Справа № 297/1650/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегово кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000448 від 20.05.2014 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше судимого вироком Берегівського районного суду від 08.05.2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 850 грн. штрафу,

за ст. 186 ч. 2 КК України,
встановив:
19 травня 2014 року біля 01 години ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в АДРЕСА_2 , умисно, повторно, відкрито викрав від ОСОБА_6 , яка поверталась додому, мобільний телефон марки «NOKIA N-8», вартістю 2 500 грн., чим завдав їй матеріальну шкоду на вказану суму.

На думку суду обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав і показав, що приблизно у травні 2014 року він зустрівся із знайомим на ім`я « ОСОБА_7 », який був із своїми друзями, та він пішов з ними до недобудованої будівлі, розташованої біля райдержадміністрації в м. Берегово, де випив з ними одну або дві пляшки пива. Через деякий час йому стало погано та він відійшов в сторону, але хтось із присутніх з заді штовхнув його і він впав з другого поверху та втратив свідомість. Коли отямився біля нього нікого не було, та він почав шукати свій мобільний телефон марки «Nokia X-Pres Music» по кишенях, однак не знайшов його. Тоді він із сторони районної державної адміністрації почав йти додому, вийшов на вулицю Шевченка в м. Берегово, де приблизно на відстані 30-40 метрів від себе побачив дівчину ззовні схожу на дівчину на ім`я « ОСОБА_8 », яка також була з ними в одній компанії. Вказана дівчина говорила по мобільному телефону, та він крикнув їй «Ніка це ти?», однак вона не відповідала і продовжувала рух. Через деякий час він підійшов ближче до неї, то з заді взяв її за плече і знову запитав «Ніка це ти?», на що вона закричала і побігла, а телефон впав з її руки, однак він його не піднімав, оскільки також налякався та побіг в напрямку вул. Мукачівська, де біля каналу Верке звернув вліво та біля багатоповерхового будинку пройшов по тротуару і вийшов майже в центрі міста. Там назустріч йому ішов незнайомий хлопець, який зупинив його і спитав чи не він викрав мобільний телефон його дівчини, на що він відповів, що у нього само зник мобільний телефон.

Наступного дня за ним прийшли працівники міліції, повідомили, що на нього написали заяву та забрали його в райвідділ, де він пояснював, що він не викрадав ніякого мобільного телефону для власного збагачення. Крім того, він повідомляв слідчому, що в нього самого викрали мобільний телефон, однак його ніхто не слухав. При проведенні слідчого експерименту він показував все так як слідчий йому вказував, оскільки був під його психологічним тиском. Мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 так і не знайшовся та він відшкодував їй вартість телефону, оскільки слідчий казав йому, щоб він відшкодував збитки та визнавав вину і тоді суд не покарає його суворо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що наприкінці весни 2014 року він зустрівся із ОСОБА_5 , у якого раніше працював по найму та був з ним добре знайомий. Вони разом пішли в парк біля райдержадміністрації, де він, ОСОБА_9 , випив пляшку пива, а ОСОБА_5 випив три пляшки, після чого вони розійшлися. Через кілька днів він дізнався від знайомих, що ОСОБА_5 затримали за викрадення телефону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що у 2014 році він був понятим і статистом при проведенні слідчих експериментів по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 .. При проведенні слідчого експерименту із обвинуваченим, останній показував, як схопив потерпілу за руку та шию, тримав її та вибив із її рук мобільний телефон, після чого підняв його та втік. Жодного тиску або погроз з боку слідчого на ОСОБА_5 не чинилося, останній добровільно показував як все відбувалось тієї ночі.

Отже докази двох свідків, в першу чергу покази свідка ОСОБА_10 , спростовують правдивість показів обвинуваченого ОСОБА_5 ..

Дослідженими в судовому засіданні документами судом також встановлено наступне.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.05.2014 року потерпіла ОСОБА_6 за сукупністю ознак впізнала на фото ОСОБА_5 , як особу, яка відібрала від неї телефон (том 1 а.с. 182-184).

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 03.06.2014 року останній за допомогою статиста показав, як саме він будучи в нетверезому стані, знаходячись по вул. Шевченка в м. Берегово, відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілої, після чого побіг (том 1 а.с. 185-191).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2014 року свідок ОСОБА_11 за сукупністю ознак впізнав на фото ОСОБА_5 , як особу, яку 19.05.2014 року близько о 01:00 годин бачив в парку в м. Берегово (том 1 а.с. 192-194).

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 22.05.2014 року остання за допомогою статиста показала, як саме її в нічний час доби переслідувала особа чоловічої статі по вул. Шевченка в м. Берегово, та біля будинку №51 вказана особа відкрито відібрала мобільний телефон, який впав на землю, після чого підняв його та зник (том 1 а.с. 195-201).

Статтею 240 КПК України передбачено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 1 ст. 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У зв`язку з цим, суд вважає, що слідчі експерименти за участю ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 , під час проведення яких були присутні і потерпіла і на той час підозрюваний ОСОБА_5 , є допустимими доказами у кримінальному провадженні, які здобуті у відповідності до норм КПК, яка не передбачає заборону проведення слідчого експерименту в присутності потерпілого та підозрюваного, а тому посилання сторони захисту про те, що ці докази здобуті незаконно та вони є недопустимими суд вважає безпідставними.

