УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/1372/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпівці, Чуднівського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та визнано невинуватим.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасовано та звільнено його з-під варти в залі судового засідання.
Речові докази: радіатор до а/м «Москвич?412»; вентилятор до а/м «Москвич?412»; колектор до а/м «Москвич?412»; клапанну кришку до а/м «Москвич?412»; ремінь генератора до а/м «Москвич?412»; бензонасос до а/м «Москвич?412»; патрубок до а/м «Москвич?412», які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_10 - залишено останньому; поліетиленовий пакет, пляшка пластикова, шапка спортивна, мішок коричневого кольору, сумка різнокольорова, мішок білого кольору, які передані до кімнати зберігання речових доказів при Попільнянському РВ УМВС України в Житомирській області знищити.
в с т а н о в и л а:
Як зазначено у вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 23.04.2012 року близько 21 год. знаходячись в с.Василівка, Попільнянського району, Житомирської області, з метою повторної крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , де підійшов до незачиненого автомобіля марки «Москвич?412», в якому зберігались до нього, ОСОБА_10 , автозапчастини, звідки таємно, повторно шляхом вільного доступу почав викрадати: радіатор до а/м «Москвич?412», вартістю 150 гривень; вентилятор до а/м «Москвич?412», вартістю 10 гривень; колектор до а/м «Москвич?412», вартістю 30 гривень; клапанну кришку до а/м «Москвич?412», вартістю 40 гривень; ремінь генератора до а/м «Москвич?412», вартістю 20 гривень; бензонасос до а/м «Москвич?412», вартістю 50 гривень; патрубок до а/м «Москвич?412», вартістю 15 гривень, а всього майна на загальну суму 315 гривень, однак свій злочинний умисел довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був помічений ОСОБА_11 .
Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані: за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Суд першої інстанції, мотивуючи прийняте рішення щодо виправдання обвинуваченого, оцінивши надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності дійшов висновку, що зібрані в кримінальному провадженні докази не доводять вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно.
В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вважає, що вирок суду є незаконним, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону.
Вважає, що виправдовуючи обвинуваченого, суд неправильно застосував підстави для винесення виправдувального вироку, не зазначив положення ст. 373 КПК України, що є порушенням вимог ст. 374 КПК України щодо змісту вироку.
На його думку, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України доведена.
Вважає, що факт відмови обвинуваченого ОСОБА_8 від власного зізнання, яке він зробив під час допиту, не є підставою для визнання явки з повинною, яка була відібрана з дотриманням закону недопустимим доказом.
Також, вказує на безпідставність висновків суду про залишення без реагування звернення суду про повідомлені обвинуваченим факти застосування недозволеним методів слідства при написанні ним явки з повинною, оскільки в листі суду про такі факти не зазначалося, а лише доводилось про незаконні дії працівників міліції при затриманні ОСОБА_8 у 2014 році, що не підтвердилось при проведенні службової перевірки, висновки якої були надані суду.
Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, оскільки судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що є порушенням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України.
Суд не врахував, що показання обвинуваченого не узгоджувались з показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 щодо часу перебування в автомобілі.
Судом в порушення норм КПК не були оголошені в судовому засіданні письмові докази долучені до справи за клопотанням прокурора, а зокрема протокол огляду місця події, протоколи огляду предметів, явка з повинною, висновок службової перевірки, які в сукупності підтверджували доведеність вини обвинуваченого.
Вказує, що в ході судового розгляду кримінального провадження суд допустив порушення вимог ст. 107 КПК України, оскільки в ході судового засідання, яке відбувалося 10.03.2015 року після виходу суду з нарадчої кімнати, при оголошенні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, встановлено відсутність фіксування технічним засобом зазначеної процесуальної дії. Також, в ході проведення судового засідання 05.11.2014 року, фіксування технічними засобами при оголошенні клопотань обвинуваченим, відсутнє (не чіткий звукозапис, шуми), що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно до ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
В запереченні захисник ОСОБА_9 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити в силі.
