АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого:судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за № 0002308, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Которини, Жидачівського району, Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_11

В с т а н о в и л а :

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 10 місяців виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10 % його заробітку.
На підставі ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_8 вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, постановлено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування матеріальних збитків, - 684 грн. 35 коп.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 1 000 грн.
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнано винним та йому призначено покарання за те що, він 05 серпня 2014 року, близько 19 години, увійшовши у двір буд. АДРЕСА_2 , і побачивши свою колишню дружину ОСОБА_12 , їх сина ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , почав голосно кричати, чим злякав свого сина. ОСОБА_12 , бажаючи уникнути сварки з ОСОБА_8 , з сином на руках зайшла у під`їзд будинку, де намагалась подзвонити до квартири сусідки ОСОБА_15 , при цьому ОСОБА_8 , перешкоджаючи відкриттю дверей квартири сусідки, застосував до ОСОБА_12 фізичне насилля, а саме, - з силою схопив її за обидві руки передпліччя і притиснув в кут площадки, виражаючись при цьому нецензурними словами, не реагуючи на зауваження і прохання про припинення дії.
Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 , не даючи ОСОБА_12 разом із сином пройти до сусідки, схопив останню за шию, штовхнув її, через що вона вдарилась головою та спиною об електрощитову і, схопивши її за руки, прижав до стіни. Згідно висновків судово-медичних експертиз у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми обох верхніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не дав належної правової оцінки доказам по справі і зазначає, що конфлікт спровокували свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в ході сварки спричинили йому тілесні ушкодження. Також зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував, що на його утриманні знаходяться троє дітей - два неповнолітніх сина та повнолітня донька, яка навчається і отримує він останнього аліменти. Вважає, що суд не врахував всі обставини по справі, необґрунтовано прийшов до висновку що він надає покази, які нічим не підтверджуються, з метою уникнути відповідальності.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та,застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вчинені обвинуваченим дії здійснювалися в активній формі, з його ініціативи, в громадському місці, якими він порушив громадський порядок та спокій мешканців зазначеного під`їзду, влаштував сварку з нецензурною лайкою та завдавав тілесних ушкоджень потерпілій, а також погрожував свідкам, які намагались припинити його дії, у зв`язку з чим вважає, що його дії слід кваліфікувати саме як хуліганство та призначити покарання за цей злочин у виді обмеження волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 296 КК України, призначивши покарання у вигляді обмеження волі, та стягнути з нього на її користь спричинену моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпіла посилається на те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 вчинив дії у громадському місці, виражався нецензурною лайкою та спричинив їй тілесні ушкодження, чим грубо порушив громадський порядок. Вважає, що дії обвинуваченого супроводжувались особливою зухвалістю. Крім того, ОСОБА_7 вважає, що стягнута судом сума у 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, не відповідає тяжкості завданих їй моральних страждань.
В судовому засідання обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і просили її задовольнити в повному обсязі, вирок суду вважали необґрунтованим та невмотивованим і просили його скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в судовому розгляді справи в суді першої інстанції та повністю підтримав апеляційну скаргу потерпілої і просив їх задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 296 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
В судовому засіданні потерпіла підтримала свою апеляційну скаргу та просила задовольнити її в повному обсязі.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами, дослідженими в ході судового розгляду, яким суд дав належну правову оцінку, і які є належними, достовірними та допустимими, тому суд правильно поклав їх в основу вироку.
Так, згідно показань обвинуваченого, які він надавав в ході судового розгляду в суді першої інстанції, він визнав, що в день описаних вище подій у нього був конфлікт з потерпілою.
Також вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які дали аналогічні показання щодо підтвердження факту конфлікту між потерпілою ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_8 , в ході якого обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілій.
