АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3930/15-к Номер провадження 11-кп/786/836/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.2ст.187КК-ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників-адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, освіта незакінчена вища, не одруженого, судимого:

28 липня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 і 3 ст.186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, 28 листопада 2013 року постановою Жовтневого районного суду м. Харкова звільнений умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 19 днів;

30 квітня 2015 року тим же судом за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1 і 4 ст. 358, 70, 71 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі,

засуджено:

за ч. 2 ст. 186 КК України на п`ять років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 187 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього належного йому майна.

Остаточне покарання за ч. 4 ст. 70 КК України обвинуваченому визначено за правилами шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2015 року у виді позбавлення волі строком на сім років три місяці з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, освіта незакінчена вища, не одруженого, судимого:

- 28 липня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. ч. 2 і 3 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 11 квітня 2014 року постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова звільнений умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 10 днів;

30 квітня 2015 року тим же судом за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1 і 4 ст. 358, 70, 71 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі,-

засуджено :

за ч. 2 ст.186 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

за ч.2 ст.187 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього належного йому майна.

Остаточне покарання обвинуваченому визначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2015 року у виді позбавлення волі строком на сім років три місяці з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_11 2000 грн. матеріальної та 8000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_12 3180 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди.

Позов ПП «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» залишено без розгляду.

Вирішено питання із речовими доказами.

В апеляції ОСОБА_7 , не заперечуючи причетність до вчинених злочинів, наводить мотиви та вказує, що він не згоден із вироком суду у частині кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 (епізод від 24.01.2015 року) і ч.2 ст.187 КК України (епізод від 1.02.2015року), оскільки він таємно заволодів сумкою потерпілої без попередньої змови із ОСОБА_13 . Такі його дії слід перекваліфікувати на його думку на ч.1 ст.185 КК України.

Щодо вчинення розбійного нападу то стверджує, що разом із ОСОБА_13 вони відкрито заволоділи майном потерпілої без застосування пістолета і без насильства небезпечного для її життя та здоров`я, а тому їх дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України.

Показання потерпілих у цій частині є неправдивими і такими, що суперечать матеріалам справи. Їх впізнання потерпілими слід визнати незаконними, оскільки на їх думку працівники міліції спочатку їм показали відеозапис слідчих дій з їх участю, а потім потерпілі вказали на них як на осіб, які вчинили такі дії.

Не згоден він із розміром відшкодування завданої шкоди, вважаючи його завищеним, просить його зменшити.

У апеляції адвоката ОСОБА_9 у інтересах засудженого ОСОБА_8 вказується, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому вирок суду підлягає зміні, оскільки вина його підзахисного по епізоду обвинувачення від 24 січня 2015 року щодо потерпілої ОСОБА_14 не доведено. Чоломбитько вчинив такі дії щодо потерпілої одноособово. У своїх показаннях слідчому потерпіла вказувала, що свою сумку вона залишила на лавці і у неї її викрали. Таким поясненням суд дав неправильну оцінку.

Щодо епізоду розбою від 1.02.2015 року вважає, що дії засуджених слід кваліфікувати як грабіж, а не розбій, оскільки вина осіб не доведена, застосування пістолета не доведено. Крім цього, вартість майна проведена оцінювачем а не експертом, який не має права на проведення таких експертиз. Стягнута шкода не відповідає розмірам завданої шкоди. Просить змінити вирок суду, перекваліфікувавши дії його підзахисного за вказаними епізодами з підстав наведених ним та зменшити розміри на відшкодування завданої шкоди потерпілим.

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винним за слідуючих обставин.

Е п і з о д № 1.
24 січня 2015 року о 20 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_14 біля будинку № 104 по вулиці Фрунзе у м.Полтаві зустріли її і, діючи повторно, умисно, за попередньою змовою між собою, застосували до неї насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме ОСОБА_7 утримуючи її закрив рукою рота та повалив на землю, а ОСОБА_8 вихопив з її рук сумку вартістю 800 грн., в якій знаходився мобільний телефон «Lenovo А390» вартістю 2500 грн., гаманець вартістю 100 грн. та гроші в сумі 10 грн., завдавши таким чином потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3410 грн. і втекли.

