У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
захисникаОСОБА_6 ,
потерпілоїОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000656 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено:
- за п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він у вечірній час 27 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 під час спілкування з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка в черговий раз розповіла йому скарги на свого чоловіка, при цьому висловила прохання розправитись з чоловіком, щоб його ніколи не бачити в своєму житті. Також вона повідомила ОСОБА_8 , що її чоловік повернеться з роботи близько 04 години ранку 28 квітня 2014 року, натякнувши, що в цей час його необхідно зустріти і вирішити її проблему.
Біля 03 год. 28 квітня 2014 року ОСОБА_8 , знаходячись в дворовому проході між пр. Переможи 24 і АДРЕСА_2 , зустрів ОСОБА_9 і, виконуючи попередню домовленість з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спрямовану на заподіяння смерті ОСОБА_9 , вихопив заздалегідь підготовлений і споряджений набоями обріз рушниці ІЖ-К № НОМЕР_1 та здійснив постріл, заподіявши ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, від яких той помер на місці події.
Після чого ОСОБА_8 по телефону повідомив замовницю про виконання вбивства, викинув стріляну гільзу та сховав обріз мисливської рушниці до схованки у домогосподарстві свого батька.
Також у вересні 2013 року ОСОБА_8 на звалищі в районі Михайлівка у м. Котовську знайшов обріз мисливської рушниці моделі ІЖ-К № НОМЕР_1 , 1959 року випуску, що є гладкоствольною вогнепальною зброєю, який забрав та зберігав у домогосподарстві свого батька по АДРЕСА_3 , а також періодично перевозив його у власному автомобілі та носив з собою без передбаченого законом дозволу. О 07 год. 29 квітня 2014 року вказаний обріз мисливської рушниці у ОСОБА_8 було вилучено працівниками міліції.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що ОСОБА_8 діяв не на замовлення, а на власний розсуд, а тому його дії не можуть бути кваліфіковані за п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, також він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ч. 3 цієї статті, оскільки зброю працівникам міліції він передав добровільно.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи захисника про відсутність у провадженні належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що біля 06 год. 28 квітня 2014 року на тротуарі між будинком АДРЕСА_4 вона побачила незнайомого чоловіка, який лежав на спині, про що повідомила в міліцію;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що біля 04 год. 28 квітня 2014 року вона почула постріл, потім від працівників міліції їй стало відомо, що неподалік будинку виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що близько 17 год. 27 квітня 2014 року вона разом з ОСОБА_8 перебували в гостях у ОСОБА_13 , де чула, що ОСОБА_9 телефонував дружині і говорив, що прийде з роботи раніше, біля 20 год. вона пішла, а ОСОБА_8 залишився. Вранці ОСОБА_13 повідомила її по телефону про смерть свого чоловіка ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що 28 квітня 2014 року йому зателефонував його син ОСОБА_8 та повідомив де знаходиться обріз мисливської рушниці і попросив привезти його додому в м. Котовськ;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що його брат протягом тривалого часу мешкав з ОСОБА_13 , він знав про те, що коли брат на роботі, то до його дружини приходить молодий чоловік. Коли він дізнався про смерть ОСОБА_9 , то приїхав у м. Котовськ і побачив у квартирі на тумбочці телефон ОСОБА_13 , де останній дзвінок від брата був о 22 год. 25 хв., після чого дружина брата декілька раз телефонувала на інший номер, про що він повідомив міліцію, пізніше вони дізналися, що цей номер належав ОСОБА_8 . Також зі слів знайомої йому відомо, що дружина брата давно підшукувала виконавця для вбивства ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту та повідомив, що ОСОБА_8 розповів та відтворив обставини вбивства ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_17 судово-медичного експерта, який підтвердив свої висновки про причини смерті ОСОБА_9 та повідомив, що смерть останнього перебуває у прямому причинному зв`язку з проникаючими в порожнину черепа сліпими вогнепальними пораненнями;
- показаннями свідка ОСОБА_18 експерта балістичної експертизи, який повідомив, що самовільний постріл із наданого на дослідження обрізу рушниці ІЖ-К № Н25187 без прикладання на спусковий гачок необхідного зусилля та без взводу курка неможливий.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновків балістичних експертиз, відповідно до яких вилучений у ОСОБА_8 предмет є нестандартною, короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, виготовленою з мисливської рушниці 16 калібру моделі ІЖ-К № НОМЕР_1 , 1959 року випуску, шляхом укорочення саморобним способом ствола і відокремлення прикладу, для стрільби придатний, самовільний постріл із цієї зброї без прикладання на спусковий гачок необхідного зусилля та без взводу курка неможливий; даними протоколів огляду місця подій; даними протоколу слідчого експерименту; даними висновку судово-медичної експертизи та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що дії ОСОБА_8 не можуть бути кваліфіковані як умисне вбивство, вчинене на замовлення, не ґрунтуються на зібраних в матеріалах провадження доказах та спростовуються, зокрема, даними відеозапису слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_8 добровільно розповів, що ОСОБА_13 скаржилася йому на свого чоловіка, висловлювала побажання, щоб з ним хтось розправився, щоб його ніколи не бачити. Крім того, матеріалами провадження встановлено, що крім особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 ніхто не міг повідомити час повернення додому ОСОБА_9 .
Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про незаконне засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки, на думку захисника, зброя була передана засудженим добровільно, а тому він має бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 цієї статті. Однак, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 передав наявну в нього вогнепальну зброю під час проведення оперативно-розшукових дій працівниками міліції, а тому в даному випадку не можна говорити про добровільність здачі ОСОБА_8 зброї органам влади.
Таким чином, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що є злочинами середньої тяжкості та особливо тяжким, особу винного, який позитивно характеризується, обставини, що пом`якшують покарання, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій частин статей, за якими його визнано винним.
Також суд правильно призначив засудженому ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 70 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3