Справа № 168/619/15-к Провадження №11-кп/773/501/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, з повною вищою освітою, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, несудимого,

визнано винним за ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_7 постановлено звільнити від відбування призначеного покарання, якщо протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і буде повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації туди.

Строк покарання постановлено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 за проведення інженерних транспортно-трасологічних експертиз 2210.88 грн. у доход держави.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд Волинської області, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 03.07.2015 року близько 22 год. 20 хв. на автодорозі Стара Вижівка-Буцин Старовижівського району керував автомобілем Мерседес Спринтер, д/н НОМЕР_1 , неуважно слідкуючи за дорожньою обстановкою, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, виявивши неадекватні дії велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку і скоїв наїзд на останнього. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 помер на місці події.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив п.п. 2.3 б;12.3;12.6 г ПДР, які є у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП) і наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вчиненого ОСОБА_7 злочину та кваліфікації його дій, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи покарання суд не в повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Вважає, що в даному випадку слід обов`язково призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки судом першої інстанції незастосування додаткового покарання у вироку не вмотивовано.

Просить вирок місцевого суду скасувати в частині призначеного покарання і призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, крім основного покарання, ще й додаткове - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст вироку та основні доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника, які заперечили апеляцію та просили залишити вирок без зміни, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, є обґрунтованим і в апеляційній скарзі не заперечується. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Визначаючи вид і міру основного покарання щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких, однак вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, а також віктивну поведінку потерпілого, який неадекватно рухався по автодорозі у стані алкогольного сп`яніння, прохання потерпілих суворо його не карати та добровільне відшкодування збитків. Враховано судом і відсутність обтяжуючих і наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Зважаючи на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що основне покарання обвинуваченому у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із звільненям від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України призначене судом із врахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Призначення такого покарання ніким не оспорюється.

Разом з тим, як вбачається з вироку суду, судом першої інстанції належним чином не вмотивовано питання непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи представника потерпілої про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість незастосовуння до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який потягнув за собою смерть потерпілого ОСОБА_11 і дії обвинуваченого перебувають в прямому причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при вказаних обставинах місцевий суд, не обговоривши необхідність призначення додаткового покарання і не призначивши його обвинуваченому, порушив в цій частині вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки зазначене не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та суспільній небезпечності вчиненого діяння, особі обвинуваченого.

З наведених підстав, вирок суду першої інстанції, відповідно до п.1. ч.1 ст.413 КПК України, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Враховуючи характер і спосіб вчинених ОСОБА_7 протиправних дій, тяжких наслідків які настали, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому, крім основного покарання, слід призначити також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, суд задовольняє апеляцію представника потерпілої, скасовує вирок в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої задовольнити частково.

Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2-х річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: