року в м. Житомирі його не було. На запитання, як це співвідноситься із його показами на підготовчому судовому засіданні при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, що він має постійне місце проживання в м. Житомирі, де постійно проживає останні 17 років, відповів, що в 2012 році дуже багато часу мешкав у Дрогобицькому районі Львівської області у с.Підмонастирок. Це було пов`язано з бізнесом з продажу граніту.

Суд звертає увагу на дані суперечності в показах.

Обвинувачений також пояснив, що в кафе «Колібріс» він був, але воно закрилося у 2011 році, тому у зазначений потерпілими час не міг з ними зустрічатися в цьому кафе задля взяття у них грошей.

Оцінюючи показання обвинуваченого, надані ним у ході судового засідання, суд вважає їх неправдивими в частині того, що він не здійснював незаконного заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , шляхом зловживання довірою, вважає їх наданими з метою уникнути кримінальної відповідальності, що вони спростовуються сукупністю інших доказів по справі, що досліджені в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що він знайомий з ОСОБА_6 приблизно з 2009 року у зв`язку із відвідуванням останнім кафе, яким володів ОСОБА_13 . Обвинувачений увійшов у довіру ОСОБА_13 , останній навіть запрошував його на свій ювілей. З 2011 року обвинувачений із ним вів перемовини стосовно спільного бізнесу по продажу граніту. Навесні 2012 року обвинувачений ОСОБА_6 зателефонував потерпілому та сказав, що йому терміново потрібні грошові кошти для розвитку бізнесу з перевезення граніту з Коростишівського кар`єру до Західної України у зв`язку із чим вони домовились про зустріч.

В цей же день приблизно об 11.30 годині 12.00 годині він зустрівся з ОСОБА_26 в м.Житомирі, на проспекті Миру, 37. На другому поверсі було кафе (воно працювало не менше, ніж до осені 2012 року), а на першому був магазин «Колібріс», зараз там «Екомаркет». Розмова та передача коштів відбулась на вулиці біля автомобіля потерпілого. ОСОБА_26 сказав, що йому потрібні кошти для закупівлі граніту та подальшого його перевезення та збуту десь в Західній України; пообіцяв, що надані гроші він включить в оборот та поверне їх через тиждень. На що потерпілий ОСОБА_13 погодився та передав ОСОБА_26 грошові кошти в сумі 1300 доларів США, які останній поклав собі в карман та покинув місце зустрічі.

Приблизно через один день або через 2 дні аналогічним чином ОСОБА_6 взяв у сина 12000 грн. Коли син передавав кошти він точно був присутній. При цьому був він, син, ОСОБА_6 , інших осіб не було. Син на прохання ОСОБА_6 передав останньому кошти в сумі 12000 грн. номіналом по 100 грн. на тому ж місці, що і він, біля автомобіля та магазина «Колібріс», на пр. Миру і обіцяв повернути приблизно через тиждень, але не повернув.

Приблизно наступного дня ОСОБА_13 , ОСОБА_14 зустрілися з ОСОБА_28 в барі, що над магазином «Колібріс», під час розмови з`ясувалось, що ОСОБА_6 тривалий час був винен ОСОБА_29 кошти, а в цей день він як раз віддав йому кошти в сумі 10000 грн. номіналом по 100 грн., новенькими купюрами. Всі вирішили, що це кошти ОСОБА_14 .

Приблизно через два тижні після передачі коштів ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_6 , який сказав, що щось не спрацювало, а тому він не зміг повернути кошти вчасно. Наступного разу вони, попередньо домовившись по телефону, зустрілись в барі, який орендував ОСОБА_13 . Вони сиділи за столом, пили пиво, окремо спускались на перший поверх поспілкуватись з приводу повернення боргу, ОСОБА_6 навіть сльозинку проронив, щоб потерпілий його пожалів, обіцяв, що все повернене. А потім після цього випадку ОСОБА_6 перестав відповідати на дзвінки і перестав відвідувати ті місця, де б вони могли зустрітися. Жінка, з якою він проживав, сказала, що справи ОСОБА_6 її не стосуються, що ОСОБА_6 поїхав в Закарпаття, там живе і трудиться, бо тут роботи не має. Грошові кошти до цього часу не повернув.

