У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/510/15-к

№ 1-в/336/268/2016

22 січня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_4 про зняття з майна арешту, накладеного по
по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000184 від 28.08.2013 року,

відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яких повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 - ч. 1 ст. 203-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із вищевказаною заявою, за якою просить зняти арешт, накладений на її вилучене 27.03.2014 року майно слідчим в межах вищевказаної кримінальної справи.

У судовому засіданні заявник наполягла на поданій заяві, прокурор заперечив, вказуючи на те, що остаточне рішення по справі не прийнято.

Вислухавши думку прокурора, заявника, дослідивши матеріали справи та надані по справі докази, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню на підставі нижченаведеного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22 квітня 2015 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28 ч.1 ст.203-2 КК України, на підставі чого кожному з них судом було призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 000 гривень з конфіскацією грального обладнання.
Такий вирок суду набрав законної сили.
Крім того, під час досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи 27.03.2014 року слідчим ОСОБА_14 у квартирі заявника ОСОБА_4 було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено певне майно: ноутбук, мобільні телефони, USB-накопичувачі, DVD-диски та ін.
В судовому засіданні заявник стверджує, що вказане майно належить їй, через що просить зняти з нього арешт.
Постановою слідчого ОСОБА_15 від 11.08.2014 року назване майно було визнано речовими доказами про вищевказаному кримінальному провадженню.
Дійсно, згідно ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку повинен прийняти рішення щодо речових доказів і документів (ч.4 п.1).

Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Натомість, постановою слідчого ОСОБА_16 від 19.01.2015 року підозрювана у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_17 була оголошена у розшук, а 21 січня 2015 року матеріали щодо підозрюваної були виділені із кримінального провадження в окреме провадження, проведення досудового слідства було доручено СУ ГУМВС України в Запорізькій області.
Отже, майно, з якого заявник просить зняти арешт, і натепер є речовими доказами по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_17 , яке знаходиться на стадії досудового розслідування, через що суд не має жодних повноважень вирішувати натепер будь-які питання щодо речових доказів і документів у такому провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 318-380, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Залишти без задоволення заяву ОСОБА_4 про зняття з майна арешту.
Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1
22.01.16