Справа №534/614/15-к
Провадження № 1-кп/534/90/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження № 0000060 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольськ Полтавської області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженої, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючої кухарем столової дитячої гімназії ім. В.О. Нижниченка, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої в силу ст.89 КК України,

за ч.2 ст. 307 КК України,
в с т а н о в и в :
Обвинувачена вчинила умисний злочин середньої тяжкості в сфері обігу наркотичних засобів за таких обставин:
За невстановлених органом досудового розслідування обставин /часу та місця/ ОСОБА_7 незаконно придбала та зберігала без мети збуту 2 мл. ацетильованого опію.

13 лютого 2015 року близько 14-00 год. під час проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в районі буд. № 22 по вул.. Добровольського в м. Комсомольську під час здійсненого працівниками міліції затримання, обвинувачена викинула долу медичний шприц місткістю 5 мл., заповнений до позначки 2 мл. ацетильованим опієм, маса наркотичного засобу в якому згідно із висновком хімічної експертизи, в перерахунку на суху речовину становить 0,036 гр. (т.1 а.с. 113-116).

Свою вину в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_7 не визнала, заперечивши причетність до вчинення будь-яких дій, пов`язаних із незаконними обігом наркотичних засобів. Наявність вилученого під час огляду місцевості поблизу будинку № 22 по вул.. Добровольського медичного шприца з ацетильованим опієм, який за версією органу обвинувачення належав їй, пояснила незаконними діями з боку працівників міліції.

Водночас винуватість ОСОБА_7 у незаконному зберіганні наркотичного засобу без мети збуту знайшла своє підтвердження під час судового провадження і підтверджена рядом наступних доказів.

Допитані за згаданим епізодом пред`явленого обвинувачення працівники БНОН Комсомольського МВ УМВС - оперуповноважені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили суду, що були залучені 13 лютого 2015 року слідчим Комсомольського МВ УМВС для проведення процесуальної дії затримання ОСОБА_7 за наслідками здійснення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину у сфері обігу наркотичних засобів у формі оперативної закупки. Обидва свідки підтвердили суду, що обвинувачена, направившись після зустрічі з легендованою особою в сторону будинку АДРЕСА_2 , та помітивши, що з різних боків у її напрямку підходять двоє чоловіків, кинула долу шприц з рідиною та дерев`яну скалку, яку тримала в руках.

На місце її затримання були викликані поняті / ОСОБА_10 та ОСОБА_11 / із складанням протоколу огляду місця події та вилученням медичного шприца місткістю 5 мл., заповненого рідиною темно-коричневого кольору до позначки 2 мл. і дерев`яної скалки (т.1 а.с. 107-112).

Одразу після затримання обвинуваченої, на підставі ухвали слідчого судді (т.1 а.с. 96), за місцем її проживання був проведений обшук, в ході якого, серед іншого, було знайдено ще два шприци, один з яких - із залишками речовини коричневого кольору, яка за висновком хімічної експертизи (т.1 а.с. 148-151) містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину експертом не визначена в зв`язку з малою кількістю речовини.

Факт вилучення шприца на місці затримання обвинуваченої та двох шприців за місцем її проживання підтвердили допитані в судовому засіданні двоє понятих - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання яких цілком узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема - протоколами обшуку та вилучення шприців, які не викликають сумніву в своїй достовірності, оскільки складені безпосередньо на місці проведення слідчої дії, містять в собі всі необхідні реквізити, кожен предмет, виявлений при огляді, значиться пред`явленим понятим, має детальний опис упаковки із зазначенням місця його безпосереднього зберігання та виявлення, і цілком збігається із описом, наданим експертом під час проведення хімічних експертиз.

Заперечення ОСОБА_7 власної причетності до вчинення інкримінованого злочину розцінене судом нічим іншим, як спробою тлумачити події у вигідному для себе світлі, а наведені нею обґрунтування, які за її посиланням є свідченням її невинуватості, про що свідчить відсутність прямих доказів її причетності до вчинення дій, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків та її позиція щодо незаконності дій працівників міліції на предмет наявності шприців, вилучених як на місці її безпосереднього затримання, так у місці її проживання, за умови, що обвинувачена мала можливості правових дій, дозволяючих
оскаржити неправомірність дій органів досудового розслідування в установленому законом порядку, не є обставинами, які в сенсі вимог ст..84 КПК України виключають інші, представлені у справі докази, в т.ч. непрямі, які у своєму логічному зв`язку, у відповідності до положень ст..85 КПК України за умови їх належності визнаються законом такими, що можуть підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Крім того, наявність попереднього вироку, яким ОСОБА_7 була засуджена за вчинення умисного злочину в сфері обігу наркотичних засобів та протокол її медичного освідування, проведеного зі згоди обвинуваченої вже під час досудового розслідування - 12 березня 2015 року (т.1 а.с. 195-197), згідно з яким на час освідування в біоматеріалі ОСОБА_7 був виявлений наркотичний засіб, а на тілі - чисельні сліди внутрівенних ін`єкцій немедичного походження, дають суду право, у відповідності до положень ч.3 ст.88 КПК України вважати дану обставину допустимим доказом тому, що вчинене обвинуваченою 13 лютого 2015 року кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним зберіганням наркотичного засобу, цілком узгоджувалось із певною звичкою обвинуваченої до вчинення правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів.
Водночас, встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема обсяг вилученого при затриманні ОСОБА_7 наркотичного засобу у кількості, яка не є більшою за необхідну особисто для неї та форма його пакування, за відсутності об`єктивних даних на підтвердження того, що згаданий наркотичний засіб, при власній схильності до вживання наркотичних засобів, ОСОБА_7 мала намір збути, що є обов`язковою складовою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.307 КК України, рівно як і за відсутності відомостей про те, що вона мала систематичні прибутки від торгівлі наркотиків, та /або статок від такої торгівлі, дають суду підставу не погодитись з наданою на стадії досудового розслідування правовою оцінкою дій ОСОБА_7 , і наголосити на тому, що в її діях, за недоведеністю ознаки повторності, міститься склад злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, оскільки вона незаконно зберігала при собі наркотичний засіб без мети його збуту у розмірі, який не є великим або особливо великим, як він визначений Наказом МОЗ № 188 від 01 серпня 2000 року.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 в іншій частині пред`явленого обвинувачення, суд виходить з наступного:
Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_7 протягом періоду з 16 січня 2015 року до 13 лютого 2015 року вчинила три епізоди збуту наркотичного засобу, два останніх з яких були виявлені працівниками міліції в рамках здійснення негласних слідчих дій контролю за вчиненням злочину у формі проведення оперативних закупок з участю легендованої особи ОСОБА_12 .

Так, за версією органу досудового розслідування обвинувачена вчинила ряд умисних злочинів в сфері обігу наркотичних засобів за таких обставин:

«16 січня 2015 року, близько 14-00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку № 25 по вул. Гірників в м. Комсомольську, діючи з прямим умислом, незаконно збула ОСОБА_13 в одноразовому медичному шприці наркотичний засіб в кількості 1,2 мл., що в перерахунку на суху речовину /за висновком хімічної експертизи/ становить становить 0,0021 г. .
03 лютого 2015 року відповідно до ст..271 КПК України щодо ОСОБА_7 була здійснена негласна слідча дія - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , вказаного дня, близько 13.30 год, перебуваючи поблизу будинку № 22 по вул. Добровольського в м. Комсомольську, діючи з прямим умислом, незаконно збула ОСОБА_12 /особі, яка проходить по справі під легендованими даними/ в одноразовому медичному шприці наркотичний засіб в кількості 1,3 мл., що в перерахунку на суху речовину /за висновком хімічної експертизи/ становить 0,023г.
13 лютого 2015 року відповідно до ст..271 КПК України щодо ОСОБА_7 була здійснена негласна слідча дія - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 вказаного дня, близько 13.45 год., перебуваючи поблизу будинку № 22 по вул. Добровольського в м. Комсомольську, діючи з прямим умислом, незаконно збула ОСОБА_12 /особі, яка проходить по справі під легендованими даними/ в одноразовому медичному шприці наркотичний засіб в кількості 1,1 мл., що в перерахунку на суху речовину /за висновком хімічної експертизи/ становить 0,0229г.»
На підтвердження вини обвинуваченої органом досудового розслідування надано ряд доказів, зокрема:

За епізодом від 16 січня 2015 року:
Протокол огляду та добровільної видачі ОСОБА_13 наркотичного засобу, придбаного з його слів у невстановленої особи (т.1 а.с. 70, 71), висновок експертизи, проведеної за наслідками вилучення наркотичного засобу (т.1 а.с. 75-78), та оголошений в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення /у відповідності з рішенням Европейського суду «Хорнскал та інші проти Сполученого Корівства» від 16.12.2014 року щодо наявності поважної причини для неявки свідка в суд/ протокол допиту понятого ОСОБА_14 (т.2 а.с. 11), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 до підписання обвинувального акту у справі (т.2 а.с. 8),