В 2012 році він не звернувся в міліцію з приводу даного злочину, оскільки ОСОБА_26 переховувався від нього, і він був впевнений, що ОСОБА_26 буде переховуватись від правоохоронних органів, а тому не сподівався на його покарання, лише в 2015 році дізнався, що ОСОБА_26 знайдено, а тому написав заяву в міліцію.

Просив суд суворо покарати обвинуваченого та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Оцінюючи покази потерпілого ОСОБА_13 суд враховує, що його пояснення послідовні і конкретні, не суперечливі, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами по справі, які викладені нижче, у показах він не плутався, відповідав впевнено. У суду немає сумнівів щодо правдивості наданих ними пояснень у судовому засіданні, тому суд приймає їх до уваги.

Потерпілий ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що він знайомий з ОСОБА_6 з 2008-2009 року. В 2009 році ОСОБА_26 був присутній на ювілеї (50-річчі) батька ОСОБА_13 . Скоріш за все тоді і познайомились. В батька із ним були дружні стосунки, батько довіряв ОСОБА_26 на 100 відсотків, проводив з ним вільний час.

В квітні 2012 року він працював в іноземній компанії в м. Києві, восени 2012 року планував весілля. Приблизно в квітні 2012 року в п`ятницю він приїхав на вихідні в Житомир, заїхав до батька в бар. Там був батько і ОСОБА_6 , вони вирішували фінансові питання. ОСОБА_6 розказував, що буде купувати граніт з Коростишівського кар`єру і продавати в Західній Україні і повідомив, що йому потрібні ще гроші і попросив їх у ОСОБА_14 . ОСОБА_6 пообіцяв останньому, що поверне їх через тиждень з деякими процентами, на що ОСОБА_14 погодився, оскільки мав певну суму коштів на свадьбу і ОСОБА_6 обіцяв кошти повернути протягом тижня. Після чого ОСОБА_14 проїхав до батьків додому, взяв гроші в сумі 12000 грн., перерахував, всі купюри були номіналом по 100 грн. кожна, привіз їх на АДРЕСА_4 , і, знаходячись за цією адресою, біля автомобіля в присутності батька передав ОСОБА_26 12000грн. купюрами по 100грн. В нього (потерпілого) були певні питання, але батько сказав, щоб він не переживав, оскільки ОСОБА_6 своя людина. Він повірив ОСОБА_6 , оскільки батько поручився за нього, і батько також надав в борг ОСОБА_26 1300 доларів США на тиждень. Потерпілий попереджав ОСОБА_6 , щоб той не затягував з поверненням коштів, оскільки восени цього року він планував весілля.

Приблизно наступного дня ОСОБА_13 , ОСОБА_14 зустрілися з ОСОБА_28 в барі батька, під час розмови з`ясувалось, що ОСОБА_6 тривалий час був винен ОСОБА_29 кошти, а в цей день він як раз віддав йому кошти в сумі 10000 грн. номіналом по 100 грн., новенькими купюрами. Всі вирішили, що це кошти ОСОБА_14 .

Після цього вони подзвонили ОСОБА_6 , який казав, що він на Закарпатті, з`явились певні проблеми, але зараз їх немає, як заробить одразу віддасть. Потім взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. Після цього на телефонні дзвінки потерпілого не відповідав, до теперішнього часу гроші не повернув. Потерпілий просив суд суворо покарати обвинуваченого та позов задовольнити в повному обсязі.

