Ухвала

іменем України 13 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2015 року,

встановила :

вироком Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Полтави, громадянина України,

проживаючого за адресою: м. Полтава,

АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань призначеного за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 остаточно визначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2015 року цей вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у таємних викраденнях чужого майна (крадіжках) вчинених повторно, поєднаних із проникненням у житло. Злочини вчинено за наступних обставин.

08.11.2014 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_1, шляхом пошкодження віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_8, звідки таємно повторно викрав майно та грошові кошти потерпілої ОСОБА_2 на загальну суму 41280 грн.

10.11.2014 року приблизно о 9 годині ОСОБА_1, шляхом пошкодження віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_2, звідки таємно повторно викрав майно потерпілої ОСОБА_3 на загальну суму 18940 грн.

10.11.2014 року приблизно о 11 годині ОСОБА_1, шляхом пошкодження віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_3, звідки таємно повторно викрав грошові кошти потерпілої ОСОБА_4 в загальній сумі 35777,46 грн.

24.12.2014 року приблизно о 9 год. 30 хв. ОСОБА_1, шляхом пошкодження віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_4, звідки таємно повторно викрав грошові кошти та майно потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 4128,40 грн.

25.12.2014 року приблизно о 9 годині ОСОБА_1, шляхом пошкодження віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_5, звідки таємно повторно викрав грошові кошти та майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 3500 грн.

19.01.2015 року приблизно о 10 годині ОСОБА_1, шляхом пошкодження віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_6 звідки таємно повторно викрав майно потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 10317,13 грн.

22.01.2015 року приблизно о 14 годині ОСОБА_1, шляхом пошкодження металевої решітки та вікна, проник до будинку АДРЕСА_7, звідки таємно повторно викрав майно та грошові кошти потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 1325 грн.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ставить питання про пом'якшення призначеного йому покарання. Повідомляє, що вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому. Вказує на незадовільний стан здоров'я батьків, які потребують допомоги.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні всіх епізодів інкримінованих правопорушень та кваліфікація його дій у касаційному порядку засудженим не оспорюються.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Суд з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості всіх вчинених ОСОБА_1 злочинів, усі обставини справи, у тому числі й ті, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, особу винного, який не працює, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став.

Суд призначив ОСОБА_1 покарання наближене до мінімального, передбаченого санкцією статті обвинувачення, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Правильно, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_1 судом визначене і остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Колегія суддів погоджується, що призначене ОСОБА_1 покарання є справедливим, сприятиме його виправленню і перевихованню, попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про його пом'якшення.

Доводи засудженого, які аналогічні доводам його апеляції, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11