За епізодами здійснених відносно ОСОБА_7 негласних слідчих дій, що мали місце 03 лютого 2015 року та 13 лютого 2015 року:
Показання понятих та особи, що проходить по справі під легендованими даними, ряд протоколів, що складались під час проведення контрольних закупок, зокрема протоколи огляду грошових купюр (т.1 а.с. 83,98), покупця (т.1 а.с. 84-86,99), протоколи добровільної видачі ОСОБА_12 придбаного наркотичного засобу (т.1 а.с. 87,101);

висновки хімічних експертиз, проведених за наслідками контрольних закупок (т. 1 а.с. 88-91, 102-105).

протокол обшуку помешкання обвинуваченої та протокол огляду вилучених під час обшуку предметів, згідно з яким у обвинуваченої серед іншого були вилучені грошові купюри, які використовувались під час проведення контрольних закупок та реквізити яких заздалегідь були внесені у відповідні процесуальні документи (т.1 а.с. 122-132)

два флеш-накопичувача з аудіо-, відеоконтролем особи, здійсненим під час проведених контрольних закупок. (т.1 а.с. 219).

Дослідивши представлені в цій частині пред`явленого обвинувачення докази, суд вважає, що доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, пов`язаних із збутом наркотичних засобів ґрунтується на доказах, які не можуть бути визнані достатніми для підтвердження винуватості особи в сенсі положень ст.ст.85-87 КПК України з таких мотивів:
Так, ОСОБА_13 один із основних свідків обвинувачення особа, яка за версією слідства придбала у ОСОБА_7 наркотичний засіб, попри тривалий час /близько 7-ми місяців/ перебування кримінального провадження в суді та загалом 13-ти проведених судових засідань/, так і не був забезпечений явкою до суду задля забезпечення принципу безпосередності дослідження доказів судом /п.16 ч.1 ст.7 КПК України/ шляхом допиту свідка судом та для перехресного допиту із приводу обставин, що йому відомі.

Із згаданих міркувань під сумнів поставлений судом протокол добровільної видачі ОСОБА_13 придбаного у невстановленої особи наркотичного засобу, який з невідомих причин, попри будь-який здоровий глузд, був переданий ним працівникам міліції майже через 18 годин після його придбання 17 січня 2015 року о 08.50 год., що безумовно зводить нанівець джерело придбання та ідентичність придбаного наркотичного засобу та позбавляє його доказовості через відсутність будь-якої логіки в діях ОСОБА_13 , яка так і не була усунута в судовому засіданні.

Що стосується іншої частини представлених за цим епізодом пред`явленого обвинувачення доказів, зокрема письмових - оголошеного в судовому засіданні протоколу показань понятого ОСОБА_14 (т.2 а.с. 11) та висновку хімічної експертизи (т.1 а.с. 75-78), які не викликають сумніву в своїй достовірності, але разом з тим, в своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення /ст..94 КПК України/ згаданий обсяг непрямих доказів не може бути покладений в основу правого висновку про винуватість особи у збуті наркотичного засобу, з огляду на що, ОСОБА_7 підлягає виправданню за згаданим епізодом пред`явленого обвинувачення у відповідності до положень ч.3 ст. 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

.