Вважає, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки судом зроблені висновки, які повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. В ході розгляду справи в суді не було допущено вимог кримінального процесуального закону та вірно застосовано норми кримінального закону.
На його думку, сторона обвинувачення не довела в суді те, що обвинувачений ОСОБА_8 хотів викрасти майно ОСОБА_10 . Посилання апелянта на нібито написану ОСОБА_8 явку з повинною не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений не міг самостійно написати такий документ. Крім того, явка з повинною написана вже після оформлення документів про злочин.
Зазначає, що під час розслідування справи було допущено порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки явка з повинною була отримана від ОСОБА_8 в результаті жорстокого поводження.
Вказує, що підстави для призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, на які посилається апелянт відсутні. Всі судові засідання належним чином фіксувалися технічними засобами.
В запереченні потерпілий ОСОБА_10 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити в силі.
Вважає, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки суд зробив правильні висновки, які повністю відповідають фактичним обставинам справи. В ході розгляду справи в суді не було допущено порушень закону.
На його думку, сторона обвинувачення не довела в суді, що обвинувачений ОСОБА_8 хотів викрасти його майно.
Зазначає, про те, що ОСОБА_8 хотів лише переночувати в автомобілі та в нього не було думки здійснити крадіжку з даного господарства. Покази, які надав обвинувачений суду відповідають дійсності та є правдивими.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення захисника та обвинуваченого на апеляційну скаргу, частково дослідивши за клопотанням прокурора матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблені судом на підставі доказів, які були перевірені під час розгляду провадження та їм дана належна оцінка у судовому рішенні.
При цьому, суд виходив із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст. 17 КПК України про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів, що доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, безпосередньо допитавши в суді обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка обвинувачення ОСОБА_11 .
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , не визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно весною у 2012 році прийшов на подвір`я ОСОБА_10 , де в той час, стояв автомобіль «Москвич», щоб лягти і відпочити в салоні автомобіля, оскільки був знайомий з ОСОБА_10 , почувався зле і не мав місця де заночувати. При цьому, він виклав з автомобіля автозапчастини які знаходились на задньому сидінні автомобіля та йому заважали, не маючи наміру їх викрадати. Згодом прийшов потерпілий, а потім його син, які накричали на нього, бо вважали, що він хотів щось викрасти і його вигнали.
Обвинувачений також пояснив, що при собі мав пакет в якому була шапка. Категорично заперечував, що в нього були якісь мішки. В судовому засіданні стверджував, що при написанні явки з повинною на нього, працівниками міліції, здійснювався психологічний тиск.
Потерпілий ОСОБА_10 , підтвердив показання обвинуваченого та пояснив, що обвинувачений час від часу допомагав йому по господарству. Вечором на весні 2012 року, йому зателефонувала дружина та повідомила, що біля автомобіля «Москвич» хтось знаходиться. Підійшовши до автомобіля він побачив, що дверці відчинені, запчастини, які він зняв з автомобіля та склав на заднє сидіння лежать поруч з автомобілем, а на задньому сидінні лежить ОСОБА_8 , який після того як він його декілька раз окликнув повідомив йому, що приліг бо йому стало зле.
Міліцію повідомив син, оскільки на наступний день вони виявили відсутність радіоприймача та запідозрили, у її крадіжці ОСОБА_8 , але згодом він повірив обвинуваченому, оскільки останній завжди йому допомагав, не вживав алкоголь, добре працював, був надійним і при ньому, коли він йшов від автомобіля нічого не було.
На даний час він не вважає причетним до вчинення цього злочину обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що весною 2012 року у вечірній час він бачив, як хтось з городу йшов спокійною ходою до автомобіля "Москвич", що належить ОСОБА_10 і про це повідомив свою сусідку, яка в свою чергу зателефонувала ОСОБА_10 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені докази не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна та не спростовують показання обвинуваченого, що він прийшов до автомобіля щоб переночувати, а запчастини вийняв з автомобіля, оскільки вони йому заважали лягти на заднє сидіння.
