Справа № 183/6983/15
№ 1-кп/183/856/15
В И Р О К
іменем України
10 листопада 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого ПСП «Шахтоуправління Дніпровське ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», одруженого, що має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:
02 квітня 2014 року наказом № 71 командира військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду фельдшера медичної роти.

Сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно дотримуватися Конституції України та Законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

03 жовтня 2014 року сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин, службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_5 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та заявив про себе.

В подальшому, 11 жовтня 2014 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин, службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

19 жовтня 2014 року ОСОБА_5 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та заявив про себе.

Після цього, а саме 21 жовтня 2014 року, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин, службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_5 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та заявив про себе.

Далі, 01 листопада 2014 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин, службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

06 листопада 2014 року ОСОБА_5 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та заявив про себе.

Крім того, 08 листопада 2014 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин, службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

21 листопада 2014 року ОСОБА_5 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та заявив про себе.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, а також самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше одного місяця.

Обвинувальний акт надійшов до Новомосковського міськрайонного суду з угодою про визнання винуватості, відповідно до якої під час досудового розслідування підозрюваний повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального правопорушення, прокурор та підозрюваний узгодили покарання обвинуваченому у виді штрафу.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання.

У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, а також самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше одного місяця.

При призначенні покарання суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений раніше не був судимий, за місцем служби та за місцем роботи характеризується позитивно, скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання визнається щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, обвинувачений займається суспільно-корисною працею, на утриманні має двох малолітніх дітей, тому з урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 жовтня 2015 року між прокурором Дніпропетровської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України та підозрюваним ОСОБА_5 .

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 407 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1