11-кп/775/345/2015(м)

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполя Донецької області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, студента 2-го курсу Маріупольського державного університету, не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначене покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь держави витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експерта в сумі 393,12 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку ОСОБА_7 31.08.2014 року, приблизно о 03-00 годині., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у спальній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , переслідуючи мету умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, в ході конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, утримуючи в руках металевий лом, умисно завдав ним не менше двох ударів останній в область голови праворуч, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді рани в правій тім`яно-скроневій області, рани на правій вушній раковині, синця на верхньому віці лівого ока, крововиливу у правій лобово-тім`яно-скроневій області, розривів твердої мозкової оболонки в правій тім`яно-скроневій області, багатоосколкового перелому кісток склепіння й підстави черепа в правій лобово-тім`яно-скроневій області, у передній черепній ямці праворуч і в середній черепній ямці праворуч, перелому кісток склепіння й підстави черепа, руйнування речовини головного мозку у правій лобово-тім`яно-скроневій області, крововиливу під м`які мозкові оболонки на всім протязі лівого й правого півкуль головного мозку й мозочка, крововиливів в речовину головного мозку, закритого перелому правої скулової кістки, що призвело настання смерті на місці скоєння злочину.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми із багатоосколковими переломами кісток зводу і підстави черепа, крововиливами під оболонки й речовину головного мозку, забиттям-размозженням речовини головного мозку, що ускладнилася набряком головного мозку й легенів, вогнищами гострої емфіземи, дістелектазами та гострим розладом кровообігу у легенях.

Прокурор ОСОБА_10 відкликав свою апеляційну скаргу, тому її колегія суддів не розглядає.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність й призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції зроблені на суперечливих та не допустимих доказах. Також вважає, що суд безпідставно врахував як обтяжуючу обставину знаходження Ліповицького у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги й просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд, прокурора та потерпілу які вважали вирок законним та обґрунтованим колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку й дійшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_7 в скоєнні злочину при викладених у вироку обставинах, правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Висновки суду про винність обвинуваченого підтверджені наведеними у вироку доказами.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 змінював свою позицію, фактично, від визнання своєї вини у вбивстві матері у стані сильного душевного хвилювання до повного не визнання своєї вини у вбивстві матері. Під час допиту у судовому засіданні він пояснив, що загибла є його мати, з якою він проживав разом. Останнім часом між ними склалися неприязні стосунки, пов`язані з тим, що мати забороняла йому користуватися автомобілем, наполягала на навчанні професії, яку він не бажав отримувати, та з приводу банальних побутових відносин. Матір бачив живою уранці 30.08.2014 року, уніч з 30 на 31 серпня 2014 року був на дні народження у нічному клубі, при цьому спиртні напої не вживав. Додому повернувся 31.08.2014 року біля 3 години 30 хвилин, вирішив переночувати у будинку, хоча до цього спав у гаражі. Вліз до будинку через кватирку, так як не мав ключа від дверей, де в спальні матері, виявив її мертвою з травмою на голові. Її тіло лежало оголеним на ліжку. Йому стало зле і він вирвав. Не розуміючи для чого, тіло матері стягнув на підлогу, залишивши його в отворі дверей між залою та спальнею. У будинку він звернув увагу на металевий лом, розуміючи, що ним була вбита мати, він його сховав у шафу своєї кімнати. Будинок знову покинув через кватирку. В подальшому про вбивство матері нікому не повідомив, боячись звинувачення у вбивстві. Останнім часом він користувався номером мобільного телефону НОМЕР_1 , а його мати НОМЕР_2 , після вбивства її телефон він відключив.

Але винність обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, які наведені у вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що загибла є рідною сестрою її померлого чоловіка, яка за життя була позитивною особою, займала значні державні посади. Останнім часом відносини між ОСОБА_9 та сином погіршились, він міг брати гроші без дозволу, були певні проблеми з приводу користуванням автомобілем, навчання, через що остання переживала. Про вбивство дізналася від знайомої 1.09.2014 року.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що загибла її сусідка, яка проживала в квартирі з сином, спальню ОСОБА_9 від її квартири відділяє тонка стіна, через яку доволі чутко, що відбувається у квартирі. За життя ОСОБА_9 любила сина, балувала його, одночасно була вимогливою, якщо сварила, то по ділу. У 2013 році вона отримала травму, тривалий час знаходилась на лікуванні у лікарні. В цей час поведінка ОСОБА_7 змінилася, до нього приходило багато друзів, вони шуміли, заважали їй спати. З цього приводу вона скаржилась, але він відповідним чином не реагував. У цей час попросила її доглядати за квартирою, при цьому скаржилась на сина, який із дому виносив майно, продавав його, тому на зиму перенесла до неї на збереження все цінне. Наприкінці 2013 року вночі був випадок, коли ОСОБА_9 стала кричати, вона пішла на допомогу, постукала в двері, їх відчинила ОСОБА_9 , яка була збуджена, вся мокра та хрипіла. На її запитання пояснила, що син її душив у спальні, обливав водою. Останнім часом відносини між ними були напружені, вона чула між ними сварки з приводу заборони сину користуватися автомобілем.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він товаришував з ОСОБА_7 , знав його мати, вона була хорошою людиною. Вони мали спільний інтерес, пов`язаний із автомобілями. У них були напружені стосунки через побутові причини та з приводу автомобіля, яким вона йому не давала користуватися. 31.08.2014 року ввечері він приїхав до ОСОБА_7 , щоб забрати запасне колесо, яке раніше йому давав. За словами останнього, колесо він не міг віддати, оскільки мати поїхала до Винницької області та забрала ключі, при цьому їй подзвонили, але її телефон був відключений.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що загибла є двоюрідною сестрою матері ОСОБА_14 . ОСОБА_7 не хотів навчатися на юриста, як цього вимагала мати, бажав отримати професію пов`язану з автомобілями, став вживати спиртні напої. Вони намагалися працевлаштувати його, проводили з ним бесіди, але з цього нічого не вийшло, на роботі він себе не зарекомендував, свою поведінку у відношенні до матері не змінив. Між ними відбувалися сварки, відносини настільки загострились, що ОСОБА_9 збиралась «накласти на себе руки». 1.09.2014 року подзвонив родич та висловив занепокоєння тим, що ОСОБА_9 не прийшла у неділю до них у гості, не відповідає на дзвінки та не вийшла на роботу. Знаючи про її пунктуальність, загибла не могла так вчинити. Передчуваючи щось неладне, вони поїхали на місце її роботи та пересвідчились, що її на роботі не має, потім поїхали до неї додому, вдома нікого не було, двері будинку були зачинені. На їх дзвінок стосовно матері ОСОБА_7 відповів, що з суботи він не був вдома, мати збиралася поїхати до Винниці, на теперішній час він знаходиться на навчанні і не може приїхати додому. Після такої відповіді вони самі привезли його додому, він вліз до будинку через кватирку, повідомив про загибель матері, відкрив зсередини двері та впустив їх у будинок.

Свідок ОСОБА_16 показала, що ОСОБА_9 була її сусідкою, проживала з єдиним сином. Останнім часом відносини між ними не складалися, останній скаржився на те, що мати вигнала його з дому і він ночує у гаражі, а одного разу вдарила його чашкою по голові. Зранку 1.09.2014 року онуки поїхали на навчання, несподівано для себе у пристройці на ліжку побачила ОСОБА_7 , який спав, вона його розбудила і він, за його словами, поїхав на навчання. В той же день він дзвонив їй, питав за обряди, які треба вчинити у випадку смерті людини, чи треба закривати їй очі та дзеркала.

Свідок ОСОБА_17 показав, що загибла є його тітка. Тривалий час він проживав з нею та її сином. Відносини у тітки з сином були складні, по мірі дорослішання він становився більш вимогливим, вів себе у відношенні до матері нахабно, вимагав гроші на свої потреби, іноді брав удома речі і продавав їх. Між ними були сварки, під час яких він висловлювався в адрес матері нецензурною лайкою, штовхав її. Незважаючи на це, мати прощала сина, так як любила його, забезпечувала матеріально, оплачувала навчання. 1.09.2014 року йому повідомили про вбивство ОСОБА_9 , в подальшому під час телефонної розмови з ОСОБА_7 останній йому зізнався у вбивстві матері, завдавши металевим ломом два удари по голові.

Крім показань свідків вина ОСОБА_7 в скоєні злочину підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Згідно висновків судово-медичної експертизи №3146 від 10.11.2014 року причиною смерті ОСОБА_9 з`явилася відкрита черепно-мозкова травма із багатоосколковими переломами кісток зводу й підстави черепа, крововиливами під оболонки й речовина головного мозку, забитям-размозженням речовини головного мозку, що ускладнилася набряком головного мозку й легенів, вогнищами гострої емфіземи, дістелектазами та гострим розладом кровообігу у легенях. Тілесні ушкодження, які полягають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, не могли утворитися при падінні з висоти власного росту з наступним ударом про виступаючі тупі предмети, так і при ударі о тупі предмети з переважною поверхнею, як при дачі тілу додаткового прискорення так і без такого (т.1 а.п.34-36).

Під час проведення слідчого експерименту 02.09.2014 року ОСОБА_7 добровільно розповів та продемонстрував розвиток конфлікту з матір`ю, детально відтворив механізм завдання тілесних ушкоджень, вказавши яким чином схопив двома руками металевий лом та за дві-три секунди двічі вдарив ним останній по голові. Від ударів мати впала на ліжко, провіривши пульс, пересвідчився в її смерті, покидаючи кімнату, заціпив люстру. Тіло матері стягнув на підлогу, залишивши його в отворі дверей між залою та спальнею, вказав на шафу своєї кімнати, в якій знаходився металевий лом та плаття матері зеленого кольору, за допомогою якого він переніс лом. Слідчим вилучені: металевий лом, плаття зеленого кольору, праска, чоловічі штани та два ременя (т.1 а.п.88-98).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №956 від 03.11.2014 року на ломі знайдена кров людини з домішкою поту, не виключається змішення поту ОСОБА_7 з кров`ю та потом осіб з різною груповою приналежністю за системою АВО (т.1 а.п.223-226).

При проведенні медико-криміналістичної експертизи №462 від 07.11.2014 року встановлено, що рана на клапті шкіри з тьмяно-скроневої області від трупа ОСОБА_9 утворилася від дії тупого предмета, близького до довгастої форми, що мав у структурі травмуючої частини дещо округлене ребро. Можливе заподіяння наведеної рани в результаті дії частин лома, що був наданий для проведення експертизи (т.1 а.п.230-232).

Згідно судово-медичної експертизи №3146/103 від 14.11.2013 року тілесні ушкодження, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 , які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, могли утворитись при обставинах, на які ОСОБА_7 вказує при проведенні слідчого експерименту за його участю (т.2 а.п.61).

Під час проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №186 от 25.03.2015 року встановлено, що ОСОБА_7 будь-яких розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє на теперішній час; в період часу скоєння інкримінованого йому правопорушення, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, отже міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У ході обстеження, порушень в емоційній сфері ОСОБА_7 не виявлено, а суперечності в його свідченнях мають захисний характер і обумовлені прагненням уникнути покарання. Він за своїм психічним станом в даний час він також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не має потреби (т.3 а.п.166-178).

Таким чином, покази ОСОБА_7 під час відтворення обстановки та обставин злочину й під час проведення судово-психіатричної експертизи в яких він розказував та показував, як він ломиком двічі вдарив мати по голові, разом з висновками експертів про те, що знайдені на трупі тілесні ушкодження могли утворитися від таких дій, а також свідчення ряду свідків й самого ОСОБА_7 про напружені взаємовідносини між ним та матір`ю й застосування обвинуваченим до матері сили раніше, а також покази свідка ОСОБА_18 про те, що під час телефонної розмови з ОСОБА_7 останній йому зізнався у вбивстві матері, завдавши металевим ломом два удари по голові, разом з показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_7 говорив, що його мати начебто збиралась поїхати до м. Вінниці, в той час коли він точно знав про її смерть й скрив факт смерті, а також той факт, що він сховав металевий лом, тобто знаряддя вбивства, знайдення відбитків пальців з поверхні стекол вікон та підвіконні тільки обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджують висновки суду про його винність у вчиненні цього злочину.

Тобто докази наведені у вироку суду першої інстанції свідчить про обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_7 і правильній кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України й спростовують доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченого.

Те, що під час відтворення обстановки та обставин події та під час проведення судово-психіатричної експертизи обставини викладені обвинуваченим ОСОБА_19 відрізнялися не є підставою вважати висновки суду не вірними оскільки вони були зроблені не тільки на підставі показів останнього, а з урахуванням їх сукупності. Тим більше, що під час проведення судово-психіатричної експертизи самі експерти звернули увагу на індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_7 серед яких є демонстративність у поведінці, егоцентричність, агресивність, брехливість, а протиріччя в його показах вони обґрунтували тим, що вони носять захисний характер й обумовлені бажанням уникнути відповідальності. Крім того, експерти прийшли до висновку про те, що під час вчинення злочину обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що у сукупності з показами свідків Жолонковських спростовує доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність визнання обтяжуючою обставиною вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Також в апеляційній скарзі захисник стверджував, що протокол отримання зразків для експертизи з трупа ОСОБА_9 фальсифіковано, а тому висновки імунологічних експертиз які отримані на підставі дослідження цих зразків є недопустимими доказами, так як слідчий не міг отримати вказані зразки трупу оскільки останній на той час вже був похований. Прокурор під час апеляційного розгляду стверджував, що слідчий так незграбно написав у протоколі, що виходить, що він за допомогою судово-медичного експерта з трупу отримав зразки безпосередньо в цей день чого бути не могло. Фактично ж він отримав зразки які експертом були взяті раніше й неправильно відобразив це у протоколі. Доводи прокурора колегія суддів вважає слушними з наступних підстав. Так, у висновку судово-медичної експертизи № 3146 ( т.1 а.с. 35) яка була почата 2 вересня 2014 року та закінчена 10 листопада 2014 року зазначено, що експертом 2 вересня 2014 року була взята кров на марлю на судово-імунологічне дослідження для визначення групової приналежності, а для медико-криміналістичного дослідження взята рана із правої тьмяно-скроневої області. Ці зразки потім й були отримані слідчим 3 жовтня 2014 року ( т.1 а.с 183) та направлені для проведення експертиз, що не свідчить про фальсифікацію та недопустимість отриманих доказів, тим більше, що фактичні дані які отримані на підставі дослідження крові ОСОБА_9 фактично як не спростовують, так й не підтверджують висновки суду про винність ОСОБА_7 .

Таким чином, порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області