У х в а л а
іменем україни

09 лютого 2016року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000379, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мешканця

АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Савранського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і функціями представника влади на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 192 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і функціями представника влади на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і функціями представника влади на 2 роки.

На підставі ч.4 ст. 74 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено.

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 12січня 2015 року виправленоописки, допущені у вступній та резолютивній частині вироку цього ж суду від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 , якого визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України та звільнено від призначеного покарання.

У вступній частині вироку, а саме в анкетних даних засудженого ОСОБА_6 , ухвалено вказати, що він працює на посаді завідуючого складом в ТОВ «Відродження» с. Концеба Савранського району Одеської області.

Пункт перший резолютивної частини вироку ухвалено викласти в наступній редакції:

« ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, повязані з адміністративно-господарськими організаційно-розпорядчими функціями та функціями представника влади терміном на 2роки».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 з підстав порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд необгрунтовано звільнив ОСОБА_6 від покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України, оскільки не переконався у його сумлінному ставленні до праці та не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи доказів щодо працевлаштування засудженого. Крім того, вказує, що суд у вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а в резолютивній частині вироку призначив засудженому покарання за ч. 2 ст. 192 КК України, хоч визнав доведеним покарання, пред`явлене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 191 КК України. Вказує, що всі зазначені порушення залишилися поза увагою апеляційного суду. Просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та видачуслужбовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, а саме, за те, що він, будучи службовою особою - головою дільничної виборчої комісії № 510772 с. Концеба Савранського району, не організував та не провів засідання дільничної виборчої комісії з порядком денним «Про розподіл одноразової грошової винагороди між членами ДВК» та відповідно не склав протокол засідання. Натомість, видав протокольне рішення від 12.05.2014 року «Про виплату грошової винагороди голові ДВК ОСОБА_7 , заступнику голови ДВК ОСОБА_8 та секретарю ДВК ОСОБА_9 », внаслідок чого заволодів грошовими коштами в сумі 2244,99 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягаєзадоволенню частково, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У даній справі апеляційним судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що заступником прокурора Одеської області було оскаржено вирок щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_6 з підстав неправильного застосування кримінального закону та просив постановити новий вирок.

При цьому прокурор наводив доводи, які є аналогічними тим, які наведені у касаційній скарзі. Зокрема, звертав увагу апеляційного суду на те, що рішення районного суду про звільнення ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 74 КК України не відповідає вимогам закону, оскільки ухвалене за відсутності доказів щодо працевлаштування засудженого.

Визнаючи необгрунтованими доводи прокурора, апеляційний суд послався в ухвалі на те, що на аркуші 23 кримінального провадження містяться докази працевлаштування засудженого, однак при цьому не звернув уваги, що наявна в матеріалах справи характеристика, видана директором ТОВ «Відродження», не містить відомостей про період роботи ОСОБА_6 у цьому товаристві, у ній наявні виправлення і вона не може слугувати підставою для висновку про працевлаштування ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснював, що є непрацюючим.

Таким чином, рішення апеляційного суду про залишення апеляційної скарги прокурорабез задоволення, є необгрунтованим, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить докладних мотивів визнання необґрунтованою апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Таким чином, у зв`язку з порушенням кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 436 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно урахувати вищенаведене, а також інші доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, та розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3