Дата документу Справа № 10-1017/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10-1017/11 Головуючий в 1-й інстанції:
ОСОБА_1

Доповідач: Жовніренко В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого-судді Кузьмичова В.Ю.

суддів Жовніренко В.П., Шаповал О.С.

за участю прокурора Гальчанського Є.О.

заявника ОСОБА_2

розглянула в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, матеріали по апеляції ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2011 року, якою

залишена без задоволення скарга ОСОБА_2 на бездіяльність співробітників Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області та про визнання незаконною постанови УІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 10.06.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність співробітників Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, які винесли необґрунтовану, на його думку, постанову від 10.06.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, не убачивши в їхніх діях ознак злочинів, передбачених ст. ст. 190, 388 КК України.

У скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням Комунарського

райсуду м. Запоріжжя від 16.05.2003 р. у його позовних вимогах до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу було відмовлено. У забезпечення даного позову накладався арешт на житловий будинок у с. Широке Запорізького району Запорізької області, по вул. Силова, 59. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.08.2003 р. вищевказане рішення було скасовано й винесене нове рішення, яким на користь ОСОБА_2 була стягнена сума боргу з ОСОБА_3 за договором позики.

18.05.2004 р. ухвалою судді Комунарського райсуду м. Запоріжжя арешт з будинку був знятий за заявою ОСОБА_3 у зв'язку з, нібито, добровільним погашенням боргу. Однак, виконавче провадження дотепер перебуває на виконанні в Комунарському ВДВС м. Запоріжжя й не виконано, тому що подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 фіктивно розірвали шлюб й поділили

майно таким чином, що за боржником ОСОБА_3 не залишилося ніякого коштовного майна, усе дісталося ОСОБА_4, що підтверджується рішенням Шевченківського райсуду м. Запоріжжя від 02.07.2004 р. Ухвала судді Комунарського райсуду м. Запоріжжя від 18.05.2003 р. про зняття арешту з будинку було скасована, однак, дотепер, держвиконавець Комунарського ВДВС м. Запоріжжя не може по відновленому виконавчому провадженню виконати ухвалу апеляційного суду від 26.08.2003 р., тому що по реєстраційних документах, спірний будинок боржникові ОСОБА_3 не належить і реалізований бути не може.

У зв'язку із чим, він звернувся зі скаргою на бездіяльність співробітників Комунарського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, які переадресували його скаргу для розгляду до Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області. Ті, у свою чергу, винесли постанову від 10.06.2011 р. про відмову в порушенні кримінальної справи щодо подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, не убачивши в їхніх діях ознак злочинів, передбачених ст. ст. 190, 388 КК України. Після чого, він звернувся зі скаргою на бездіяльність співробітників Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області до Комунарського райсуду м. Запоріжжя. Постановою суду від 01.08.2011 р. йому було відмовлено в прийнятті до розгляду скарги, з роз'ясненням про звернення за територіальністю.

Тому, він просив у скарзі визнати неправомірною бездіяльність співробітників Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області й скасувати постанову від 10.06.2011 р., направивши матеріали для проведення додаткової перевірки.

Районний суд залишив подану скаргу без задоволення, посилаючись на те, що прокуратурою Запорізького району Запорізької області проводилася перевірка законності постанови, прийнятої 10.06.2011 р. УІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, внаслідок чого було встановлено, що перевірка по скарзі ОСОБА_2 проведена повно, з дотриманням вимог КПК України, при цьому, підстав для порушення кримінальної справи щодо подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не встановлено та постанова від 10.06.2011 р. визнана законною і обґрунтованою. Також суд вважає, що заявник ОСОБА_2 у своїх доводах не вказує конкретно, у яких злочинних діях він обвинувачує подружжя ОСОБА_4 і просить суд зобов'язати співробітників Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області знайти підстави для їхнього притягнення до кримінальної відповідальності, тоді як, фактично, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини, які були дозволені в цивільному судочинстві, після чого, було відкрите виконавче провадже6ння, що, дотепер, перебуває на виконанні в Комунарському ВДВС м. Запоріжжя. Окрім цього суд зазначив, що у випадку бездіяльності працівників виконавчої служби, порядок оскарження дій держвиконавця передбачений розділом 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

В апеляції ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, винести свою постанову, якою скасувати постанову Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 10.06.2011 р. та визнати протиправними дії Запорізького РВ при розгляді його заяви про злочин в порядку ст. 97 КПК України, а в порядку ст. 23-2 КПК України звернути увагу компетентних органів на факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів.

В обґрунтування апеляції послався на те, що суд не дав оцінки фактам того, що:

- боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4, незважаючи на те, що на придбаний ними у шлюбі будинок № 59 у с. Широке, судом 19.09.2011 року був накладений арешт для забезпечення виконання рішення суду про стягнення боргу, продали будинок, після чого будинок знов став належати ОСОБА_4 за договором дарування, у звязку з чим, через злісне ухилення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від виконання рішення суду про стягнення боргу, в т.ч. за рахунок їх іншого спільно нажитого у шлюбі майна, виконавча служба була позбавлена можливості виконати рішення суду про стягнення боргу;

- ОСОБА_4 надала до ВДВС Комунарського району м. Запоріжжя підроблену ухвалу Шевченківського райсуду з неіснуючим №2-530/03 про скасування арешту на 5 автомобілів, внаслідок чого арешт було скасовано, а виконавча служба була позбавлена можливості виконати рішення суду про стягнення боргу;

- ОСОБА_4 надала до Запорізького ВДВС Запорізької області незаконну ухвалу Комунарського райсуду м.Запоріжжя від 18.05.2004 року, при цьому судом не дана відповідь, яким чином Запорізький ВДВС виніс постанову про скасування арешту на будинок, якщо виконавчого провадження у нього ніколи не було.