Оцінюючи покази потерпілого ОСОБА_14 , суд враховує, що його пояснення послідовні і конкретні, не суперечливі, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами по справі, які викладені нижче, а також узгоджуються та підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_13 у показах вони не путалися, відповідали впевнено. В тому числі, він підтвердив покази потерпілого ОСОБА_13 , пояснивши, що хоча він не був присутній при передачі коштів батьком ОСОБА_6 , однак ще тоді батько в присутності ОСОБА_6 казав, що давав ОСОБА_26 в борг 1300 доларів США на тиждень. У суду немає сумнівів щодо правдивості наданих ними пояснень у судовому засіданні, тому суд приймає їх до уваги.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_29 , який показав, що приблизно весною 2011-2012 рр. він позичив ОСОБА_26 грошові кошти в сумі 12000 гривень. Останній їх довго не віддавав, але приблизно весною 2012 року, перебуваючи в м. Житомирі, віддав частину боргу в сумі 10000 гривень новими купюрами номіналом по 100 гривень. Після чого зустрівся зі своїми знайомим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в кафе в магазині «Колібріс» за адресою: АДРЕСА_4 , які повідомили йому про те, що вони разом надали ОСОБА_26 в борг гроші в сумі 30000 гривень, зокрема ОСОБА_14 повідомив, що надав гроші ОСОБА_26 в розмірі 12000 гривень купюрами номіналом по 100 гривень. ОСОБА_6 віддав йому борг приблизно за тиждень до зустрічі з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на якій обговорювались вищенаведені питання.

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_29 , суд враховує, що його пояснення послідовні і конкретні, не суперечливі, узгоджуються з іншими доказами по справі. У нього немає будь-якої зацікавленості по даній справі. Суд звертає увагу на його покази, що обвинувачений у свідка брав кошти в борг і, після тривалої затримки, будучі в м. Житомирі, повернув весною 2012 року в сумі 10000 грн. новими купюрами номіналом по 100 грн.; покази свідка, що після цього ОСОБА_29 зустрічався з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в кафе ОСОБА_13 , розташованому над магазином « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Таким чином, свідок спростував твердження обвинуваченого, що ані в березні, ані в квітні, ані в травні 2012 року він не був в Житомирі, оскільки саме в цей період повернув Коржу борг; спростував покази ОСОБА_6 , що кафе (бар), розташоване на АДРЕСА_4 над магазином «Колібріс» весною 2012 року вже було закрите; підтвердив покази потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та спростував доводи сторони захисту про те, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дають неправдиві покази під впливом заінтересованості по справі, оскільки останні ще весною 2012 року розказували свідку ці обставини справи, що ОСОБА_6 брав у них обох кошти в борг в сумі 30000 грн., в тому числі ОСОБА_14 давав ОСОБА_6 12000грн. Можливість розбіжностей показів потерпілих ОСОБА_30 та свідка ОСОБА_29 щодо певних деталей їх зустрічі пов`язана із тим, щ з моменту подій пройшло більше трьох років і ці особи можуть не пам`ятати деталей своїх зустрічей. У суду немає сумнівів щодо правдивості наданих ним пояснень у судовому засіданні, вони підтверджуються показами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тому суд приймає їх до уваги.

Також, 04.04.2015 року внесено відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню № 0001870, що в квітні 2012 року невідома особа, перебуваючи біля магазину «Колібріс» по пр. Миру, 37 в м. Житомирі, шляхом обману шахрайським способом, заволоділа грошовими коштами в сумі 1300 доларів США, що належать ОСОБА_13 на підставі заяви ОСОБА_13 про вчинення Дуфніком шахрайства.

Згідно копії паспорта ОСОБА_13 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в 2009 році йому було 50 років, що підтверджує пояснення потерпілих та обвинуваченого про те, що в 2009 році вони разом святкували 50-річчя ОСОБА_13

09.04.2015 року внесено відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню № 0001982, що в квітні 2012 року невідома особа, перебуваючи біля магазину «Колібріс» по пр. Миру, 37 в м. Житомирі, шляхом обману шахрайським способом, заволоділа грошовими коштами в сумі 1500 доларів США, що належать ОСОБА_14 на підставі заяви ОСОБА_14 про вчинення Дуфніком шахрайства.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 05.06.2015 року ОСОБА_13 на місці показав, де було вчинено злочин.

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів по справі, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 1500 доларів США, що в перерахунку до Української гривні становило 10400 грн., заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 12000 грн., вчинивши злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Тривалість періоду неповернення коштів, уникнення зустрічей та розмов із потерпілими свідчить про небажання ОСОБА_6 повертати кошти, взяті у потерпілих.

Його винуватість у вчиненні цих злочинів підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні і є доведеною поза розумним сумнівом.

Доводи про невинність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, приведені у судовому засіданні стороною захисту не знайшли свого підтвердження по викладеним вище підставам і виходячи з досліджених доказів по справі та оцінок, наданих судом.

Суд вважає, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ст. 190 ч. 2 КК України як умисні протиправні дії, які виразилися у заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При обранні міри покарання за ч.1 ст.190 КК України суд враховує, що ОСОБА_6 не судимий в силу ст.89 КК України, не працює, не має реєстрації постійного місця проживання, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою в установу не звертався.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, відсутні.

При визначенні виду та розміру покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_6 вперше вчинив корисливий злочин, враховує його особу, і виходить з того, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

З врахуванням способу вчинення злочину зловживання довірою, характеру діяння, способу, місця, часу та тяжкості злочину; форми, виду та ступеню вини, мотивів та мети злочину; обставин, що характеризують поведінку винного до здійснення злочину; обставин, безпосередньо пов`язаних зі здійсненням злочину; обставин, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину; індивідуальних особливостей особи: його стать, вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя; його ставлення до вчиненого ним діяння; суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливо без ізоляції його від суспільства, суд вважає неможливим призначати штраф, оскільки ОСОБА_6 не працює, не має постійного доходу, призначивши громадські роботи не в мінімальних межах, передбачених санкціями Особливої частини Кримінального кодексу України.
При обранні міри покарання за ч.2 ст.190 КК України суд враховує, що ОСОБА_6 не судимий в силу ст.89 КК України, не працює, не має реєстрації постійного місця проживання, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою в установу не звертався.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину в частині епізодів стосовно скоєння шахрайства відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 .

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, відсутні.

При визначенні виду та розміру покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_6 вчинив корисливий злочин, враховує його особу, і виходить з того, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

З врахуванням способу вчинення злочину зловживання довірою, характеру діяння, способу, місця, часу та тяжкості злочину; форми, виду та ступеню вини, мотивів та мети злочину; обставин, що характеризують поведінку винного до здійснення злочину; обставин, безпосередньо пов`язаних зі здійсненням злочину; обставин, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину; кількості скоєних епізодів, індивідуальних особливостей особи: його стать, вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя; його ставлення до вчиненого ним діяння; позицію потерпілих по справі, заподіяна шкода ним відшкодована не була, суд вважає неможливим призначати штраф та виправні роботи, оскільки ОСОБА_6 не працює, не має постійного доходу, суд приходить до твердого переконання, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 неможливо без ізоляції його від суспільства та про неможливість призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Покарання в виді позбавлення волі не в мінімальних межах буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

При визначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , який здійснив злочини, передбачені різними частинами статті Особливої частини Кримінального кодексу України, суд визнає необхідним керуватися положеннями ст.70 ч.1 КК України та призначити покарання за сукупністю злочинів.

Заявлені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_13 по даному провадженню про відшкодування завданої обвинуваченим матеріальної шкоди на загальну суму 1300 доларів США, що на момент вчинення злочину в перерахунку до Української гривні становило 10400 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі у зв`язку із тим, що знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Заявлені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_14 по даному провадженню про відшкодування завданої обвинуваченим матеріальної шкоди в сумі 12000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі у зв`язку із тим, що знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Речові докази, судові витрати по провадженню відсутні.

З урахуванням обставин справи, покарання, призначеного обвинуваченому, відсутності постійного місця проживання, поведінки обвинуваченого після скоєння злочину, суд приходить до висновку про необхідність залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України, призначити йому покарання:

за ч.1 ст.190 КК України 240 (двісті сорок) годин громадських робіт;

за ч.2 ст.190 КК України 1 (один) рік і шість місяців позбавлення волі;

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання 1 (один) рік і шість місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати починаючи з 22.03.2015 року.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 10400 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 12000 грн.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити у вигляді тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1