Справа № 487/3826/15-к
Провадження № 1-кп/487/371/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді -ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора -ОСОБА_3 ,
обвинуваченого -ОСОБА_4 ,
потерпілого -ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження №0002369 від 06.05.2015 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Градівка, Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, не одруженого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, суд -
в с т а н о в и в:
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002369 від 06.05.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 надійшло до суду з прокуратури Заводського району м. Миколаєва в порядку ст. 474 КПК України з угодою про примирення.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 відповідно до цивільно-правового договору від 11.09.2013 року прийнятий на посаду продавця - консультанта ФОП « ОСОБА_5 », для виконання покладених на ОСОБА_4 обов`язків, між ФОП « ОСОБА_5 » та ОСОБА_4 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 14. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення ввірених йому грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей.
ОСОБА_4 , будучи матеріально відповідальною особою перед ФОП « ОСОБА_5 », за ввірене йому майно відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 11.09.2013 року, мав в розпорядженні ваучери поповнення рахунку різних операторів мобільного зв`язку та товарно-матеріальні цінності, які він повинен був реалізувати на торгових точках ФОП « ОСОБА_5 » в м. Миколаєві, вчинив злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 , працюючи на посаді продавця - консультанта ФОП « ОСОБА_5 », 05.10.2013 близько 07:00 години, отримав у офісі, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , ваучери поповнення рахунку різних операторів мобільного зв`язку та товарно-матеріальні цінності, після чого у останнього виник корисливий умисел на заволодіння чужим майном, а саме привласнення грошових коштів за реалізований товар.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, утримуючи при собі ввірене йому майно, ОСОБА_4 направився реалізовувати товарно-матеріальні цінності та отримання за них грошових коштів. Діючи умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , реалізував частину товару, а саме:
· «Київстар 40» в кількості 2 штук, вартістю 86 гривень;
· «МТС 40» в кількості 3 штук, вартістю 129 гривень;
· «Лайф 10» в кількості 7 штук, вартістю 91 гривня;
· «Лайф 25» в кількості 1 штуки, вартістю 28 гривень;
· «Лайф 40» в кількості 6 штук, вартістю 258 гривень;
· «Ютел 35» в кількості 1 штуки, вартістю 37 гривень;
· «Дикий сад 50» в кількості 1 штуки, вартістю 51 гривня;
· «Дикий сад 80» в кількості 1 штуки, вартістю 81 гривня;
· «Дикий сад 100» в кількості 1 штуки, вартістю 101 гривня;
· «Тріон 50» в кількості 1 штуки, вартістю 51 гривня;
Крім того ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленим на привласнення грошових коштів ФОП « ОСОБА_5 », здійснив переводи грошових коштів з терміналів на загальну суму 165 гривень. Таким чином, ОСОБА_4 реалізував ввірене йому майно на загальну суму 1078 гривень.
Після вчинення вищевказаних незаконних дій, ОСОБА_4 повернувся до офісу ФОП « ОСОБА_5 » де повернув до каси 181 гривня, а залишок в сумі 897 гривень незаконно привласнив та розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитки ФОП « ОСОБА_5 » на вищевказану суму.
Дії ОСОБА_4 слідчим кваліфіковано за ст.191 ч.1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході підготовчого судового засідання свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.

Суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_4 та визнає його винним у вчинені злочину, передбаченого ст.191 ч.1 КК України, а саме привласнення чи розтрата майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

Потерпілою стороною по даному кримінальному провадженню визнано ОСОБА_5 .

20.05.2015 року між потерпілою та обвинуваченим, в передбаченому ст.ст. 468, 471 КПК України порядку, по даному кримінальному провадженню укладено угоду про примирення.

Враховуючи те, що обвинувачений та потерпіла, в ході досудового розгляду, досягли угоди про примирення, підписали її, причому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за вказаних обставин та між сторонами досягнута домовленість про призначення обвинуваченому покарання, прокурор не заперечував щодо затвердження даної угоди - суд розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст. ст. 468-475 КПК України, та розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, виходить з наступного.

Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора, судді).

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто під час досудового розслідування, суд розглядає угоду під час підготовчого судового засідання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 191 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Судом в судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом (ч. 5 ст. 474 КПК України). Потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження даної угоди, що визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, а саме, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для неї, як потерпілої, є: обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд, заслухавши обвинуваченого і потерпілу, переконався у добровільності укладення сторонами угоди про примирення, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами (обвинуваченим, потерпілою) вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої, та заявлені в межах санкції статті 191 ч. 1 КК України, тобто умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Так згідно даної угоди потерпіла з однієї сторони та обвинувачений з другої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст.191 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, узгодили покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке повинна понести обвинувачена за вчинений злочин, отримана згода обвинуваченої на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які зрозумілі обвинуваченому та потерпілій.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 350, 369, 370, 373, 374, 394, 395, 468-476 КПК України, суд -

з а с у д и в:
Затвердити угоду від 20.05.2015 року укладену між потерпілою ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002369 від 06.05.2015 рокуза обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, за яким призначити йому, узгоджене між сторонами угоди про примирення від 20.05.2015 року, покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1