Справа № 216/2485/15-к
У Х В А Л А

20.05.2015 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

скаржниці ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про відвід від ведення справи за фактом побиття неповнолітнього ОСОБА_6 слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій вказала, що 18 грудня 2014 року слідчий СВ Центрально-Міського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 було відкрито кримінальне провадження за фактом побиття її сина неповнолітнього ОСОБА_9 . Під час слідства підозрювані неодноразово приходили до неї та пропонували гроші в сумі 5000 гривень за закриття кримінального провадження. 13 лютого 2015 року вона була у слідчого ОСОБА_8 , і та сказала їй, що слідство продовжується. 23 березня 2015 року по телефону вона дізналася, що справу закрито за відсутністю доказів. Вона оскаржила вказану постанову, і 1 квітня 2015 року прокурор Центрально-Міського району міста Кривого Рогу постанову про закриття кримінального провадження скасував. Вважає, що слідчий зацікавлений у справі та просить усунути його від провадження у справі.

В судовому засіданні прокурор та слідчий, кожен окремо, вважають заяву про відвід такою, що не підлягає задоволенню.

Слідчий ОСОБА_7 зокрема пояснила, що в її провадженні знаходиться справа, із якої вбачається, що 16 грудня 2014 року неповнолітній ОСОБА_6 з друзями перебували на розвалинах 5-типоверхового будинку, що знаходиться біля КРАУСа по вул. Туполева в місті Кривому Розі, звідки кидали каміння, пошкодивши дах магазину, розташованого нижче будівлі, в якій був неповнолітній ОСОБА_6 та інші особи. Їхні неправомірні дії були припинені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які затримали ОСОБА_6 , а після того, як той зателефонував іншим особам, затримали і їх. Після цих подій мати ОСОБА_6 скаржниця по цієї справі звернулася в правоохоронні органи, задля притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які завдали легких тілесних ушкоджень її синові. Було відкрите кримінальне провадження з приводу спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Йому в присутності скаржниці пред`являлися для впізнання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але ОСОБА_6 нікого не впізнав. У зв`язку із цим постановою від 30 січня 2015 року, враховуючи, неможливість встановити обставини, при яких ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України. Також їй відомо, що скаржниці було запропоновано заплатити 5000 гривень, але та наполягала на тому, щоб їй заплатили 20000 гривень.

Скаржниця підтвердила, що впізнання в її присутності проводилося, і тоді син не впізнав того, хто його побив, але потім син сказав їй, що він боявся. Слідчий не провела повторного впізнання та закрила справу. Також підтвердила, що зі слів сини знає, що його побили в зруйнованій будівлі недобудованого гуртожитку на Смичці, не виключає, що її син та його друзі кидали каміння вниз, але вважає, що бити її сина ніхто не мав права, а тому особа, яка його побила та спричинила легких тілесних ушкоджень повинна бути покарана. Оскільки слідчий ОСОБА_7 вже закривала справу, її потрібно відвести від ведення справи.

Суд вважає, що заява про відвід слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 77 ч. 1 п. 3 КПК України слідчий не має брати участь у кримінальному провадженні, якщо існують обставини, які викликають об`єктивні сумніви в його неупередженості.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставина кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Та обставина, що слідчий відмовився від повторного впізнання тих же осіб, яких не впізнав неповнолітній ОСОБА_6 , не є порушенням законодавства, оскільки особи одного разу вже йому пред`являлися для впізнання, він їх бачив в ході слідства, і впізнання при повторному пред`явленні їх йому не може бути доказом того, що він бачив цих осіб саме під час події, а не при впізнанні.

Та підстава, що слідчий знала про те, що якісь особи пропонували скаржниці гроші, але та відмовилася, оскільки бажала отримати більш велику суму, може свідчити про те, що слідчий не лише знає особу, яку хоче звинуватити скаржниця, але й знаходиться з нею в особливих стосунках.

Крім того, закриваючи справу у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України і з неможливістю встановити обставини, при яких ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, слідчий не перевірив всіх необхідних даних, а саме: не довів, що ОСОБА_6 та інші скоювали хуліганські дії, у зв`язку із чим дії осіб, які протидіяли хуліганству повинні були кваліфікуватися як необхідна оборона, оскільки відповідно до ст. 36 КК України:

1.Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

2.Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

3.Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Стаття 118 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, а також у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Стаття 124 КК України передбачає відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Таким чином, якщо неповнолітній ОСОБА_6 дійсно кидав каміння, погрожуючі життю та здоров`ю людей, якщо, кидаючи каміння він дійсно пошкодив чуже майно, ці обставини необхідно було зафіксувати саме для того, щоб захистити права осіб, яких правопорушник та його законний представник бажають притягнути до відповідальності.

Крім того, якщо неповнолітні ОСОБА_6 та інші скоїли хуліганські дії, ці обставини повинні бути доведені та зафіксовані незалежно від заяв потерпілої сторони, оскільки хуліганські дії це дії, які виражають явну неповагу до суспільства взагалі, а оскільки в даному випадку хуліганські дії скоїли неповнолітні, вони повинні бути поставлені на облік у відповідні органі для нагляду, їхні батьки повинні бути притягнуті до адміністративної відповідальності за неналежний догляд за своїми дітьми.

Оскільки нічого цього слідчий не зробив, він підлягає відводу.

Керуючись ст. 77 КПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_4 задовольнити, усунувши слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від ведення справи за фактом побиття неповнолітнього ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення повної ухвали.

СуддяК.Б. Філатов