Дата документу Справа № 314/3430/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1748/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/3430/15-к
Категорія: ст.ст. 191 ч.2, 366 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вільнянська Запорізької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року /а.п. 46/ з апеляційною скаргою звернулась прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 /а.п. 50-53/, в якій просить оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання в тому ж суді.

В обґрунтування скарги апелянт послалася на наступне:

- в обвинувальному акті допущена технічна помилка при формулюванні нормативно-правової бази, якою затверджені подорожні листи, і замість словосполучення «Наказ Президента України», необхідно зазначити «Наказ Міністерства транспорту України», як безпосередньо зазначено на кожному подорожньому листі в їх правому верхньому куті, а оскільки відповідно до теоретичних положень чинності нормативно-правових актів у часі, яким зокрема є вищевказаний спільний наказ, останній набрав юридичну силу після завершення 10-денного строку, так як в його контексті не зазначена конкретна дата набрання чинності, то до 20.12.2013 року подорожні листи, якими користувався КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР, мали цілком обґрунтовану юридичну основу;

- станом на жовтень 2014 року (термін закінчення триваючого злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України), Постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207 «Про затвердження переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» залишилася незмінною - такою, що надає подорожнім листам певної правової форми і офіційності, у зв`язку з чим, КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР, як і інші юридичні особи, продовжували і продовжують використовувати, зокрема для бухгалтерської та податкової звітності, подорожні листи, як офіційні документи;

- в обвинувальному акті безпосередньо зазначений термін скоєння триваючого злочину з боку ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191 КК України, а конкретні періоди вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, визначені у відповідних повідомленнях ОСОБА_7 про підозру від 27.03.2015 року, але оскільки у випадку правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 191 КК України теоретично має місце ідеальна сукупність злочинів, то у фабулі обвинувального акту в частині зазначення періоду скоєння злочину для лаконічності та змістовності вказаний узагальнений період, що формально і є часом скоєння злочину;

- під «складанням неправдивого документа», що зазначено в обвинувальному акті, слід розуміти внесення до документа, відомостей, що не відповідають дійсності повністю або частково, наприклад, запис у дійсний бланк, який має відтиск печатки і підпис, неправдивих відомостей про фактичне використання сировини та матеріалів, або навпаки, затвердження печаткою та власним підписом такого документу, який має у собі відомості, що не відповідають дійсності, а в ході досудового слідства встановлено, що ОСОБА_7 надавала водію ОСОБА_10 усні вказівки вносити до порожніх подорожніх листів відомості про рух та роботу вантажного автомобіля, які не відповідають дійсності, після чого візувала їх своїм підписом та скріплювала мокрою печаткою закладу;

- у фабулі обвинувального акту зазначено детальний механізм скоєння злочину, а саме: «…шляхом надання усних вказівок водію закладу...», тим самим відображено порядок та першочерговість незаконних дій ОСОБА_7 , після чого, у кінцевій частині фабули обвинувального акту узагальнено вищевказаний механізм та інші викладені у фабулі обставини, сформульовано кінцевий зміст загальним словосполученням, безпосередньо цитуючи диспозицію статті КК України, яка інкримінується ОСОБА_7 і яка знайшла своє підтвердження під час досудового розслідування.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченої зазначив, що судове рішення по провадженню ухвалене відповідно до вимог КПК України, доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими і просить залишити її без задоволення.

Згідно з ухвалою суду, обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000235 від 17 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, - повернутий прокурору.

Прийняте рішення суд обґрунтував наступними доводами:
- обвинувальний акт містить посилання на Наказ Президента України від 29.12.1995 року №488/346, як на нормативно-правовий акт, що затверджує типові форми первинного обліку роботи вантажного автомобіля, зокрема руху пального, проте судом встановлено, що нормативно-правовим актом, що регулював вищезазначені правовідносини, був наказ Міністерства транспорту України від 29.12.1995 року № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», який відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі №1005/1454 від 10.12.2013 року, визнано таким, що втратив чинність;

- в обвинувальному акті визначається період вчинення кримінального правопорушення, а саме «з кінця жовтня 2013 року по кінець жовтня 2014 року», тому відсутність посилань на нормативно-правові акти, що регулюють правовідносини, у сфері якої вчинено злочин, з урахуванням визначення періоду вчинення злочину, суд порахував невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України;

- в обвинувальному акті в частині визначення механізму вчинення злочину містяться протиріччя, оскільки у фабулі вчинення злочину визначено: «...в силу своєї посади та зловживаючи у зв`язку з цим своїм службовим становищем, шляхом надання усних вказівок водію закладу...», а в обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, визначено: «...шляхом складання завідомо неправдивих подорожніх листів...».

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену та захисника з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Нормами ст. ст. 291, 109 КПК України закріплені вимоги до форми та змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, недотримання яких та інших норм закону відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України дає суду підстави для прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні про повернення прокурору обвинувального акту у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.
Частиною другою ст.291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, а саме, у тому числі з іншими відомостями, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті /частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення /п.5/.
Згідно зі змісту обвинувального акту по провадженню, обвинуваченій висунуте обвинувачення по двом кримінальним правопорушенням, а саме за ч.1 ст.366 та ч.2 ст.191 КК України, що вимагало викладення по кожному з діянь фактичних обставин, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень.
Ці вимоги закону при складанні обвинувального акту дотримані не були.
В обвинувальному акті фактичні обставини по кожній з подій не викладені, формулювання обвинувачення по кожній з протиправних дії обвинуваченої із зазначенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в об`ємі, визначеному ст.91 КПК України, взагалі відсутнє. А саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченої у вчиненні кожного з кримінальних правопорушень, форма вини, мотив і мета вчинення кримінальних правопорушень.

Відсутність формулювання обвинувачень унеможливлює визнання наведеної в обвинувальному акті правової кваліфікації кримінальних правопорушень правильною .

Отже, обвинувальний акт не містить повних відомостей, зазначених у ст.291 КПК України, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками та рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду, а навпаки, підтверджують невідповідність змісту обвинувального акту вимогам КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів по доводам апеляційної скарги не вбачає підстав для скасування ухвали суду.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000235 від 17 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернутий прокурору, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4