Ухвала іменем україни 27 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше судимого

- 03.07.2013 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначено цим вироком покарання, яке відповідно до п. б ч. 1 ст. 72 цього ж Кодексу відповідає 6 місяцям позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2014 року й за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_1 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 11466 грн., з яких: 10000 грн. відшкодування моральної шкоди, 1466 грн. - матеріальні витрати.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову Козятинського міжрайонного прокурора в інтересах КП «Козятинська центральна районна лікарня Вінницької обласної ради» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 14 вересня 2014 року близько 19 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. І. Франка в м. Козятин Вінницької області, зі швидкістю приблизно 50,8−53,1 км/год., в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, а саме: наявності на проїзній частині дороги групи малолітніх дітей, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на малолітнього ОСОБА_3, який перебігав дорогу зліва на право.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №191 від 09.10.2014 року в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій ОСОБА_1, просить постановлені судові рішення в частині вирішення цивільного позову прокурора скасувати і призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції. Посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу в цій частині без задоволення, належним чином не перевірив всіх її доводів і не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого рішення.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

Доводи прокурора викладені в касаційній скарзі щодо несправедливого вирішення судом цивільного позову про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3, є необґрунтованими.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Колегія суддів вважає, що рішення про цивільний позов прокурора прийнято з урахуванням вимог статей 128, 129 КПК України та згідно положень статей 119, 120 ЦПК України і є правильним, оскільки з мотивувальної частини вироку слідує, що відмовляючи у задоволені цивільного позову прокурора в інтересах КП «Козятинська центральна районна лікарня Вінницької обласної ради» в частині відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, суд першої інстанції врахував обставини, що прокурор не надав належних і допустимих доказів витрат, понесених вказаним лікарняним закладом на лікування потерпілого, оскільки замість довідки про вартість лікування ОСОБА_3 прокурор надав довідку із шкільного закладу за місцем навчання потерпілого про його відсутність на навчанні з 14.09. до 22.10.2014 року.

В той же час, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 в межах визначених ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно доводи апеляційної скарги прокурора, не знайшов підстав для їх задоволення, мотивовано обґрунтувавши своє рішення, з чим погоджується і колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд перевіривши їх детально, надав належну оцінку, навівши при цьому відповідні мотиви та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, цивільний позов прокурора в частині відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого вирішено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Переконливих підстав для скасування судових рішень в частині цивільного позову з касаційної скарги прокурора не наведено.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6