Номер провадження: 11-кп/785/1531/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2015 р. про відмову у звільненні засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

25.04.2008 р. Приморським райсудом м. Одеси за ст. 309 ч.1 КК України до 1 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

04.11.2008 р. Суворовським районним судом м. Одеси за ст. 358 ч. 2, ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 70 КК України до 2-х років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; постановою цього ж суду від 22.03.2010 р. направленого в місця позбавлення волі на виконання вказаного вироку,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2008 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України із застосуванням ст. 70 ч.4 КК України, до 2-х років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в цей орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.03.2010 року ОСОБА_7 , у зв`язку із недотриманням засудженим покладених на нього процесуальних обов`язків, вищезазначене покарання було замінено на позбавлення волі строком 2 роки.

Постанова суду направлена на виконання лише 04.02.2011 р.

16.09.2015 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, в якій захисник стверджує, що ОСОБА_7 взнав про наявність постанови суду від 22.03.2010 р. лише в серпні 2015 р., весь час місце проживання не змінював, від правоохоронних органів не переховувався та інших злочинів не вчиняв.

Не дивлячись на те, що явка ОСОБА_7 в судове засідання була визнана обов`язковою, він тричі не з`являвся, як і його захисник.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2015 р. в задоволенні клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2008 року - відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що суд позбавлений можливості допитати засудженого ОСОБА_7 , участь якого судом визначена обов`язковою, у зв`язку із затягуванням стороною захисту поданого ним же клопотання.

Не погодившись із прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та винесена з чисельними порушеннями норм закону. Так, апелянт стверджує, що вирок суду Суворовського районного суду м Одеси від 04.11.2008 р. набрав законної сили та не був виконаний аж до дня звернення його захисника із заявою про звільнення його від покарання за строками давності, зазначаючи, що він весь час перебував і перебуває за місцем постійного проживання (реєстрації). ОСОБА_7 вказує і на те, що п`ятирічний строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказаним вище вироком суду закінчився ще 22.03.2015 р. Крім того, апелянт зазначає, що твердження суду про те, що сторона захисту намагається затягнути розгляд своєї ж скарги - не відповідає дійсності, оскільки він як ніхто зацікавлений у найшвидшому вирішенні цього питання та погашенні судимості за цей злочин. Також апелянт стверджує, що рішення за своєю формою не відповідає вимогам ст. 273 КПК України 1960 р. винесена ухвала, а мала бути винесена постанова.

Ні ОСОБА_7 , ні його захисник в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про причини не повідомили, про місце та час розгляду апеляції належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляції, розглянувши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано розглядав клопотання захисника в інтересах засудженого у відповідності з положеннями КПК 2012 р., чинними на момент звернення до суду з даним клопотанням та постановив ухвалу. А тому доводи апеляції з цього приводу є необґрунтованими.

Крім того, в даному випадку мова йде про виконання постанови суду від 22.03.2010 р., яка набрала чинності після закінчення строку на апеляційне оскарження з 30.03.2010 р., а не вироку, так як вироком ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання.

Відповідно до ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, а також перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків давності виконання обвинувального вироку засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в останньому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Для з`ясування вказаних обставин ОСОБА_7 зобов`язаний був з`явитися в судове засідання суду першої інстанції та надати певні свідчення, проте неодноразово не з`являвся, чим позбавив суд можливості перевірити доводи клопотання.

Крім того, відповідно до даних Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України (а.п.38) ОСОБА_7 з 20.02.2015 р. притягується до кримінальної відповідальності прокуратурою Малиновського району за ст. 309 ч.1 КК України за вчинення злочину середньої тяжкості. Обвинувальний акт направлено до суду 31.03.2015 р., що також підтверджується копією обвинувального акту, представленого прокурором в ході апеляційного розгляду.

Вказаними даними спростовуються доводи клопотання про те, що на протязі п`яти років ОСОБА_7 не вчиняв інших злочинів.

З огляду на викладене, а саме зважаючи на наявність даних про те, що ОСОБА_7 до закінчення п`ятирічного строку з моменту набрання чинності постанови від 22.03.2010 р. обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення середньої тяжкості - підстав для задоволення клопотання на даний час не має, так як перебіг строку давності перервався.

З огляду на викладене, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, ст. 80 КК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.10.2015 р. про відмову у звільненні засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку без змін.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4