Е п і з о д № 2.

25 січня 2015 року о 21 год. 40 хв. ОСОБА_8 і ОСОБА_7 умисно, за попередньою змовою між собою, повторно зустріли у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_3 потерпілу ОСОБА_15 , де із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, відкрито заволоділи її сумкою вартістю 250 грн., в якій знаходились флешка об`ємом 8 Гб. вартістю 140 грн., 3 годинники-кулони вартістю по 75 грн. кожний та чохол для ноутбука вартістю 100 грн., в якому знаходився ноутбук «Lenovo С580» вартістю 4500 грн., внаслідок чого потерпілій було завдано збитку на загальну суму 5215 грн. і втекли.

Е п і з о д № 3.
26 січня 2015 року о 19 год. 50 хв., вони ж, перебуваючи біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я для потерпілої ОСОБА_16 відкрито заволоділи її майном мобільним телефоном «FlyIQ 4491» вартістю 1200 грн. з картками оператора мобільного зв`язку «МТS» вартістю 20 грн. та «Київстар» вартістю 20 грн., а також картою пам`яті об`ємом 2 Гб вартістю 70 грн. , сумкою вартістю 437,40 грн., в якій знаходилась сумка-клатч вартістю 213,30 грн., паспорт громадянки України на її ім`я та гроші в сумі 50 грн., чим завдали матеріального збитку на загальну суму 2010,70 грн. і втекли.

Е п і з о д № 4.
31 січня 2015 року о 19 год. 30 хв., вони ж, перебуваючи біля будинку № 13 по вул. Ціолковського в м. Полтаві, діючи повторно, за попередньою змовою між собою, застосовуючи насильство, яке не є небезпечне для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_11 заволоділи її майном, а саме мобільним телефоном «Lenovo А850» в комплекті з чохлом та флеш-карткою об`ємом 8 ГБ загальною вартістю 1607,41 грн. з карткою оператора мобільного зв`язку «МТS» вартістю 35 грн., а також сумкою вартістю 596,16 грн., в якій знаходився годинник вартістю 550 грн., зняли з правої руки золоту каблучку вагою 4,38 г 585 проби розмір 16,5 вартістю 2186 грн. та з місця скоєння злочину втекли, чим завдали потерпілій матеріального збитку на загальну суму 4974,57 грн. і втекли.

Е п і з о д № 5.
1 лютого 2015 року о 19 год. 35 хв., вони ж, перебуваючи біля будинку №54, що по вул. Залізній у м. Полтаві, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, помітили потерпілу ОСОБА_12 та з метою заволодіння її майном напали на неї із застосуванням погрози насильства, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, що виразилось у тому, що ОСОБА_7 , підійшовши ззаду до потерпілої закрив рукою їй рот та приставив до голови пістолет «ZORAKI», який згідно висновку експерта №58 від 6 лютого 2015 року є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю, який сприймався потерпілою як реальна загроза її життю та здоров`ю. Після подолання опору потерпілої, ОСОБА_8 вихопив з її рук сумку вартістю 200 грн., в якій знаходились паспорт на ім`я ОСОБА_12 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_17 , техпаспорт на автомобіль та страховий поліс, посвідчення про інвалідність на ім`я ОСОБА_18 , пропуск вартістю 30 грн., гаманець вартістю 500 грн., гроші в сумі 450 грн., набір косметики вартістю 500 грн., після чого з місця скоєння злочину втекли, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1680 грн.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на підтримання апеляцій з наведених вище підстав, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені у апеляціях учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим та відповідає вимогам закону за наступних мотивів.

Висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 епізодів злочинної діяльності № 2,3,4 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст 186 КК України та правильність юридичної кваліфікації скоєного ними не оскаржуються, зважаючи на це колегія суддів їх і не перевіряє.

Щодо тверджень у апеляціях учасників судового провадження про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильної кваліфікації дій за епізодами №1, і №5, то вони є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.22, 23,94 КПК України правильно всебічно і повно дослідив докази вини підозрюваних у суді та обґрунтовано поклав їх у основу вироку. Правильно вирішено і питання про відшкодування розміру завданої шкоди потерпілим.

Зокрема, твердження обох засуджених та адвокатів про неправильну кваліфікацію дій за ч.2 ст.186КК України та ч.2 ст.187 КК України щодо злочинів вчинених відносно потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_12 (епізоди № 1 і 5) , то вони спростовуються показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_14 , що саме за обставин зазначених у вироку суду на неї зненацька ззаду напали обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та повалили на землю і відібрали її майно. При цьому вона підтвердила, що під час нападу один із обвинувачених закривав їй рот рукою та звалив на землю, а інший перевірив вмістимість її кишень. Напад вчинювався одночасно обома обвинуваченими. Вона спростувала доводи засуджених про те, що сумку вона залишала без нагляду на зупинці громадського транспорту, оскільки напад був вчинений ще до того, як вона дійшла до зупинки. Сумку не залишала на зупинці без догляду про що стверджують засуджені. Причин для обмови обвинувачених у неї не було, так як нікого з них вона не знала і стосунків у неї з ними не було.

Про такі обставини вчиненого щодо неї засудженими вона підтвердила і у ході досудового розслідування під час проведення із нею слідчого експерименту де було конкретизовано та показано дії кожного із нападаючих. Факт належності викраденого телефону потерпілій підтверджено ксерокопією наданого нею сертифікату про його придбання. Посилання засуджених у апеляційному суді, що слідчий експеримент неможливо брати до уваги, оскільки він був проведений без їх участі, колегія суддів не приймає тому що у ході такого слідчого експерименту перевірялися показання самої потерпілої про можливість таких дій щодо неї певних осіб. Присутність самих обвинувачених при цьому органами слідства було визнано недоцільним з чим правильно погодився і суд першої інстанції.

Твердження захисника ОСОБА_9 в апеляції та у апеляційносу суді про те, що засуджений ОСОБА_8 не причетний до цього правопорушення спростовується показаннями самої потерпілої, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано поклав її показання у основу вироку. Підстав для неприйняття таких свідчень потерпілої у суді захисник не надав. Навпаки такі пояснення ОСОБА_14 про обставини заволодіння її майном об`єктивно є логічно послідовними та узгоджуються з обставинами вчиненого по місцю, часу а тому суд першої інстанції правильно прийняв їх до уваги і поклав в основу обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

При цьому, засуджені не заперечують факту вчинення цього діяння, зазначають місце та час його вчинення, а тому показання про таємне заволодіння чужим майном, колегія суддів не приймає оскільки це суперечить здобутим доказам у справі.

Посилання адвоката на інші показання потерпілої ОСОБА_14 про обставини викрадення у неї сумки на досудовому слідстві, то вони були належним чином перевірені судом першої інстанції і у суді потерпіла уточнила їх та зазначила про напад на неї саме двох осіб, які заволоділи її майном із застосуванням вказаного насильства. Потерпіла при цьому вказала, що даючи першочергові показання самостійно слідчому про те, що вона залишала сумку без нагляду, то не придавала цьому значення і лише згодом було нею конкретизовано за яких саме обставин у неї забрали сумку із її особистим майном.

Проаналізувавши досліджені в суді докази усіма учасниками судового провадження, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність вини обвинувачених у відкритому викраденні чужого майна потерпілої ОСОБА_14 за обставин, викладених у вироку суду.

Не приймаються заперечення обох засуджених щодо неправильної кваліфікації їх дій і за ч.2 ст.187 КК України за епізодом вчиненого нападу щодо потерпілої ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 часткового визнали свою причетність до факту заволодіння майном потерпілої.