Також зазначає, що висновки слідчого у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.06.2011 року не відповідають обставинам справи, оскільки після підготовки 26.03.2011 р. відмовного матеріалу, Запорізький РВ вже 08.04.2011 р. вбачав за необхідне перевірити факти, викладені у його заяві в порядку ст. 97 КПК України, тому листом за № 3727 направив її для розгляду до Комунарського РВ м. Запоріжжя, який його заяву про злочин не розглядав і листом від 20.04.2011 р. за №5769 повернув її до Запорізького РВ для розгляду в порядку ст. 97 КПК України. Однак, 08.05.2011 р. Запорізький РВ, так і не розглянувши його заяву про злочин, листом за №5058, черговий раз направив її до Комунарського РВ в порядку ст. 97 КПК України, проте Комунарський РВ знов відмовився розглянути його заяву про злочин і листом від 01.06.2011р. за №68/7930 направив її до Запорізького РВ для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України.

Окрім цього вважає, що Запорізький РВ був зобов'язаний при розгляді його пояснень, клопотань та доданих до них документів вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочинів, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити причини і умови, які сприяли вчиненню злочину, вжити всіх можливих заходів, щоб припинити злочин.

Таким чином, на думку апелянта, постанови Запорізького РВ є немотивованими, в них не дана оцінка вищевказаним фактам, а в результаті неправомірних дій співробітників Запорізького РВ протягом дуже тривалого часу не було прийняте мотивоване рішення по його заяві про злочин, не дана правова оцінка вищевказаним діям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, внаслідок чого ВДВС позбавлений можливості виконати рішення суду про стягнення боргу.

Також вказує на те, що суд при розгляді його скарги порушив вимоги ст. 2 КПК України та окрім цього, залишив поза увагою заявлене в його письмових поясненнях клопотання про винесення окремої постанови в порядку ст. 23-2 КПК України.

Вислухавши доповідача, заявника ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію, прокурора, який заперечував проти апеляції, колегія суддів, перевіривши матеріали і обговоривши доводи апеляції, доходить висновку, що апеляція підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі ст. 236-2 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, суд витребовує матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні справи, знайомиться з ними, в разі необхідності заслуховує пояснення особи, яка подала скаргу, та перевіряє чи були при відмові про порушення кримінальної справи виконані вимоги ст.99 КПК України.

Вказані вимоги кримінально-процесуального закону при розгляді скарги ОСОБА_2 судом, на думку колегії суддів, не були виконані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд, отримавши відмовний матеріал №1422 по заяві ОСОБА_2, фактично з ним не знайомився, оскільки в цьому матеріалі навіть відсутня заява ОСОБА_2 від 06.06.2011 року про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_3, про яку зазначено в постанові від 10.06.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи (відмовний матеріал).

Суд, не ознайомившись з відмовним матеріалом №1422 по заяві ОСОБА_2, не дав йому оцінки і фактично не перевірив, чи були при відмові про порушенні кримінальної справи виконані вимоги ст.99 КПК України, а лише зазначив в постанові, що прокуратурою Запорізького району Запорізької області проводилася перевірка законності постанови, прийнятої 10.06.2011 року, якою було встановлено, що перевірка по скарзі ОСОБА_2 проведена повно, з дотриманням вимог КПК України та постанова від 10.06.2011 р. визнана законною і обґрунтованою.

При цьому суд також не взяв до уваги, що в постанові від 10.06.2011 року зазначено, що із заявою за фактом вчинення шахрайства ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2, а далі зазначено, що при проведенні перевірки встановлено, що раніше ОСОБА_3 звертався в Запорізький РВ по даному факту і по його заяві було прийнято рішення від 26.03.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України (а.с. 9 відмовного матеріалу) .

Відповідно ж до постанови від 26.03.2011 року з заявою про незаконні дії подружжя ОСОБА_3 в Запорізький РВ звертався ОСОБА_2М, а не ОСОБА_3, як зазначено в постанові від 10.06.2011 року.

За таких обставин постанова судді не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню, з направленням справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно перевірити доводи скарги ОСОБА_2 з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, перевірити чи проводилась фактично перевірка заяви ОСОБА_2 06.06.2011 року, чи подавалась ним така заява, дати оцінку постанові від 10.06.2011 року і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2011 року, якою залишена без задоволення скарга ОСОБА_2 на бездіяльність співробітників Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області та про визнання незаконною постанови УІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 10.06.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, скасувати, матеріали по скарзі ОСОБА_2 направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.

Судді:

ОСОБА_5Ю ОСОБА_6ОСОБА_7