Оцінюючи докази по двом іншим епізодам пред`явленого обвинувачення за умов здійсненого контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 2 ст.8 КПК України, ст. 17 ЗУ «Про визнання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: « Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом …».
У своїй практиці ЄС виробив загальний принцип, що відноситься до гарантій справедливого розгляду справи в контексті техніки негласних розслідувань, що використовуються для боротьби з торгівлею наркотичними засобами. Загальний зміст цього принципу зводиться до того, що суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення ЄС у справі Веселов та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року; рішення ЄС у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року; рішення ЄС у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року). Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄС Баннікова проти Росії).
Визначення провокації наведене у рішенні ЄС у справі Раманаускас проти Литви. Відповідно до цього визначення провокація з боку правоохоронних органів «має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений».
Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів ЄС виробив два критерії (Баннікова проти Росії), а саме:
a) змістовний критерій, який характеризується наявністю/відсутністю суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів,
b) процесуальний критерій, який передбачає наявність в суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.
Так, розкриваючи змістовний критерій, ЄС відзначає, що, по-перше, держава повинна мати у своєму розпорядженні конкретні та об`єктивні свідчення, що підтверджують вчинення обвинуваченим конкретних кроків на вчинення діяння, за яке він в подальшому переслідується. При цьому відповідно до вимог ЄС, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (рішення у справі Баннікова проти Росії; рішення у справі Веселов та інші проти Росії; рішення у справі Ванян проти Росії).
По-друге, як зазначає ЄС стосовно змістовного критерію, будь-яка інформація, отримана внаслідок негласної діяльності, має відповідати вимозі щодо того, що слідство має проводитись в цілому у пасивній манері. Таке виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинуваченого з метою вчинення ним злочину, як то - прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування тощо (рішення у справі Баннікова проти Росії; рішення у справі Веселов та інші проти Росії ).
Застосування цих засад у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 дозволяє дійти таких висновків:
Як вбачається із змісту представлених матеріалів в тому обсязі, який сторона обвинувачення вирішила за можливе відкрити суду, посилалось на таємність цих відомостей, підставою для кримінального переслідування обвинуваченої став рапорт слідчого СВ Комсомольського МВ УМВС ОСОБА_15 про те, що 17 січня 2015 року близько 08-50 год. гр.. ОСОБА_13 , мешканець м. Кременчука, в службовому кабінеті Комсомольського МВ УМВС добровільно видав медичний шприц із наркотичною речовиною «ширка», який він придбав у невстановленої особи в м. Комсомольськ за власні грошові кошти (т.1 а.с. 70).

За наслідками внесеної до ЄРДР за даним фактом інформації, 02.02.2015 року процесуальним прокурором, заступником прокурора м. Комсомольська була винесена постанова № 11-16т/15 про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів, а наступного дня 03 лютого 2015 року начальник Комсомольського МВ УМВС відповідним рапортом, адресованим начальнику УБНОН УМВС України в Полтавській області звернувся з проханням видачі коштів в сумі 320 грн. для проведення оперативних закупівель особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого з розрахунку 160 грн. за наркотик відносно від виду за пропозицією останнього (т.1 а.с. 82).

Перелік згаданих документів свідчить про те, що інформація відносно злочинної діяльності, що була у розпорядженні держави на момент здійснення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки вочевидь не є такою, що може бути перевірена у спосіб демонстрації обвинуваченням фактичних даних, що можуть бути визнаними в якості достатніх підстав для проведення оперативного заходу, з огляду на що суд має всі підстави зробити висновок про те, що на момент початку здійснення негласних слідчих дій обвинувачення не мало достатніх підстав для об`єктивної підозри у тому, що ОСОБА_7 займається збутом наркотичних засобів.

Станом на момент проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки в розпорядженні органу досудового розслідування та державного обвинувачення наявним був лише протокол добровільної видачі ОСОБА_13 наркотичного засобу (т.1 а.с.71), в якому відсутня будь-яка інформація щодо джерела його придбання, за умови, що при зверненні в міліцію, як вбачається із змісту витягу з ЕРДР (т.1 а.с. 66) ОСОБА_13 зазначив, що придбав «ширку» у «невстановленої особи».

Отже інші докази протиправної поведінки ОСОБА_7 протягом періоду з моменту внесення даних до ЕРДР /20.01.2015 року/ до 03 лютого 2015 року, як свідчать представлені суду матеріали, станом на день проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки /03 лютого 2015 року/ в розпорядженні органів досудового розслідування були відсутні, однак 02 лютого 2015 року постанова № 11-16т/15 про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних заступником прокурора м. Комсомольська все ж таки була ухвалена. Однак, мотиви, що були покладені в основу прийнятого прокурором рішення про проведення такої негласної дії, як контроль за вчиненням злочину суду не відомі, стороною обвинувачення не наведені, рівно як і не представлений текст самої постанови. З цього приводу суд констатує, що на момент здійснення оперативної закупки 03 лютого 2015 року обвинувачення не мало достатніх підстав для об`єктивної підозри у тому, що ОСОБА_7 займається збутом наркотичних засобів.

За наслідками перегляду в суді даних аудіо-, відеоконтролю за результатами проведення негласної слідчої дії від 03 лютого 2015 року вбачається, що легендована особа на ім`я ОСОБА_12 чекала ОСОБА_7 близько 10.00 хвилин, під час зустрічі передала грошові купюри із словами, дослівно російською: «160, посчитай, если все нормально, еще вечером возьму». Проте, з невідомої причини, зустріч ввечері не була ініційована легендованою особою і відповідно не відбулася, а чергова контрольна закупка була проведена 10 днів потому, знову ж за відсутності будь-яких відомостей про можливу злочинну діяльність ОСОБА_7 .

