АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2557/14-к Номер провадження 11-кп/786/503/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
за участі
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодружений, працюючий агентом з митного оформлення ТОВ «Нерудсервіс», раніше не судимого
внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000266 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.04.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_11 засуджений за ч.2 ст.286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В поданій апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_8 просять частково скасувати вирок суду щодо ОСОБА_11 , виключивши з нього застосування ст.ст. 75,76 КК , а також в частині повернення автомобіля ОСОБА_14 .. В іншій частині вирок прохали залишити без змін.

Апелянти вважають, що суд неправильно визначив підстави для звільнення обвинуваченого від покарання; помилково послався щире каяття ОСОБА_11 та сприяння розслідуванню, а також на нібито позитивні характеристики обвинуваченого які спростовуються тим, що ОСОБА_11 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані. Зазначають, що ОСОБА_11 вибачився перед потерпілими та перерахував їм по 5 000 грн. лише після того, як суд фактично примусив його це зробити. Після вироку суду він більше нічого не відшкодував і його ставлення до потерпілих не змінилося.

Апелянти вважають, що злочинною та такою, що перебуває в прямому безпосередньому зв`язку з смертю ОСОБА_15 є бездіяльність батька обвинуваченого. Потерпілі вважають, що в разі повернення автомобіля ОСОБА_14 він його негайно продасть і стягнення з отриманої суми буде неможливим.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме через безпідставне застосування судом відносно ОСОБА_11 ст. 75 КК України та не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вважає, що призначене судом покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України та, що при призначені покарання судом не в повній мірі враховано характер дій обвинуваченого ОСОБА_11 , їх наслідки, думку потерпілих.

Прокурор просить постановити новий вирок апеляційного суду, яким ОСОБА_11 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.
Згідно вироку суду, 10.07.2014 року близько 16 год. 50 хв. ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «Деймлер-Бенц» моделі «Е230», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Леніна в місті Комсомольську Полтавської області, від перехрестя з вулицею Миру в напрямку перехрестя з вулицею Добровольського.
В цей же час в районі будинку №23-а по вулиці Леніна потерпілий ОСОБА_15 , 1944 року народження, керуючи велосипедом, не впевнившись у безпечності маневру, в порушення вимог пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху (затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306) після повної зупинки виїхав з прилягаючої території житлових будинків на проїзну частину вулиці Леніна та рухаючись справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля марки «Деймлер-Бенц» перетнув дві смуги руху проїзної частини вулиці.
В цей момент, обвинувачений ОСОБА_11 , рухаючись на вказаному автомобілі по третій смузі руху, в порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме пункту 12.3 Правил дорожнього руху, негайно не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_15 ..
В результаті згаданої дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, внаслідок закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, яка спричинила розриви легень та ускладнилась масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 які підтримали свою апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та уточнив, що вона містить технічну помилку щодо нібито незастосування судом додаткової міри покарання; заперечення проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 ; перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до таких висновків.
Як вбачається з вироку суду, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого йому злочину ґрунтуються на належним чином досліджених і перевірених доказах, а доводи апеляційної скарги потерпілих щодо відсутності в діях потерпілого ОСОБА_15 порушень Правил дорожнього руху є аналогічними тим, що вже перевірялись і не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Зокрема, визнаючи доведеною вину ОСОБА_11 у вчиненні злочину, суд послався на показання обвинуваченого та досліджені в судовому засіданні докази: протоколи огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; протоколи огляду автомобіля «Деймлер-Бенц» та велосипеду; висновки експертиз: транспортно-трасологічної , авто технічної та судово-медичної.

На підставі досліджених судом належних та допустимих доказів суд прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Зі змісту апеляційних скарг потерпілих та прокурора вбачається, що апелянти також не ставлять під сумнів доведеність вини ОСОБА_11 та кваліфікацію судом його дій за ч.2 ст.286 КК України. В той же час апелянти вважають, що суд неправильно застосував кримінальний закон та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Переглядаючи справу в межах апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував тяжкість злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, добровільно відшкодував потерпілим шкоду в розмірі 10000 грн.. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Врахувавши вище наведене, суд прийшов до правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з обов`язковим позбавленням права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційні скарги потерпілих в частині, що стосується нібито неправильних висновків суду щодо порушення потерпілим правил безпеки дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з пригодою. Доводи апелянтів в цій частині спростовуються висновком судової авто технічної експертизи № 783 від 23.09.2014 року згідно якого в даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути пригоди; в даних дорожніх обставинах дії велосипедиста ОСОБА_15 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.
В той же час, на думку колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження суд безпідставно врахував вище наведене, як підставу для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
За змістом ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Зі змісту вироку вбачається, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд врахував молодий вік обвинуваченого, його щире каяття та ступінь вини, а також оцінку дій велосипедиста ОСОБА_15 ..
З наведеного вбачається, що звільняючи винного від відбування покарання суд помилково не врахував ні того, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, ні наслідки цього злочину у вигляді смерті потерпілого. Крім цього, суд фактично не врахував характер допущених винним порушень правил безпеки дорожнього руху (пункти 12.3,12.4,12.9 «б» Правил дорожнього руху України) та відсутність будь-яких перешкод для уникнення наїзду на велосипедиста ОСОБА_15 .

З урахуванням вище наведеного доводи апеляційних скарг щодо безпідставного застосування щодо ОСОБА_11 ст.75 КК України є слушними.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно не застосував до обвинуваченого додаткового покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами є неспроможними, оскільки спростовуються вироком суду зі змісту якого вбачається, що суд призначив ОСОБА_11 додаткове покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки. Крім того, під час апеляційного перегляду, автор апеляційної скарги пояснив, що в цій частині скарги ним була допущена технічна помилка, яка не була своєчасно виправлена.

Твердження прокурора в мотивувальній частині апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не є переконливим. Крім того, такі твердження суперечать як змісту резолютивної частини апеляційної скарги в якій не ставиться питання щодо призначення більш суворого покарання так і позиції, яку висловив апелянт під час апеляційного перегляду, погодившись з мірою покарання призначеною судом.

Доля речових доказів, в тому числі і транспортного засобу власником якого є ОСОБА_14 , правильно вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України, а тому апеляційні вимоги потерпілих в цій частині не підлягають до задоволення оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням вище наведеного апеляційні скарги як потерпілих, так і прокурора підлягають до часткового задоволення, а вирок суду - скасуванню в частині безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,418,420 КПК України колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 частково задовольнити, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.04.2015 року щодо ОСОБА_11 в частині звільнення на підставі ст.75 КК України від призначеного судом покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Початок строку покарання обраховувати з моменту затримання ОСОБА_11 .

В іншій частині вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.04.2015 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення вироку Апеляційним судом Полтавської області, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

С У Д Д І :
ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18