На думку колегії суддів, показання потерпілого в судовому засіданні, на які посилалось обвинувачення та свідка ОСОБА_11 , який фактично повідомив суду що особа йшла до автомобіля не ховаючись, навпаки спростовують саме обвинувачення, оскільки узгоджуються з показаннями ОСОБА_8 про відсутність у нього наміру викрадати автозапчастини.
Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_8 вчиняв якісь дії для реалізації свого умислу направленого на викрадення майна, як наприклад: демонтував запчастини з автомобіля, складав їх у мішок чи торбу, зв`язував, намагався їх винести, втекти непоміченим, після того як його виявив в салоні автомобіля потерпілий, що з врахуванням його похилого віку міг зробити, обвинуваченням не надано.
Не доводять вину обвинуваченого і інші докази на які посилається державне обвинувачення в апеляційній скарзі, а зокрема протокол огляду місця події від 02.05.2012 з фото таблицями, протоколи огляду предметів від 12.06.2012 (а.с. 98, 99), оскільки вони лише констатують знаходження в автомобілі на момент огляду автозапчастин, які потерпілий склав в салон автомобіля та знаходження пакета з речами обвинуваченого, що на думку колегії суддів будь-яким чином не доводить вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки він не заперечує, що знаходився в автомобілі та вийняв з салону автомобіля автозапчастини.
Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції вважає, що не можна обґрунтовувати доведеність обвинувачення, у тому числі, вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, протоколом явки з повинною, в тому числі і з тих підстав, що об`єктивність зазначених у ній фактів заперечувалась обвинуваченим при його допиті у суді з підстав застосування до нього недозволених методів слідства, у справі відсутні інші докази які підтверджували б її об`єктивність і орган досудового розслідування не визнав ці обставини при складанні обвинувального акту як пом`якшуючі покарання.
Колегія судів, також враховує, що відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати свої висновки показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а згідно до ч.3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, що підтверджує правильність висновків суду про недопустимість явки з повинною отриманої від ОСОБА_8 в статусі свідка.
Розбіжності в показаннях обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_11 про час, який ОСОБА_8 знаходився поруч з автомобілем, також не підтверджують доведеність його вини та можуть бути зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що обвинувачення ОСОБА_8 не ґрунтується на наданих досудовим розслідуванням доказах проаналізувавши їх у вироку з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів, за клопотанням прокурора дослідила в суді апеляційної інстанції долучені судом першої інстанції до матеріалів кримінального провадження та досліджені, як зазначено в апеляційній скарзі з порушеннями процесуального закону судом першої інстанції, протоколи огляду місця події та предметів, явку з повинною, висновок службової перевірки, характеристику, тощо та переконалася, що зазначені докази як окремо так і в сукупності з іншими доказами, що надало обвинувачення не підтверджують доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на крадіжку чужого майна.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в тому числі і з підстав непроведення технічної фіксації усього судового розгляду колегія суддів не знаходить.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд фіксувався за допомогою технічного засобу, носії долучені до матеріалів провадження та дають можливість в повній мірі ознайомитись з ходом судового розгляду, в тому числі на CD дисках зафіксовані судові засідання від 05.11.2014 року та 10.03.2015 року, а відсутня частина судового засідання при проголошенні ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченого від 10.03.2015 року зафіксована на CD диску відеоконференції (а.с. 213- 216).
Приймаючи рішення про залишення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 в силі колегія суддів також враховує, що згідно з вимогами ч.3 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасовувати виправдувальний вирок з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого, а згідно до ч.2 ст. 411 КПК України вирок може бути скасований чи змінений з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження лише тоді, коли така невідповідність вплинула чи могла вплинути на вирішення питання по винуватість чи невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а оскільки колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по суті прийнято законне, обґрунтоване та справедливе рішення підстав для його зміни та скасування не має.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у справі залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Запобіжний захід обраний апеляційним судом ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання скасувати.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: