Справа № 206/2579/15-к
1-кс/206/262/15
У Х В А Л А
22 травня 2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження №0000888 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.04.2015р. Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, суд
В С Т А Н О В И В:

22 травня 2015р. слідчий СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Слідчий вказав у клопотанні, що 21.05.2015р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Вина ОСОБА_6 , як вказав слідчий повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, показами потерпілого та речовими доказами.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ч.2 ст.186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до шести років.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування, знищити, сховати або викривити речі та документи, що мають вагоме значення для встановлення обставин злочину і незаконно впливати на інших учасників процесу, а також у зв`язку із неможливістю запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання.

В судовому засіданні ОСОБА_6 просив не застосовувати запобіжний захід тримання під вартою.

Вислухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності, враховуючи думку прокурора, який підтримав клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за таких підстав.

У відповідності до ст.176 КПК України, запобіжним заходом є тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором.

За змістом ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991р. зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення не застосовується. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд вважає, що в судовому засіданні не доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015р. за ч.2 ст.186, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 КК України йому призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, який набрав законної сили 28.04.2015р, а виконання вироку не відбулося.
Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:
1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;
6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;
7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;
8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
9) носити електронний засіб контролю.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Судом встановлено, що 28 квітня 2015р. Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_6 було остаточно призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. Вирок набрав законної сили 28.04.2015р.
13 травня 2015р. Самарським районним судом м.Дніпропетровська направлено начальнику Самарського РВ розпорядження судді про виконання вироку про позбавлення волі ОСОБА_6 строком на 3 роки та набрання вироком законної сили, тобто ОСОБА_6 по суті тримається під вартою.

Однак, станом на 22 травня 2015р. ОСОБА_6 не доставлено у кримінально-виконавчу установу для відбування покарання.

Суд не вбачає правових підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім того, слідчий не виклав у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини скоєного кримінального правопорушення.
Слідчий та прокурор не довели в судовому засіданні, що стосовно підозрюваного за таких обставин можливо застосувати запобіжний захід тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити слідчому в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-184, 193-194, 196-197, 369-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У клопотанні слідчому Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській обл. ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області

С Л І Д Ч И Й С У Д Д Я ОСОБА_1