Аналізуючи другу оперативну закупку, що відбулась 13 лютого 2015 року, суд, маючи в провадженні незначну кількість матеріалів щодо цього етапу; який в аналогічний спосіб зафіксований шляхом аудіо-, відеоконтролю за особою та в протокол добровільної видачі ОСОБА_12 отриманого внаслідок негласної слідчої дії наркотику (т.1 а.с. 101), має всі підстави стверджувати про те, що обидві зустрічі між обвинуваченою та особою на ім`я ОСОБА_12 відбувались виключно за ініціативою останнього, а оперативна закупка 13 лютого 2015 року успадкувала вади оперативної закупки 03 лютого 2015 року та була проведена з певними елементами впливу на обвинувачену з метою спонукати її до вчинення злочину. Ініціювання обох зустрічей з ОСОБА_7 підтвердив суду сам ОСОБА_12 , а наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що легендована особа в обох випадках, з проміжком в 10-ти денний термін, діяла за вказівками працівників оперативних підрозділів, під їх повним контролем, була забезпечена ними фінансовими коштами /до речі в матеріалах справи відсутні будь-які фінансові документи, що підтверджують законність походження грошей, які були використані для проведення оперативної закупівлі/, що в цілому дає змогу дійти висновку про те, що в даному випадку велось не спостереження за вчиненням злочину та фіксування його результатів, а створювались умови для його вчинення.
Як вже зазначалося вище, обвинуваченням не було надано суду доказів того, що у працівників міліції були законні підстави (зафіксовані у відповідних офіційних документах та офіційним способом) підозрювати ОСОБА_7 в готуванні до збуту чи в збуті наркотичних засобів (п.37,38 рішення в справі „Тейкшейра де Кастро проти Португалії"). Обвинувачення в даному провадженні не продемонструвало, що у працівників міліції були вагомі підстави для проведення оперативно-розшукових заходів щодо обвинуваченої після 20 січня 2015 року, рівно як і не довело, що проведення таких заходів полягало в спостережені за ним, а не в провокації вчинення нею злочинного діяння (п.63,64 „Раманаускас проти Литви", п.36 „Малінінас проти Литви").
Що стосується визначеного ЄС процесуального критерію, який передбачає наявність в суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін, слід зазначити про наступне:
У відповідності до положень ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» у кожному випадку наявності підстав для оперативно-розшукової діяльності порушується оперативно-розшукова справа. Без її порушення проведення таких заходів заборонено Законом. Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що у відношенні ОСОБА_7 мали місце підстави для проведення оперативно - розшукової справи. Крім того, наявність представлених матеріалів дає суду підставу діти висновку, що обидві негласні слідчі дії у вигляді контролю за вчиненням злочину в порушення вимог ч.4 ст.246, 251, 271 КПК України були здійснені працівниками міліції з грубим порушенням закону дві слідчі дії вочевидь були проведені за однією постановою заступника прокурора м. Комсомольська № 11-16т/15 про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів.
Далі, у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності серед іншого є:
1) наявність достатньої інформації, одержаної в установленому
законом порядку, що потребує перевірки за допомогою
оперативно-розшукових заходів і засобів, про:
- злочини, що готуються;
- осіб, які готують вчинення злочину;
Зазначені підстави можуть міститися в заявах, повідомленнях
громадян, посадових осіб, громадських організацій, засобів масової
інформації, у письмових дорученнях і постановах слідчого,
вказівках прокурора, ухвалах слідчого судді, суду, матеріалах
правоохоронних органів, у запитах і повідомленнях правоохоронних
органів інших держав та міжнародних правоохоронних організацій, а
також запитах повноважних державних органів, установ та
організацій, визначених Кабінетом Міністрів України, тощо. Приймати рішення про проведення оперативно-розшукових заходів при відсутності підстав,
передбачених у цій статті, забороняється.
Отже, той незначний обсяг матеріалів, який був відкритий суду органом державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні дають змогудійти висновку про те, що в даному випадку суду фактично було відмовлено у наданні можливості дослідити питання про наявність/відсутність провокації з боку правоохоронних органів в порядку, що відповідає вимогам про справедливий судовий розгляд, до того ж - із посиланням про неможливість розголошення певних матеріалів задля забезпечення громадського інтересу, а також прав та охоронюваних законом інтересів цих осіб. В цьому сенсі є слушною позиція сторони захисту, адже неодноразові вимоги адвоката про відкриття матеріалів ОРД, зокрема і тих, що стали підставою для проведення негласних слідчих дій, які щоразу залишались стороною обвинувачення без задоволення під приводом надання певним документам та відомостям обмежень у доступі до них, на думку суду є нічим іншим, як створенням перешкод у можливості дослідження питання про наявність провокації з боку правоохоронних органів, що саме по собі за умови, що «обов`язок довести відсутність підбурювання покладається на звинувачення, /рішення у справі «Раманаускас проти Литви», п. 70), свідчить про наявність провокації з боку правоохоронних органів, та визнається вирішальним під час вирішення питання про наявність такої провокації (§§ 61, 52 - 54 рішення у справі Баннікова проти Росії).

