Справа №10-359/2010 20.12.2010 20.12.2010 20.12.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10-359 / 2010 р. Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:

суддів: Кателіна В.П.

за участю:

прокурора:

скаржника: ОСОБА_3

представника скаржника: ОСОБА_4

20 грудня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією скаржника ОСОБА_3 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2010 року, якою відмовлено в задоволенні скарги на постанову прокурора Миколаївській області від 27 жовтня 2010 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом придбання права на майно шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах.

24 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову прокурора Миколаївської області від 27 жовтня 2010 року, оскільки вважав, що кримінальну справу порушено без передбачених законом приводів і підстав.

Судом відмовлено в задоволенні його скарги і вказано, що приводом для порушення кримінальної справи стало безпосереднє виявлення прокурором в діях ОСОБА_3 під час розслідування кримінальної справи ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Підставами для порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_3 стали наступні дані.

Службові особи сільськогосподарського виробничого кооперативу (надалі - СГВК) «Родіна» внесли недостовірні відомості до протоколу № 2 від 21.02.2002 р. загальних зборів пайовиків, на яких затверджено перелік майна під забезпечення боргів СГВК «Родіна», до якого увійшло нерухоме майно теплично-овочевого комплексу, розташованого за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Пересадівка, вул. Кіровоградська, буд. 10, вартість якого складала 229 000 грн., і, яке, таким чином, було виведено з переліку майна СГВК «Родіна», що підлягало розпаюванню між членами цього СГВК. На початку серпня 2008 року, директор ПСП «Родіна» ОСОБА_3, достовірно знаючи, що об'єкти вищевказаного нерухомого майна фактично збудовано та введено в експлуатацію 05.01.1976 року та 05.11.1992 року, від імені ПСП «Родіна» подав до Господарського суду Миколаївської області позовну заяву, в якій виклав неправдиві відомості щодо того, що вказані об'єкти нерухомого майна збудовано ПСП «Родіна» без необхідних дозвільних документів, і, на підставі цієї позовної заяви, 22 серпня 2008 року судом визнано право власності ПСП «Родіна» на вищезазначене майно. Таким чином, пайовикам СГВК «Родіна» завдано майнову шкоду на загальну суму 229000 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує встановлений законодавством мінімум доходів громадян.

Крім цього, суд вказав, що приводами для порушення справи є: акти прийомки в експлуатацію вказаного нерухомого майна від 05.01.1976 р. та від 05.11.1992 р. з яких вбачається, що воно збудовано та введено в експлуатацію не ПСП «Родіна»; протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 25.10.2010 р., пояснення якого вказують на неправдивість відомостей, зазначених у протоколі № 2 загальних зборів пайовиків СГВК «Родіна» від 21.12.2002р.; копія позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2008 р., підписаною директором ПСП «Родіна» ОСОБА_6, в якій викладено, що вказане нерухоме майно збудоване ПСП «Родіна»; рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.08.2008 року, яким позовну заяву задоволено; технічним паспортом, в якому вказана його вартість та іншими документами.

Судом вказано, що всі дані, одержанні органами досудового слідства з законних джерел та є достатніми підставами для порушення щодо ОСОБА_3 кримінальної справи, тому в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляції ОСОБА_3 просить постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2010 року скасувати повністю, оскільки, на його думку, вона не відповідає дійсним обставинам справи і постановлена з порушенням норм ст. 236-8 КПК України.

Апелянт вважає, що суд необґрунтовано взяв до уваги позицію прокурора, а заходи господарсько-правового характеру з реформування сільськогосподарського підприємства, які необґрунтовано інкримінуються йому як шахрайство, здійснювались на підставі чинного законодавства України; позов до Господарського суду Миколаївської області подавали 20 пайовиків, але скаржникам у позові було відмовлено; рішення загальних зборів від 21.12.2002 року щодо виведення майна з переліку у повній мірі відповідає Указу Президента України "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки".

Вказує, що, на його думку, не перевірено належним чином факт внесення службовими особами сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родіна" недостовірних відомості в протокол № 2, в результаті чого майно виведено з переліку, який підлягав розпаюванню, адже такі обставини відповідають чинному на той час законодавству. Заперечує визначений розмір матеріальної шкоди в сумі 229 000 грн. та вказує, що не конкретизовано кому саме з пайовиків завдано шкоди.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, порушив порядок розгляду скарги, передбачений ст. 236-8 КПК України, розглянувши скаргу формально, не навів норм закону, доводів і аргументів на підтвердження правомірності порушення кримінальної справи і порушив норми ст.94, ст.95, ст.98, 98-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення скаржника ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляції, думку прокурора, який заперечує доводи апеляції і вважає постанову обґрунтованою та законною, перевіривши матеріали про порушення кримінальної справи та матеріали скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, суддя з'ясовує питання чи були наявними на час порушення кримінальної справи достатні дані, які б вказували на наявність ознак злочину, обумовлені ст. 94 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 97 КПК України, коли необхідно перевірити приводи і підстави до порушення справи, це здійснюється шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребуванням необхідних документів.

Висновки суду про те, що слідчим прокуратури проведено дослідчу перевірку в достатньому обсязі, як вимагають норми ст.ст. 94, 97, 98 КПК України, є вірними, тому колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про порушення кримінальної справи, суд перевірив наявність приводів і підстав для порушення кримінальної справи і у вмотивованій постанові зробив висновок про наявність таких даних у прокурора на момент порушення кримінальної справи.

Під час розгляду скарги порушень норм кримінально-процесуального закону суддею, які тягли б за собою скасування постанови, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію представника скаржниці ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2010 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Миколаївській області від 27 жовтня 2010 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: