Ухвала іменем україни 21 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком суду

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (трьох) роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, менш суровий вид покарання у виді 120 годин громадських робіт призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року переведено в більш суворий вид покарання - 15 днів позбавлення волі. Згідно вимог ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року і остаточно до відбуття призначеного покарання у виді 3 років 1 дня позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року - без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він повторно 21 лютого 2015 року приблизно о 23 годині, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись в приміщені кафе-бару «Текіла-Бум», розташованого по вул. Героїв Сталінграду, 38 у м. Дніпропетровську, під надуманим приводом здійснення дзвінка, не маючи наміру повертати мобільний телефон, шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефоном «Gigabyte GSmart Т4» належний потерпілому ОСОБА_2, спричинивши йому матеріальну шкоду в загальному розмірі 1199 гривень 10 копійок. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_1 26 лютого 2015 року приблизно о 21 годині, знаходячись у дворі будинку № 13, розташованого по вул. Суворова в м. Дніпропетровську, повторно, маючи раптово виниклий злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом зловживання довірою, під надуманим приводом попросив у раніше знайомого ОСОБА_3 у тимчасове користування на одну добу автомобіль ЗАЗ 110307, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, пообіцявши за надану йому послугу грошову нагороду, на що ОСОБА_3, будучи впевненим в сумлінності намірів ОСОБА_1 добровільно передав останньому свій автомобіль. ОСОБА_1, не маючи намірів виконувати взяте на себе зобов'язання по поверненню вищевказаного автомобіля, незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, який належить потерпілому ОСОБА_3 вартістю 44 201 гривень 99 копійок. Після чого, не маючи прав на керування автомобілем (водійського посвідчення) з місця вчинення кримінального правопорушення зник на вказаному транспортному засобі. 28 лютого 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, знаходячись у нічному клубі «Сфера» розташованому по вул. Набережна Перемоги, 82 у м. Дніпропетровську, не маючи законного права на розпорядження вказаним автомобілем, запропонував неповнолітньому ОСОБА_4 придбати вказаний автомобіль на що ОСОБА_4, будучи впевнений в сумлінності намірів ОСОБА_1, передав останньому завдаток за вказаний автомобіль у розмірі 700 гривень, які належали його батькові ОСОБА_5 та отримав від ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу.

Далі ОСОБА_1 діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою, 01 березня 2015 року у АДРЕСА_2, приблизно о 10-00 годині, зустрівся з потерпілим ОСОБА_4 та його батьком, який будучи впевненим у сумлінності намірів та дійсності домовленості з ОСОБА_1 на продаж автомобіля, передав йому грошові кошти за нього у розмірі 1800 гривень, чим засуджений спричинив також потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2500грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини, просить судові рішення змінити у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України.

При цьому, засуджений посилається, як на підстави прийняття такого рішення, що злочин вчинив у неповнолітньому віці, про складності у неповній сім'ї, про визнання своєї вини і бажання побудувати нове життя на сімейних і соціальних цінностях.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

В касаційній скарзі засудженого, висновки суду про доведеність винуватості його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Щодо доводів ОСОБА_1 про суворість призначеного йому покарання, то вони є непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_1 суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення, дані про особу винного, який раніше судимий, характеризується незадовільно, батьки засудженого не позбавлені батьківських прав, але фактично не приймають участь у його вихованні.

Обставинами, що пом'якшують покарання суд визнав, вчинення злочину у неповнолітньому віці та повне визнання своєї вини. Обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_1 районним судом покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке відповідає вимогам ст. 65, 66, 69, 70, 71,72 КК України, і підстав для застосування положень ст. 75 КК України не вбачає.

В той же час, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі засудженого доводи, за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги і на них надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, і касаційний суд погоджується з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції та відсутності підстав для його скасування чи зміни з пом'якшенням покарання.

З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити згідно із п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8