Отже, оцінюючи представлені у справі докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за відсутності достатніх даних стосовно того що провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 було порушено та оперативні дії розпочаті за наявності об`єктивної підозри у вчиненні злочину, а під час здійснення оперативних заходів органи досудового розслідування виявляли необхідну пасивність /п.38 Рішення ЄС «Баннікова проти Росіїї/, суд має всі підстави наголосити на тому, що відносно обвинуваченої була здійснена провокація, з огляду на що, у відповідності до положень ст..87, ч.3 ст.271 КПК України здобуті в такий спосіб докази не можуть бути використані у кримінальному провадженні, з огляду на що ОСОБА_7 підлягає виправданню через недоведеність вчинення нею інкримінованих їй кримінально карних діянь за епізодами від 03 лютого 2015 року та 13 лютого 2015 року відповідно.
Вирішуючи питання про виду та міри покарання у відношенні обвинуваченої за вчинення нею кримінально карного діяння, доведеність якого є очевидною і знайшла своє підтвердження в суді, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний ОСОБА_7 злочин не є тяжким, проте приймає до уваги підвищену суспільну небезпеку злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків.

Обставини, що обтяжують та/або пом`якшують покарання у справі відсутні. ,

Згідно із висновком ЛКК ОСОБА_7 практично здорова, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Працює, за місцем роботи характеризується добре. Має статус матері-одиначки, виховує неповнолітню дитину. За місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів. Інші характеризуючі дані на особу обвинуваченої в матеріалах справи не представлені.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд, приймаючи до уваги відсутність тяжких наслідків від скоєного та дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується та самостійно виховує малолітню дитину, суд ,призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, вважає за можливе обмежитись застосуванням положень ст..75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання на максимальний, передбачений ст..75 КК України строк.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою, покладає на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Питання про судові витрати та речові докази вирішене судом у відповідності до положень ст. 100, ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст..309 КК України із призначенням покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засуджену від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю на три роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засуджену не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

В строк відбування покарання засудженій зарахувати термін тримання під вартою з 13.02.2015 року до 16.02.2015 року.

За епізодами інкримінованих обвинуваченій кримінально карних діянь від 16 січня 2015 року, 03 лютого 2015 року та 13 лютого 2015 року відповідно ОСОБА_7 виправдати через недоведеність вчинення обвинуваченою інкримінованих їй кримінально карних діянь

Речові докази по справі: 2 медичні шприци з наркотичною речовиною, що використовувались під час здійснення контролю за вчиненням злочину ( т.1 а.с. 92, 106), медичний шприц з наркотичною речовиною, виданий ОСОБА_13 (т.1 а.с. 79), медичний шприц з наркотичною речовиною, вилучений під час затримання ОСОБА_7 (т.1 а.с. 152-153), медичний шприц з залишками наркотичної речовин, два скляних флакони з перманганатом калію та пустий шприц, вилучені під час обшуку помешкання обвинуваченої (т.1 а.с. 146-147) знищити, 160 грн. що зберігаються на відповідному рахунку в ПАТ КБ «Приват-банк`і відносно яких в матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо джерела їх походження (т.1 а.с. 133-134) повернути державі, дерев`яну скалку та телефон (т.1 а.с.118, 205-206) залишити ОСОБА_7 , як їй належні, 45 грн., які зберігаються на депозитному рахунку Комсомольського МВ УМВС (т.1 а.с. 165) повернути ОСОБА_7 , як їй належні, флеш-накопичувачі (т.1 а.с 219) залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

На користь держави стягнути з засудженої витрати, пов`язані з проведенням хімічної експертиз за епізодом доведеного обвинувачення (т.1 а.с. 113-116, 148-151) в сумі 736 грн.56 коп.

На вирок суду протягом 30 днів з часу його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1