АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 травня 2015 року у кримінальному провадженні №0001015 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Любомль, Волинської області, зареєстрованої по АДРЕСА_1 ,не судимої, мешканки АДРЕСА_2 , за ст. 286 ч.1 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 травня 2015 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та їй призначене покарання у виді штрафу в розмірі 5 тис. 100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3 тис. 301 грн. за проведення судових експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди:на користь ОСОБА_8 -8 тис. грн.,на користь ОСОБА_9 3 тис. грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО`матеріальної шкоди: на користь ОСОБА_8 12245,95 грн,на користь ОСОБА_9 -18 962,99грн..

Вирішена доля речових доказів.
Провадження№11-кп/794/316/15 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія:ст. 286 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
На вказаний вирок подана апеляційна скарга представником цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», у якій апелянт просить змінити вирок в частині стягнення коштів із ПрАТ`СК «ВУСО».Посилається на те,що на момент задоволення цивільного позову були відсутні підстави для стягнення шкоди за рахунок страхової компанії,оскільки вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили.

Крім того, твердить,що всупереч вимогам п.п.33.1.4 ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» письмове повідомлення про ДТП цивільному відповідачу-ПрАТ «СК «ВУСО»,було здійснене не ОСОБА_7 як водієм забезпеченого транспортного засобу,а іншою особою-представником страхувальника ОСОБА_11 .Відтак,згідно роз`яснень,що містяться у Постанові Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року`Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки»,саме ОСОБА_7 ,а не страхова компанія,зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,оскільки засуджена не виконала свого обов`язку письмового надання страховику повідомлення про ДТП.

Відтак,апелянт просив у задоволенні позовних вимог ,пред`явлених до ПрАТ «СК «ВУСО»,відмовити.

Також просив здійснювати апеляційний розгляд за відсутності представника цивільного відповідача.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги,перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_7 засуджена за те,що 13 листопада 2014 року, о 22 годині, керуючи автомобілем марки Форд Фієста, н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в межах нерегульованого перехрестя вулиць Комарова та Небесної Сотні, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України допустила зіткнення із автомобілем марки БМВ-316 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля БМВ-316 ОСОБА_8 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки,згідно ст.393 КПК України цивільний відповідач вправі оскаржити вирок лише в частині,що стосується вирішення цивільного позову та власне із таких підстав ПрАТ «СК`ВУСО» заявлені апеляційні вимоги,суд апеляційної інстанції переглядає вирок районного суду саме в цих межах.

Судом першої інстанції встановлено,що 29.01.2014 року між ПрАТ «СК`ВУСО» та ТОВ`Український лізинговий фонд» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком з 30.01.2014 року до 29.01.2015 року (поліс №АС/8860531)(а.п.30-34 т.1)

Згідно полісу забезпеченим автомобілем є Форд Фієста д/н НОМЕР_1 .

Ліміт відповідальності страховика за шкоду,заподіяну життю та здоров`ю потерпілого,встановлений у межах 100тис грн..,за шкоду,заподіяну майну-50 тис грн.

13.11.2014 року,тобто в період дії полісу, ОСОБА_7 ,керуючи вказаним забезпеченим транспортним засобом та порушивши вимоги Правил дорожнього руху,допустила зіткнення із автомобілем БМВ 316 д/н НОМЕР_2 ,за кермом якого був ОСОБА_9 . Внаслідок ДТП пасажиру БМВ ОСОБА_8 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження,а обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Викладені вище обставини апелянтом не заперечуються.

Згідно вироку,районний суд ухвалив задовольнити позовні заяви ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та стягнути із ПрАТ «СК`ВУСО» на користь кожного на відшкодування матеріальної шкоди,заподіяної внаслідок ДТП,відповідно, 12245,95 грн та 18 962,99грн..

Приймаючи таке рішення,суд виходив із того,що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 ,яка керувала забезпеченим транспортним засобом, була застрахована цією страховою компанією.Окрім того,представником страхувальника у передбачений ст.33 Закону України`Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (від 01.07.2004 року зі змінами) триденний строк страховик був повідомлений про ДТП із участю ОСОБА_7 .

Викладені вище висновки суду першої інстанції судова колегія вважає правильними із наступних підстав.

Так,у відповідно до пп.33.1.4 ст.33 вказаного вище Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди,яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування,водій транспортного засобу,причетний до такої пригоди,зобов`язаний невідкладно,але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Разом із тим,цивільно-правові наслідки неповідомлення страховика про настання ДТП,на що посилається апелянт, цієї нормою закону не передбачені, а розтлумачені у роз`ясненні,що міститься у Постанові Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року`Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Відповідно до п.16 цієї Постанови… у разі невиконання особою,відповідальність якої застрахована,обов`язку письмового надання страховику,з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності,повідомлення про ДТП встановленого зразка,шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Згідно п.1.4 Закону України`Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»особою,відповідальність якої застрахована,є страхувальник та інші особи,які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Аналіз викладених вище норм свідчить про те,що закон не пов`язує обов`язок здійснення повідомлення про ДТП лише самим водієм із наслідками,що настають для нього як завдавача шкоди у випадку неповідомлення страховика про ДТП,оскільки передбачає можливість здійснення такого повідомлення у даному випадку більш широким колом осіб.

Дослідженими судом доказами доведено,що представник страхувальника-Товариства з обмеженою відповідальністю`Український лізинговий фонд» у встановлений законом(пп.33.1.4 ст.33) строк повідомив страховика-ПрАТ «СК`ВУСО» про ДТП із участю забезпеченого транспортного засобу,яким керувала ОСОБА_7 (а.с.62 т.2)

Такі обставини апелянтом не оспорюються.

Отже,районний суд прийняв обгрунтоване рішення,задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та стягнувши заподіяну їм внаслідок ДТП матеріальну шкоду із ПрАТ «СК`ВУСО»,відтак посилання у апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні цивільного позову судова колегія вважає неспроможними.

Також необґрунтованим є твердження у апеляційній скарзі про передчасність прийняття судом рішення про стягнення коштів із страхової компанії,оскільки ПрАТ «СК`ВУСО»,до якого пред`явлені позови,був учасником судового провадження як цивільний відповідач,реалізував своє право на захист від пред`явлених вимог,в тому числі шляхом надання письмових заперечень та доказів(а.п.56-81,88-94 т.2).

Відтак,суд першої інстанції,дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності,обґрунтовано,у відповідності із вимогами ст.ст.129,374 КПК України,вирішив заявлені у провадженні цивільні позови та стягнув із страхової компанії кошти у розмірах,що були підтверджені належними доказами та в межах ліміту відповідальності страховика,визначених полісом.

При цьому,як вбачається зі змісту апеляційної скарги, суми відшкодування матеріальної шкоди апелянтом під сумнів не ставились.

Із врахуванням викладеного,судова колегія вважає,що вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення із ПрАТ «СК`ВУСО» на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 коштів на відшкодування матеріальної шкоди,заподіяної засудженою ОСОБА_7 ,відповідає вимогам закону,відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення в цій частині,а отже-і для задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_6 залишити без задоволення,а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 травня 2015 року у кримінальному провадженні №0001015 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2