Провадження № 11-кп/780/1416/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 08.12.2015

УХВАЛА
іменем України
08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його особистою власністю.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволено. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдані матеріальні збитки в розмірі 126293, 67 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Цивільний позов заступника прокурора Білоцерківського району прокурора в інтересах міського фінансового управління Білоцерківської міської ради до ОСОБА_7 задоволено. Стягнути з ОСОБА_7 на користь міського фінансового управління Білоцерківської міської ради витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 від злочину у розмірі 3687, 02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1143 грн. 35 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 25 березня 2014 року близько 21 год. 40 хв. ОСОБА_7 , рухаючись в якості пасажира на найнятому ним в цей же день у м. Біла Церква Київської області автомобілі «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 із кооперативу «Меліоратор», розташованого біля с. Томилівка Білоцерківського району Київської області, умисно, з корисливих мотивів, вирішив незаконно, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, заволодіти вказаним автомобілем. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 під час того як вони проїхали близько 600 м від населеного пункту с. Томилівка Білоцерківського району Київської області, попросив водія ОСОБА_9 зупинити автомобіль. Коли автомобіль був зупинений, ОСОБА_7 , перебуваючи на задньому пасажирському сидінні, умисно, з пристрою для відстрілу гумовими кулями, зробив два прицільні постріли в потиличну ділянку голови водія автомобіля ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани на голові, які згідно висновку експерта № 168/д від 10.06.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після здійснених пострілів потерпілий ОСОБА_9 , рятуючись від протиправних дій ОСОБА_7 , залишив автомобіль та побіг в бік с. Томилівка Білоцерківського району Київської області, а ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем марки «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 154407, 30 грн., яка в 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, завдавши потерпілому ОСОБА_9 великої матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити йому призначене покарання. Вважає, що призначене покарання є суворим, оскільки при обранні виду та міри покарання суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання. В частині вирішення долі речових доказів просить вирок змінити та повернути мобільний телефон «Айфон 4» із сім-картою власнику його матері ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та призначити покарання нижче нижчої межі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і у разі надання можливості виправитися без відбування покарання, у обвинуваченого буде можливість працювати і якомога швидше в повному обсязі розрахуватися з потерпілим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого йому злочину. Також обвинувачений визнав пред`явлені цивільні позови.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та цивільні позови не можуть бути оскаржені та відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно; обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, і дійшов до висновку, що ОСОБА_7 представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто призначення йому покарання у виді позбавлення волі у нижній межі санкції ч. 3 ст. 289 КК України. Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 289 КК України - конфіскація майна, суд першої інстанції враховуючи вимоги ст. 59 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, вчинення злочину з корисливих мотивів, особу винного, прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 зазначеного додаткового покарання.

При цьому суд першої інстанції, незважаючи на обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, не визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, та не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру при призначенні покарання ОСОБА_7 , та вважає, що призначене йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майнавідповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та не знаходить підстав для призначення йому покарання нижче нижчої межі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Тому посилання ОСОБА_7 та його захисника, зазначене в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не врахував його особу, тяжкість злочину та обставини справи, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, мобільний телефон «Айфон 4, виявлений під час огляду місця події та визнаний речовим доказом, був у володінні обвинуваченого ОСОБА_7 , не належить потерпілому ОСОБА_9 , а тому вирок в частині вирішення долі речових доказів, а саме мобільного телефону «Айфон 4, який був безпідставно повернутий судом потерпілому ОСОБА_9 , підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення долі речових доказів, виключивши з вироку рішення щодо повернення мобільного телефону «Айфон 4» потерпілому ОСОБА_9 , та зазначити: «мобільний телефон «Айфон 4» реалізувати у встановленому порядку в рахунок відшкодування ОСОБА_7 шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_9 »

В інший частині вирок залишити без змін.

Головуючий

Судді