1-кп/357/824/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.09.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Митаївка Богуславського району Київської області, громадянина України, українець, освіта середня технічна, не одруженого, офіційно не працюючого, не судимого, призваного за мобілізацією 21 березня 2014 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу на посаді стрільця 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодшого сержанта запасу, проживає АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1

від 25 березня 2014 р. № 62 молодшого сержанта ОСОБА_4 , призваного

21 березня 2015 року відповідно до мобілізаційного плану

ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено на посаду стрільця 2

механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова

пошта НОМЕР_1 , що дислокується на території військового містечка № НОМЕР_2 по

АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 .

7 березня 2015 р. відповідно до наказу № 45-рс командира військової

частини польова пошта НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 звільнено у

запас з лав ЗС України за пунктом 4 Указу Президента України від 14 січня

2015 р. №15/2015 «Про часткову мобілізацію», а 3 квітня 2015 р. наказом

№ 91 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта

НОМЕР_1 його виключено із списків особового складу частини і всіх видів

забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий

обов`язок і військову службу», ст.ст. 11,37,125,126 Статуту внутрішньої

служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України молодший

сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець ЗС України був повинен

неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін, свято та

непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не

допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем Збройних

Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що

регламентували його діяльність, став на шлях їх порушень та вчиняючи

непокору скоїв умисний злочин при наступних обставинах:

Так, близько 8 годині 30 хвилин 15 грудня 2014 р. у приміщенні клубу військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_4 був доведений наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 грудня 2014 року№566 «Про убуття особового складу частини, який знаходиться в попередньому місці постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_4 для подальшого проходження військової служби», згідно з яким він у складі 17 призваних по мобілізації військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 18 грудня 2014 року повинен був прибути для подальшого проходження військової служби до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 зметою доукомплектування підрозділів частини до рівня, який міг би забезпечити її високу бойову спроможність.

Достовірно знаючи про необхідність неухильного виконання відданого

наказу у визначений термін, молодший сержант ОСОБА_4 умисно його не

виконав та о 16 годині 17 грудня 2014 р. не прибув для переміщення з

території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по

АДРЕСА_2 , до місця подальшого

проходження військової служби у пункт постійної дислокації військової

частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 , залишившись у попередньому пункті постійної дислокації військової частини в

АДРЕСА_3 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчинені злочину щиро розкаюється і дав покази, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що він був призваний по мобілізації 21 березня 2014 р.. Наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 від 25 березня 2014 року № 62 його було призначено на посаду стрільця 2

механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова

пошта НОМЕР_1 , що дислокується на території військового містечка № НОМЕР_2 по

АДРЕСА_2 . Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 37, 125, 126 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України він як військовослужбовець Збройних Сил України був повинен

неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін. Близько 8 годині 30 хвилин 15 грудня 2014 року у приміщенні клубу військової частини польова пошта НОМЕР_1 йому був доведений наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 грудня 2014 року№566 «Про убуття особового складу частини, який знаходиться в попередньому місці постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_4 для подальшого проходження військової служби», згідно з яким він у складі 17 призваних по мобілізації військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 18 грудня 2014 р. повинен був прибути для подальшого проходження військової служби до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 . Знаючи про необхідність неухильного виконання відданого наказу він злякавшись за своє особисте життя у визначений термін, наказ не виконав та о 16 годині 17 грудня 2014 року не прибув для переміщення з

території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по

АДРЕСА_2 , до місця подальшого

проходження військової служби у пункт постійної дислокації військової

частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_5 , залишившись у попередньому пункті постійної дислокації військової частини в

АДРЕСА_3 . У вчиненому щиро розкаюється. Зібрані по справі докази визнає, та їх не оспорює. Кваліфікацію його дій не оспорює. Просить суд суворо не засуджувати, не позбавляти його свободи.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є матеріалами кримінального провадження кримінальною справою, визнані обвинуваченим ОСОБА_4 в повному обсязі і ним не заперечуються та не оспорюються, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, вони з ініціативи прокурора і згоди обвинуваченого, якому попередньо були роз`яснені положення ст. 349 ч.3 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались, про це судом постановлена ухвала.

Визнавальні покази обвинуваченого в ході судового засідання, підтверджуються, доказами, що містяться у кримінальному провадженні, повністю з ними узгоджуються, тому його покази суд визнає достовірними.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за:

ст. 402 ч.1 КК України непокора, тобто інше умисне невиконання наказу.

Обираючи вид та міру покарання суд, керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує вид та межі покарання, установлені в санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_4 раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються: притягнення до кримінальної відповідальності вперше, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

За місцем проходження військової служби ОСОБА_4 характеризується посередньо.

На обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, приходить до висновку що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, установленого в санкції частини вчиненого злочину, тобто відповідно до ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробування, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

При цьому суд зазначає, що у випадку порушення ОСОБА_4 умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, не виправдання довіри суду, йому може бути скасоване вказане звільнення.

Суд при прийнятті рішення щодо покарання обвинуваченого враховує принцип гуманізму, вважає відкладене призначене покарання ОСОБА_4 за вчинений злочин, завжди може бути приведене до виконання, у випадку порушення ним умов звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових злочинів.

Цивільний позов, витрати на залучення експерта, речові докази, відсутні.

В ході досудового розслідування ОСОБА_4 не затримувався, під вартою не утримувався, запобіжний захід відносно нього не обирався.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:… Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч.1 п. 2,3,4 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області