Їх показання були підтверджені і потерпілою ОСОБА_12 у судовому засіданні, яка підтвердила, що до під`їзду за нею забігли вказані обвинувачені та напали на неї і намагались звалити її на підлогу і вирвати з рук сумку, але вона вчинила активний опір. Один із обвинувачених дістав пістолет та приставив їй до обличчя, погрожуючи негайно його застосувати. Вона обох засуджених розгледіла і, незважаючи на погрозу застосування пістолета, вона продовжувала чинити опір. Ними було забрано у неї сумку у якій знаходились речі зазначені у вироку суду. Підкреслила, що їй погрожували саме пістолетом. Раніше обвинувачених вона не знала, а тому підстав для обмови їх у скоєнні цього злочину у неї не було. В суді вона прямо вказала на обвинувачених, які вчинили на неї розбійний напад, що узгоджується із даними викладеними і у протоколі слідчого експерименту за її участі. Таким показанням суд правильно дав оцінку та обґрунтовано поклав їх у основу вироку та правильно відхилив доводи засуджених про незастосування зброї до потерпілої.

Заперечення обвинувачених про те, що вони не погрожували потерпілій пістолетом і не могли цього зробити 1 лютого 2015 року, так як у них його не було, то колегія суддів також не приймає, оскільки їх доводи спростовані даними викладеними у іншому вироку суду, який набрав законної сили, де зазначено, що 4 лютого 2015 року у ОСОБА_8 було вилучено пістолет марки «Zoraki» мод. 914 Б № НОМЕР_1 , який згідно висновку судово-балістичної експертизи № 58 від 6 лютого 2015 року є колишнім сигнальним пістолетом, який у результаті відсутності ствольної заглушки втратив властивості сигнального і є нестандартною гладко ствольною вогнепальною зброєю, що дозволяє здійсненню пострілів патронами з метальним снарядом.

Отже, судом правильно встановлено, що обвинувачені під час розбійного нападу на потерпілу мали при собі пістолет та застосовували його, погрожуючи останній з метою подолання її опору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в умовах змагальності і диспозитивності в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши сукупність досліджених доказів керуючись законом та за своїм внутрішнім переконанням правильно зробив висновок про винуватість обвинувачених у вчиненні розбійного нападу на потерпілу за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я є доведеною і суд правильно кваліфікував дії кожного із них по цьому епізоду їх злочинної діяльності за ч. 2 ст. 187 КК України.

По інших епізодах, інкримінованих обвинуваченим злочинам (№ 1-4) суд правильно кваліфікував дії кожного із них, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи покарання згідно ст. 50,65 КК України суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу кожного із обвинувачених, їх неодноразове засудження за вчинення аналогічних умисних злочинів, невідбуте покарання за попереднім вироком і призначив таке покарання яке є необхідним й достатнім для їх виправлення та перевиховання.

Не підлягає сумніву і висновок про вартість майна, яким заволоділи обвинувачені, який оскаржує адвокат ОСОБА_9 , хоча його і проводив не відповідний експерт, а оцінювач від 11 лютого 2015 року. Суд правильно взяв його до відома тому, що у ході досудового слідства обвинувачені такий висновок не оскаржили погодилися із зазначеною вартістю майна, що підтверджується і показаннями потерпілих про зазначену суму.

Щодо доводів апелянтів про неправильне вирішення цивільного позову, то воно також є безпідставне, оскільки у ході судового розгляду вина засуджених знайшла своє підтвердження у висновках суду, потерпілим були спричинені не тільки матеріальну а і моральну шкоду. Вона визначена у порядку передбаченому ст.128,129 КПК України і не є занадто завищеною, крім цього у судовому засіданні суду першої інстанції вони визнали цивільний позов і їх заперечення у апеляції колегія суддів з цих мотивів не приймає. Підстав для зменшення розміру на відшкодування шкоди колегія суддів не вбачає.

Твердження обвинувачених ОСОБА_13 і Чоломбитька та їх адвокатів щодо неправильної оцінки місцевим судом наданих доказів обвинувачення то вони є безпідставними,. Всі докази суд всебічно, повно і неупереджено дослідив та дав їм належну оцінку у відповідності до ст. 94 КПК України.

Підстав для зміни вироку суду на що посилаються апелянти колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376 ,404, 405, 407 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 і ч.2 ст.187 КК України без змін.

Ухвала набирає чинності відразу після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженими які утримуються під вартою у той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3