Номер провадження: 11-кп/785/1269/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.10.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючий ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні № 0002450, від 23.04.2013 року, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 28 липня 2015 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації та постійного місця проживання,
встановив:
Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджений за ст.121 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Під вартою знаходиться з 01.12.2013 року.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що в ніч з 21 на 22 квітня 2013 року, перебуваючи в стані алкогольного с п`яніння, на грунті неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 не менше двадцяти трьох ударів руками і ногами в голову та тулуб, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_9 на другий день помер в лікарні.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 стверджує, що оскаржений вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового виправдувального вироку за недоведеністю вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Зокрема захисник стверджує, що визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину в ніч з 21.04.2013 року на 22.04.2013 року, суд першої інстанції не взяв до уваги, що 21.04.2013 року о 16 годині ОСОБА_8 був затриманий працівниками міліції за дрібне хуліганство, а 22.04.2013 року був доставлений до суду для притягнення до адміністративної відповідальності і весь час перебував із працівником міліції.
Також захисник стверджує, що судом першої інстанції, при ухвалені вироку, не були взяті до уваги протокол про адміністративне правопорушення, від 21.04.2013 року, та ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси, від 22.04.2013 року, про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.
Крім цього, захисник в апеляційній скарзі стверджує, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки 24.07.2013 року ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, в проваджені, в якому ОСОБА_10 була визнана потерпілою, а ОСОБА_11 - свідком.
Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з заявами про вчинення обвинуваченим злочину звернулись не одразу після його вчинення, і не при їх допиті у кримінальному провадженні за ст.186 ч.2 КК України, а лише після того, як обвинувачений відбув покарання, призначене вироком від 27.13.2013 року за ст. 186 ч.2 КК України.
Решта доказів, на які послався у вироку суд першої інстанції, згідно з твердженнями апеляційні скарги захисника, доводять факт спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які потягли настання його смерті.
Однак, як стверджує захисник в апеляційній скарзі, ці докази не викривають ОСОБА_8 у вчиненні злочину, в зв`язку з чим обвинувачений підлягає виправданню за недоведеністю його вини у вчиненні злочину.
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі посилається на аналогічні доводи і стверджує про свою невинуватість.
Заслухавши захисника, який підтримав апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
На думку апеляційного суду вина ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в повному обсязі встановлена судом на підставі доказів, досліджених в ході судового розгляду.
Так, зокрема, потерпіла ОСОБА_12 , пояснила, що у квітні 2013 року вона не змогла додзвонитися свому брату - ОСОБА_9 та з чоловіком пішли до того додому в квартиру АДРЕСА_1 . Прийшовши побачили, що вхідні двері були відчинені, а в квартирі на підлозі лежав ОСОБА_9 без свідомості. Вони викликали швидку медичну допомогу, яка забрала брата до МКЛ №1, де той наступного дня помер.
Згідно з висновком експерта № 79-1508/2013 від 28.05.2013 року, у ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-лицева травма (садно, синці голови, перелам кісток носу, рвана рана правого слухового проходу, крововиливи в м`які тканини голови, крововилив під м`якими мозковими оболонками на опуклих поверхнях правих скроневої та потиличної долі, опукла поверхня лівої скроневої частки, півкуль мозочка); закрита травма грудної клітини (синець грудної клітини, перелом 6-11 правих і 7,8 лівих ребр); синець шиї; травма лівого передпліччя у вигляді синців.
Вказані пошкодження були спричинені від дії тупого предмету (предметів) утворились більше ніж за 24 години до настання смерті, кількість травмуючих впливів була не менше ніж двадцять три.
Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови та грудної клітини у вигляді переламу кісток носу, крововиливів під м`якими мозковими оболонками, переламів правих та лівих ребр. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 став шок.
На підставі викладених доказів судом беззаперечно встановлений ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_9 , механізм їх заподіяння, можливі знаряддя злочину предмети, яким могли бути спричинені тілесні ушкодження, а також причини і час настання смерті ОСОБА_9 .
В апеляційних скаргах вказані докази не спростовуються і апелянти не висловлюють проти них заперечень.
Що стосується тверджень апеляційних скарг стосовно того, що ці докази не викривають ОСОБА_8 у вчиненні злочину і не доводять його вини, апеляційний суд вважає такі твердження не обгрунтованими.
Апеляційним судом встановлено, що зазначені докази є належними і допустимими, вони перевірені судом першої інстанції, який визнав їх достовірними, їм дана судом належна правова оцінка в сукупності з іншими доказами, на підставі чого суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 .
Зокрема, викладені в висновку судово-медичної експертизи обставини в повній мірі співвідноситься з показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і об`єктивно підтверджують їх.
Свідок ОСОБА_10 викрила ОСОБА_8 і пояснила суду, що вона разом з ОСОБА_11 мешкали кілька тижнів у потерпілого на квартирі, туди ж вони привели і ОСОБА_8 .. Коли вони сиділи на кухні, ОСОБА_9 перший налив собі повну склянку горілки, що обурило обвинуваченого, який дуже розлютився, вирвав склянку з рук потерпілого, схопив за одяг та потягнув до кімнати, де почав бити. ОСОБА_11 хотів зайти до кімнати, однак обвинувачений схопив ножа та почав погрожувати. Сховавши всі ножі, вони пішли з квартири, залишивши там ОСОБА_8 та потерпілого. Також, вона бачила, як обвинувачений бив потерпілого по та тулубу руками на протязі 5-10 хвилин, а коли вийшов з кімнати, то потерпілий лежав на підлозі.
Аналогічні пояснення в судовому засідання надав свідок ОСОБА_11 .
Показання свідків узгоджуються з висновком експерта щодо ступеню тяжкості, характеру, локалізації, механізму, способу та часу спричинення обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Що стосується тверджень апеляційної скарги про те, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки 24.07.2013 року ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, в проваджені, в якому ОСОБА_10 була визнана потерпілою, а ОСОБА_11 свідком, апеляційний суд не приймає їх до уваги з таких причин.
Факт визнання ОСОБА_10 потерпілою від іншого злочину, вчиненого обвинуваченим у відношенні неї, а ОСОБА_11 свідком обвинувачення в тому провадженні, на думку апеляційного суду сам по собі не може свідчити про неправдивість їх показань в цьому кримінальному провадженні і не викликає сумнівів в достовірності їхніх показань.
Крім того, показання зазначених свідків є послідовними, детальними, вони узгоджуються між собою, об`єктивно підтверджуються іншими доказами і підлягають оцінці в сукупності з ними.
Згідно акту огляду, від 22.04.2013 року, на наявність тілесних ушкоджень (а.с. 158), в ОСОБА_8 , доставленого до органів внутрішніх справ, виявлені пошкодження на кисті правої руки та опухлість кистей рук.
Відповідно до висновку експерта №1272, від 23.05.2013 року, в ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець та садно правої кисті, садно області лівого ліктьового суглоба, області правого колінного суглоба, лівої голені, які утворились від дії тупих предметів, та могли бути спричинені 22.04.2013 року. Утворення вказаних пошкоджень в результаті однократного падіння на поверхню з невеликої висоти виключається та могли утворитися як в результаті нанесення ударів тупими предметами, так і в результаті ударів об них.
Наведені докази в сукупності з іншими також викривають ОСОБА_8 у вчиненні злочину і спростовують твердження апеляційних скарг щодо недоведеності його вини.
Крім того, згідно з висновком експерта №114, від 06.05.2013 року, слід долоні руки, який був виявлений і вилучений з місця події, залишений долонею правої руки ОСОБА_8 , що підтверджує його присутність на місці вчинення злочину і, відповідно, поза розумним сумнівом доводить його вину в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинило його смерть.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відсутність обставин визнання показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 недопустимими або недостовірними.
Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 21.04.2013 року о 16 годині ОСОБА_8 був затриманий працівниками міліції за дрібне хуліганство, а 22.04.2013 року був доставлений до суду для притягнення до адміністративної відповідальності і весь час перебував із працівником міліції, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими що суперечать доказам, наявним в матеріалах справи і дослідженим судом першої інстанції.
Зокрема, згідно з постановою по адміністративній справі (т. 1 а.с. 219), від 22.04.2013 року, на ОСОБА_8 було накладено адміністративне стягнення у виді 15-ти діб адміністративного арешту за вчинення адміністративного правопорушення 21.04.2013 року о 16 годині.
Між тим, відповідно до протоколу про адміністративне затримання (т. 1 а.с. 256), ОСОБА_8 був затриманий - 22.04.2013 року о 14 год.30 хв., тобто після вчинення злочину, і, відповідно його затримання та притягнення до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство не унеможливлювало вчинення ним злочину у встановлений судом час - в ніч з 21 на 22.04.2013 року.
З врахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 в умисному спричиненні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 121 ч.2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Міра покарання обрана судом обвинуваченому, на думку апеляційного суду, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого, в зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку і обрання ОСОБА_8 менш суворого покарання.
Керуючись ст.ст. 370-372, 376, 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області,
ухвалив:
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 .
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 28 липня 2015 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ст.121 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду
Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2 .