Справа №489/366/15-к 19.11.2015 19.11.2015 19.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
Обвинувачений:
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нова Одеса Миколаївської області, громадянин України, проживає у зазначеному населеному пункті по АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
_________________________________________________________________
Провадження 11-кп/784/660/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_6 .
Стверджує, що він не скоював злочину. При цьому вказує, що в момент вчинення злочину він знаходився у своїх знайомих.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не перевірив його алібі. Твердить, що в момент скоєння злочину він знаходився у своїх знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не задоволенні його клопотання про допит свідків.
Зазначає, що злочин скоєно о 16 годині і в цей час в грудні місяці вже темно на вулиці, в зв`язку з чим потерпіла фізично не могла бачити обличчя особи, яка на неї напала.
Крім того, наголошує на тому, що потерпіла не зазначила конкретні, властиві тільки йому ознаки по яким вона його впізнала.
Узагальнена позиція інших учасників
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
19 грудня 2014 року близько 16 години ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 101 по вул. Новобузькій в м. Миколаєві, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підбіг з переду до ОСОБА_12 та застосувавши до неї фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, що виразилось в нанесенні поштовху рукою в область грудної клітини, в результаті чого остання зазнала фізичного болю та впала на землю, відкрито заволодів планшетом марки «Samsung Galaxy Tab-3», який належить потерпілій, заподіявши останній матеріальну шкоду на суму 3 000 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши за клопотанням обвинуваченого на підставі ч.3 ст. 404 КПК України обставини справи щодо його алібі, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним відкритого викрадення чужого майна, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.
Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 доводи про недоведеність його вини у вчиненні зазначеного злочину є безпідставними і спростовуються сукупністю доказів у справі, яким у вироку дана належна оцінка.
В обгрунтування цього рішення суд першої інстанції послався на дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.12.2014р., відповідно до якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка 19.12.2014р. близько 16 год. біля будинку № 161 по вул. Новобузькій в м. Миколаєві викрала в неї планшет (а.п. 33-35) .
Із показань потерпілої наданих в суді першої інстанції, вбачається, що 19 грудня 2014 року близько 16 години 10 хвилин, знаходячись по вул. Новобузькій в м. Миколаєві до неї підбіг ОСОБА_6 штовхнув її, вона впала, а він в цей час вихопив в неї планшет марки «Samsung Galaxy Tab-3» imei НОМЕР_1 та втік.
Показання потерпілої узгоджуються з заявою ОСОБА_13 від 26.12.2014 року, згідно якої останній добровільно видав працівникам міліції планшет марки «Samsung Galaxy Tab-3» imei НОМЕР_1 , який він знайшов за місцем свого проживання, а також протоколом огляду від 26.12.2014 року, в ході якого ОСОБА_13 пояснив, що вищезазначений планшет він бачив 21.12.2014 року близько 10 години у ОСОБА_6 за місцем його проживання у АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_13 вказав, що ОСОБА_6 йому повідомив про те, що вказаний планшет він привіз із м. Миколаєва та закопав у нього на городі (а.п. 29-30).
Таким чином, правильно проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Твердження апелянта про те, що потерпіла не зазначила конкретні властиві йому ознаки, по яким вона його впізнала, спростовується поясненнями потерпілої, яка в ході впізнання пояснила, що впізнала ОСОБА_6 по його зросту, статурі, рисам обличчя.
Крім того, як вбачається з технічного носія інформації в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла пояснила, що під час впізнання з п`яти осіб вона виділила двох хлопців, які були схожі на нападника. Після чого вказала, що вона попросила їх надіти шапки, так як хлопець який на неї нападав був у капюшоні і його волосся вона не бачила. Після того як хлопці одягли шапки вона чітко вказала на ОСОБА_6 , як на особу яка на неї напала. Окрім того, потерпіла зазначила, що працівники міліції їй повідомили, що з її планшету був дзвінок в с.м.т. Нова Одеса, після чого вона з чоловіком в соціальних мережах вибрала фотографії мешканців цього населеного пункту схожих на нападника, а потім вказала працівникам міліції про те на кого схожа особа яка на неї напала. Вказала, що безпосередньо перед впізнанням працівники міліції ніяких фотографій їй не показували.
Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 підтвердила, що ОСОБА_6 18.12.2014р. приїхав до неї додому прати речі і поїхав додому 20.12.2014р. Свідок зазначила, що всі ці дні він перебув у неї в квартирі і ні куди не відлучався.
Тобто, такі показання вказаного свідка вказують на те, що ОСОБА_6 не міг вчинити злочин за встановленим досудовим слідством місцем, тобто не спростовують, а підтверджують доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі щодо його алібі.
На думку апеляційного суду показання ОСОБА_10 суперечать свідченням потерпілої, яка впевнено по властивим тільки ОСОБА_6 ознакам впізнала його як особу яка відкрито заволоділа її майном .
Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_6 вказав, що поїхав від ОСОБА_14 додому 19.12.2014р. біля 21 години, але в суді апеляційної інстанції як він так і свідок ОСОБА_10 вказали про те, що обвинувачений поїхав додому 20.12.2014р.
Окрім того, в показаннях ОСОБА_6 і ОСОБА_10 є суттєві протиріччя щодо наявності грошових коштів на які ОСОБА_6 хотів купити запасні частини до транспортного засобу, але витратив їх на покупку планшету, а також протиріччя щодо кількості одягу, яке підлягало пранню.
Зазначені протиріччя в показаннях свідчать про їх неправдивість та бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинення злочину.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 чітко назвала дату, коли обвинувачений до неї приїхав прати речі, але на прохання апеляційного суду назвати будь які інші дати, коли обвинувачений до неї приїжджав вона не змогла. Викладене, вказує на домовленість свідка і обвинуваченого про надання свідком показань, які б підтвердили його алібі.
Окрім того, вищезазначений свідок є зацікавленим у розгляді справи, оскільки перебуває з обвинуваченим у відношеннях «кумовства», а також є рідною сестрою його жінки.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_10 .
Вищенаведене спростовує твердження обвинуваченого про алібі, а саме те, що на момент скоєння нападу на потерпілу він знаходився у своїх знайомих.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, що ставлять під сумнів доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, не встановлено. Рішення судом першої інстанції постановлено відповідно вимогам ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому доводи обвинуваченого, щодо неповноти та неправильності судового розгляду є безпідставними.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виконав вимоги ст. 65 КК України, врахувавши вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, дані про особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, психічно та фізично здоровий, перебуває на обліку в Центральній лікарні Новоодеського району Миколаївської області з діагнозом: епізодичне вживання каннабіноїдів, пом`якшуючих покарання обставин наявність на утриманні малолітньої доньки, відшкодування матеріальних збитків.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування призначеного йому покарання.
В матеріалах кримінального провадження міститься характеристика, видана ДІМ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області, з якої вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно.
Але, з доданих до апеляційної скарги обвинуваченого характеристик видно, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні знаходиться малолітня донька. ОСОБА_6 приймає активну участь у її вихованні, бере участь у громадському житті дитячого садка, який відвідує його донька, постійно відвідує батьківські збори. Скарг з боку вихователів та адміністрації дошкільного закладу відносно ОСОБА_6 не надходило .
Крім того, за місцем проживання обвинувачений зарекомендував себе як чуйна і небайдужа людина до проблем громади мікрорайону. За час проживання ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 до виконавчого комітету міської ради на обвинуваченого від жителів міста та сусідів скарг не надходило, на обліку в опорному пункті охорони громадського порядку він не перебуває.
Окрім того, ОСОБА_15 був мобілізований і проходив військову службу в одній із військових частин, особовий склад якої направлявся в зону АТО.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, у визначених цим законом випадках, суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на наведене, враховуючи наявність постійного місця проживання обвинуваченого, міцні соціальні зв`язки в родині, а також те, що ОСОБА_6 не є особою, що становить підвищену суспільну небезпеку, апеляційний суд приходить до висновку, що конкретні обставини справи та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирок суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 409, п.1 ч.1 ст. 413 КПК України через незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання, відповідно до п. п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: