Номер провадження: 11-кп/785/911/15
Номер справи місцевого суду: 509/393/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.09.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 травня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, освіта неповна загальна середня, не одружений, не працює, невійськовозобов`язаний, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування назначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів та судових витрат по справі, -

встановив:
вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Злочин вчинених за таких обставин.

15 листопада 2014 року приблизно о 22:30 годині ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, умисно, з користі, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, прибули до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де проживає подружжя ОСОБА_10 .

Після чого обвинувачений із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вдягнені в темний одяг, з масками на обличчі, проникли через незаперті ворота на огороджену територію подвір`я, де в цей час знаходилися власники домоволодіння потерпілі подружжя ОСОБА_10 .

Діючи, згідно розробленому плану, ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_11 з метою перешкоджання йому надати допомогу дружині ОСОБА_12 і почав боротись з ним, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В цей час, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виходячи за межі домовленості з ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, здійснила - постріл вгору з пістолета, про існування якого ОСОБА_8 було не відомо, після чого зірвала з шиї потерпілої ОСОБА_12 золотий ланцюжок із кулоном, вагою 31 грам, загальною вартістю 27800 гривень.

Після цього, нападники намагались втекти з місця події, але ОСОБА_8 був затриманий потерпілими.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, в зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Вказує, що;:

- судом не вірно визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим злочину;

- безпідставно не застосовано таку кваліфікуючу ознаку як проникнення до домоволодіння та житла;

- у вироку невірно викладені показання потерпілих та свідків, які вони надавали у судовому засіданні, що потягло незаконну зміну правової кваліфікації з ст. 187 КК України на ст. 186 КК України;

- не вірно вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в тому ж суді в іншому складі суду із стадії призначення справи до судового розгляду; пояснення обвинуваченого і його захисника, які впросили залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 409 ч. 1 п. 3 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, зокрема те, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Відповідно до ч. 6 вказаної норми Закону, у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлені обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог цієї норми закону. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт повинен містити певні вимоги, які чітко регламентовані вказаною нормою закону і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в обвинувальному акті не викладенні належним чином фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. В обвинувальному акті викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного. З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.

Більш того, твердження органу досудового розслідування в обвинувальному акті, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 415, ч. 1 ст. 412 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому апеляційний суд вважає можливим обрати у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, що прокурором не заперечується.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 травня 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в тому ж суді в іншому складі суду

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , роз`яснивши йому обов`язок щодо заборони залишати вказане житло з 23-00 до 7-00 год.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого) або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання цієї ухвали та контроль за поведінкою ОСОБА_8 покласти на співробітників Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4