н/п 1-кп/640/704/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.12.2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, неодруженого, не судимого, призваного на військову службу під час мобілізації 03.04.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта, командира 4 взводу оперативного призначення, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 407 КК України, суд -
ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць за наступних обставин.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 3 квітня 2014 року лейтенант ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації та у подальшому направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , а потім у вересні того ж року останнього переведено до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 вересня 2014 року №46, лейтенант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 119, 120, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, лейтенант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, лейтенант ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України приблизно о 09 годині 00 хвилин 22 вересня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та без поважних причин самовільно залишив територію вказаної військової частини.
Реалізуючи свій злочинний умисел, лейтенант ОСОБА_5 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 27 січня 2015 року, в порушення ст.ст. 2, 9, 11, 16, 123, 124, 130, 216- 222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 11 вересня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
11 вересня 2015 року лейтенанта ОСОБА_5 було затримано уповноваженою особою.
Таким чином, лейтенант ОСОБА_5 , 22 вересня 2014 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1,2, 12 закону України «Про Національну Гвардію України» ст.ст. 2, 9, 11, 16, 123, 124, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та до 11 вересня 2015 року до військової частини не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно 22 вересня 2014 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та до 11 вересня 2015 року до військової частини не повертався.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій обвинуваченого та інших учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Тому, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, суд визнав відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження зміст цих обставин.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.3 статті 407 КК України, оскільки він своїми умисними діями самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць.
При призначенні покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні.
Як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, обставини по справі, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його щире каяття, приймаючи до уваги, що він перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , яка на теперішній час перебуває в стані вагітності, за місцем проживання характеризується задовільно та приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції його від суспільства та вважає за можливе звільнити його від покарання з випробуванням у відповідності зі статтею 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, встановлених статтею 76 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що шкоду кримінальним правопорушенням не завдано, витрат на залучення експерта не має, цивільний позов під час досудового та судового розгляду не заявлявся, речові докази відсутні.
На підставі наведеного, керуючись статтями 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цим органам про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженні під час підготовчого та судового розгляду не обирався.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно, після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Київського районного суду
м. Харкова ОСОБА_1