Дата документу Справа № 314/3047/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1

5 листопада 2015 року місто Запоріжжя

№11-кп/778/1884/15

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_2 - головуючого і доповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі -

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_1 (в режимі відеоконференцзв`язку),

адвоката ОСОБА_7 захисника ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1 ,

здійснив апеляційний розгляд ухвали судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року (головуючий суддя ОСОБА_8 , справа 314/3047/15-к, провадження 1-в/314/706/2015).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд установив:
щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Дніпрорудний , Запорізької області , зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 ,

засудженого вироком апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2012 року за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі, -

ухвалою Вільнянського районного суду міста Запоріжжя від 11 вересня 2015 року відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання з тим вмотивуванням, що він не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі:

засуджений просить скасувати судове рішення і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання. На думку засудженого, місцевим судом клопотання було розглянуто не об`єктивно, взято до уваги лише документи, надані адміністрацією, які не відповідають дійсності і характеризують його як особу, яка не стала на шлях виправлення.

При здійсненні апеляційного розгляду:

задоволено клопотання адвоката і до провадження долучені копія свідоцтва про одруження 17 грудня 2014 року засудженого з ОСОБА_9 , довідка з місця проживання ОСОБА_10 разом з чотирма неповнолітніми дітьми із зазначенням того, їх вітчимом є громадянин ОСОБА_11 ;

дослідженні матеріали судового провадження;

захисник та засуджений підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити;

прокурор знайшла рішення суду законним і обгрутованим;

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд залишає апеляційну скаргу без задоволення виходячи з такого.

Згідно з ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах не пов`язаних з позбавленням волі. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду звільнення від покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, або умовно - дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Отже, законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.

Як убачається з матеріалів провадження, зокрема довідки про заохочення і стягнення, ОСОБА_1 під час відбування покарання у Софіївській виправній колонії № 55 один раз допускав порушення режиму відбування покарання, за що на нього накладалось дисциплінарні стягнення, яке на цей час вже погашено та один раз з метою стимулювання слухняної поведінки заохочувався адміністрацією колонії (а.с.5).

Згідно характеристики (а.с.3-4), затвердженої адміністрацією виправної колонії, засуджений ОСОБА_1 за період відбування покарання в Софіївській ВК №55 характеризується посередньо. На виробництві установи не працевлаштований в зв`язку з хворобою на туберкульоз. Не залучався без оплати праці до роботи в господарчій обслузі відділення по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи , здійснення за ними належного догляду використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Адміністрацією установи розглядалися питання про можливість застосування зміни умов тримання засудженого, зокрема:

- зміна умов тримання, згідно ст.101 КВК України, наступила по відбуттю 1/4 строку покарання, тобто 26.09.2014 року. Рішенням комісії від 01.10.2014 року йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення;

- заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України, наступає по відбуттю 1/3 строку покарання, тобто 26.12.2014 року. Рішенням комісії від 15.01.2015 року йому відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення;

-умовно-дострокове звільнення, згідно ст.81 КК України, наступає по відбуттю 1/2 строку покарання, тобто 26.06.2015 року. Рішенням комісії від 30.06.2015 року йому відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення.

В судовому засіданні першої інстанції представник Софіївської виправної колонії зазначив, що засуджений ОСОБА_1 участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймав, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Твердження адвоката і засудженого про те, що останній є батьком дітей громадянки ОСОБА_9 документально не підтверджені.

Дослідивши вказані обставини та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки засуджений не довів свого виправлення під час відбування покарання, а погашення стягнень не вказують на його виправлення.

Крім того, невиконання ОСОБА_1 вироку в частині відшкодування покладених на нього судових витрат з посиланням на відсутність виконавчих листів, також характеризує його, як особу, яка не бажає стати на шлях виправлення.

Таким чином, доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі, суд вважає необґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись статтями 418,418 КПК України, апеляційний суд постановив:
ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4