Допитаний в судовому засіданні слідчий СВ ОСОБА_12 показав, що при надходженні заяви потерпілої ОСОБА_6 , в якому вона описала при яких обставинах в неї відкрито викрали мобільний телефон, ОСОБА_5 відразу потрапив в поле зору працівників міліції, оскільки аналогічний злочин був ним вчинений за місяць до того. Крім того, показав фотокартку ОСОБА_5 потерпіла ОСОБА_6 відразу впізнала його та ствердила, що саме він попередньої ночі викрав від неї мобільний телефон по вул. Шевченка в м. Берегово. Виїхавши на місце події, він будучи в слідчо-оперативній групі оглянув місце, де був скоєний злочин, однак мобільний телефон не знайшовся. Спочатку ОСОБА_5 казав, що він нічого не пам`ятає, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння, однак при проведенні слідчого експерименту досить детально показав всі подробиці скоєння злочину. Жодного тиску з його боку на ОСОБА_5 здійснено не було, навпаки обвинувачений та його мама просили його, ОСОБА_12 , домовитись із потерпілою з метою примирення, та він дав їм номер телефону потерпілої і вони самі зустрілись та домовились із нею на рахунок відшкодування шкоди.

Що стосується показів обвинуваченого щодо невизнання ним вини у відкритому викраденні чужого майна, та твердженням того, що на нього був здійснений тиск з боку слідчого, суд вважає, що дані ОСОБА_5 покази свідчать про його бажання уникнути від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки такі суттєво відрізняються від показів даних ним раніше при розгляді даної справи у іншому складі суду, та доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, з попереднього вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 тоді свою вину у вчиненні грабіжу, вчиненого повторно, визнав повністю та із своїм засудженням погодився, оскільки його не оскаржував. Пояснити кардинальну зміну показів та заперечення своєї вини на теперішній час щодо вчинення злочину по суті пояснити не зміг (том 1 а.с. 32-33).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_5 доведеною за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати, що за місцем проживання він характеризується позитивно (том 1 а.с. 24), відшкодував потерпілій ОСОБА_6 завдані збитки (том 1 а.с. 62).

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати те, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Так, судом встановлено та із зміненого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_5 вчинив вказаний злочин 19.05.2014 року, тобто після того, як вироком від 08 травня 2014 року він був засуджений Берегівським районним судом за ст. 186 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., який на той час ще не набрав законної сили (том 1 а.с. 28).
Отже покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити відповідно до вимог ст. 71 КК України.
Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Частиною третьою ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Крім того, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

За таких обставин, враховуючи, що вироком Берегівського районного суду від 08 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 186 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., який ОСОБА_5 сплатив (том 1 а.с. 164), а санкція ст. 186 ч. 2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, тому вказані вироки слід виконувати самостійно.
Отже в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2015 року невірно зазначено, що ОСОБА_5 новий злочин вчинив під час проведення досудового розслідування у попередньому кримінальному провадженні, оскільки будучи засудженим вироком Берегівського районного суду 08.05.2014 року, скоїв новий злочин 19.05.2014 року (том 1 а.с. 92-94).
Також слід зазначити, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовуючи ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13.10.2014 року, якою вирок суду першої інстанції був залишений без змін, вказав на безпідставність застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, а також на те, що призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної особи та попередження нових злочинів (том 1 а.с. 92-94).
В ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 30.06.2015 року вказано, що якщо буде встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за тих обставин і в тому обсязі за якими йому пред`явлено обвинувачення, призначене щодо нього покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід визнати занадто м`яким (том 1 а.с. 131-134).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Аналогічне зазначено і в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно якого покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (том 1 а.с. 24), у 2015 році він одружився, є приватним підприємцем (том 1 а.с. 165,166), відшкодував потерпілій ОСОБА_6 завдані матеріальні збитки в розмірі 2500 грн. і моральну шкоду в розмірі 2500 грн. (том 1 а.с. 62), а також реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст. 186 ч. 2 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Крім того, з метою уникнення вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, а також запобігання спробам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, суд у відповідності ст. 183 КПК України вважає за необхідним затримати обвинуваченого ОСОБА_5 в залі суду, обравши йому запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Так, згідно п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження (абз. 10 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК). Упровадження у КПК порядку забезпечення контролю за доцільністю та обґрунтованістю застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового провадження зумовлене необхідністю надання суду процесуальних механізмів для оперативного вирішення провадження та заборони свавільного обмеження права людини на свободу шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення строку його застосування.

Аналізуючи правові позиції, сформульовані у рішеннях Європейського суду з прав людини, (зокрема у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року, можна дійти висновку про те, що в обвинувальному вироку суд повинен визначати дату закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте у вітчизняній судовій практиці сформувалася й інша позиція, а саме, що під час ухвалення обвинувального вироку питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пов`язане із необхідністю його виконання. Тому у вироку суд може зазначити про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою діятиме до набрання вироком законної сили.

Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 186 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вказаним вироком щодо ОСОБА_5 два роки позбавлення волі та вироком Берегівського районного суду від 08 травня 2014 року штраф 850 гривень виконувати самостійно.

Застосувати до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою, затримав його в залі суду негайно.
На вирок може бути подана апеляція через цей суд до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1