Спричинення тілесних ушкоджень потерпілій об`єктивно підтверджується висновком експерта № 397 (т. 1 а.к.п. 13-14) та висновок експерта № 417 д (т. 1 а.к.п.24), та довідкою з травмпункту (т. 1 а.к.п.15) згідно якої, на момент звернення 05.08.2014 року о 23:00 годині (в день події інкримінованого злочину) у потерпілої ОСОБА_12 було виявлено закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, гематоми обох верхніх кінцівок. Закрита черепно-мозкова травма яка супроводжувалась струсом головного мозку, множинні синці та садна в області обох плечей та спини утворилися від дії (ударів) твердих тупих предметів та за своїм характером відносяться до легких тілесних пошкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Тілесні пошкодження могли утворитись в час, вказаний в представленій медичній документації. Тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_18 могли утворитися за обставин та умов, про які показала в ході слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_18 (т. 1 а.к.п.19-22).
А також іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, які узгоджуються між собою і в своєму взаємозв`язку не викликають жодних сумнівів в доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим відповідні доводи апеляції обвинуваченого є необґрунтованими.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг потерпілої та прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, а саме, що його дії слід кваліфікувати за ст. 296 КК України, як хуліганство, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Верховний Суд України в постанові від 04 жовтня 2012 р. у справі № 5-17 кс12, прийшов до правових висновків, згідно яких в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Верховний Суд України у згаданій постанові акцентував увагу на роз`ясненні, наданому в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Із правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у вказаній постанові при відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між обвинуваченим та потерпілою з листопада 2012 року склались усталені неприязні та конфліктні відносини, які пов`язані зі спором щодо визначення місця проживання спільних малолітніх дітей та участі кожного з батьків у їх вихованні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що конфлікт, який відбувся між обвинуваченим та потерпілою в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , стався з мотивів особистої неприязні обвинуваченого до потерпілої, яка утворилась з підстав, наведених вище, а його дії були спрямовані саме на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, а не на грубе порушення громадського порядку із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Таким чином, враховуючи тривалі особисті неприязні відносини, які склались між потерпілою та обвинуваченим, ініціювання сварки обвинуваченим з метою, як пояснювала сама в своїх показаннях потерпіла, відібрати дитину, яка знаходилась у неї на руках, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України, є законними, вмотивованими та ґрунтуються на доказах, досліджених в ході судового розгляду.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо обрання виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції були належним чином враховані всі обставин, які впливають на вид і міру покарання, в тому числі й ті, на які обвинувачений посилається в своїй апеляційній скарзі, зокрема характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно та інші обставини і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді виправних робіті таке покарання слід вважати достатнім і справедливим.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про недотримання судом, при призначенні ОСОБА_8 покарання, вимог ч.4 ст. 70 КК України, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014 року за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.
З наданої в судовому засіданні належним чином завіреної копії Ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 13 серпня 2015 року вбачається, що вирок Павлоградського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 скасовано а кримінальне провадження за його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з малозначністю кримінального правопорушення (ч.2 ст. 11 КК України).
За таких обставин відповідні доводи прокурора задоволенню не підлягають, а вирок суду, відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України підлягає зміні та виключенню з резолютивної частини вироку посилання суду на ст. 72 КК України в частині виконання покарання, призначеного ОСОБА_8 вироком Павлоградського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої щодо неправильного вирішення судом цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с. 85-87), до початку розгляду провадження по суті, потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов про відшкодування, в тому числі, моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого чи позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: рішення про цивільний позов…
Згідно вироку, суд першої інстанції ухвалив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1 000 грн. Дане рішення суд прийняв з урахуванням перенесених потерпілою душевних страждань та психічних переживань, пов`язаних з неправомірними діями обвинуваченого. Вказане рішення суд зазначив у резолютивній частині вироку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином виконав вимоги вказаних положень КПК України і ухвалив законне та обґрунтоване рішення по пред`явленому по справі цивільному позову.
Інших обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року щодоОСОБА_9 , в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст. 72 КК України щодо виконання покарання у виді штрафу, призначеного ОСОБА_8 вироком суду від 19 листопада 2014 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3