Справа № 347/1869/15
Провадження № 11-кп/779/488/2015
Категорія ч.2ст. 389КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

номер кримінального провадження, внесеного 12. 09. 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань -1201 5090 1900 00357,

про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Попівці Волочиського району Хмельницької області жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, судимого 06.05.2015 року Косівським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 на вирок Косівського районного суду від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :
Вироком Косівського районного суду від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Косівського районного суду від 06 травня 2015 року за правилами ч. 4 ст. 72 КК України та остаточно визначено 1 рік 11 днів обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та відповідно до ст.. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації у органи кримінально-виконавчої інспекції. Запобіжний захід не обирався.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та наведених у вироку, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, протягом червня-серпня 2015 року, без поважних причин, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, перестав з`являтися до Вербовецької сільської ради, де повинен був відбувати 100 годин громадських робіт та в зазначений період часу не відпрацював з призначеного покарання 88 годин громадських робіт, чим умисно порушив порядок та умови відбуття даного покарання. Діями, які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає, що вирок Косівського районного суду від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотних порушень кримінального процесуального закону.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 389 КК України -1 рік обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 72 КК України повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Косівського районного суду від 06 травня 2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік 11 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який заперечив доводам апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, що стосуються характеристики особи обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України за викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність то вони, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження і призначенні покарання ОСОБА_6 додержав вказаних вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства і призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 КК України, приєднавши не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що останній не працює, суспільною корисною діяльністю не займається, при цьому протягом тривалого часу умисно ухилявся від виконання покарання за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт, а отже висновок суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком є необґрунтованим і таким, яке за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про відсутність у вироку суду мотивів звільнення від відбування покарання, оскільки застосовуючи ст. 75 КК України суд не зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого дали підстави для її застосування.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень буде необхідним і достатнім призначення йому покарання за правилами ст. 71 КК України, без застосування ст. 75 КК України оскільки покарання за попереднім вироком ОСОБА_6 не відбув.

Виходячи з наведеного, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, внаслідок м`якості, з ухваленням нового вироку.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості даного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме визнання своєї вини, розкаяння у вчиненому та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 передбачене санкцією ч.2 ст.389 КК України покарання у виді арешту, яке на думку колегії буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

За сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, до цього покарання слід приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком, врахувавши, що згідно ст.72 цього Кодексу, одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох місяців арешту.

На підставі ст. ст.71, 72 КК України шляхом повного приєднання не відбутого покарання за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2015 року у виді 100 годин громадських робіт, переведеного в інший вид покарання арешт, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді двох місяців одинадцяти днів арешту.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня приведення вироку до виконання відповідним органом чи установою.

В решті вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4