Справа № 367/7943/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/914/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 19.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
19.08.2015року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який має середню освіту, не військовозобов`язаного, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання в БВК-85, раніше неодноразово судимого: 19.02.2009 року Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ст..185 ч.2,186 ч.2,309 ч.2,70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; 09.11.2012 року Оболонським районним судом м.Києва за ст..185 ч.2,71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 24.04.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва за ст..ст.185 ч.2 ,70 ч.4 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, засудженого за ст.391 КК України ,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12 червня 2015 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 391 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК Україничастково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком від 24.04.2013 року і остаточно призначено до відбуття 2 роки 2 місяця позбавлення волі із відбуванням покарання в системі кримінально-виконавчих установ.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 25 вересня 2014 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу (далі ПКТ) на строк 1 місяць, у зв`язку з порушенням локалізації. Після відбуття дисциплінарного стягнення у вигляді переведення до ПКТ, засуджений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та позитивних висновків щодо покращення своєї поведінки не зробив.
Відбуваючи міру кримінального покарання в Бучанській виправній колонії №85 12 листопада 2014 року, приблизно о 11 год. 30 хв. засуджений ОСОБА_8 , згідно із графіком чергування на листопад 2014 року, який передбачений ст. 118 КВК України, був залучений до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. На законних підставах засудженому ОСОБА_8 , виконуючим обов`язки начальника відділення соціально - психологічної служби №11 (далі СПС №11) старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 було визначено обсяг робіт провести прибирання в коридорі СПС №11. Для виконання робіт він був забезпечений обхідним для виконання наказу інвентарем (віник, совок, ганчірка, гумові рукавички швабра) та спеціальним одягом. Засуджений ОСОБА_8 в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги виконуючого обов`язки начальника відділення і до роботи не приступив.

Того ж дня, 12 листопада 2014 року о 12 год. 00 хв. виконуючий обов`язки нальника відділення СПС №11 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_9 повторно висунув законну вимогу засудженому ОСОБА_8 приступити до виконання роботи та провести прибирання в коридорі СПС №11, а також попередив засудженого ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 391 КК України за злісне невиконання законних вимог адміністрації виправної установи особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі. Однак, засуджений знову в категоричній формі відмовився виконати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив, чим порушив вимоги ст.ст. 107 п.З абз. 3;4., та 118 п.5 КВК України, а також п.64 абз. 4;5; Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

У подальшому, 12 листопада 2014 року о 13 год. 10 хв. засуджений ОСОБА_8 був доставлений до приміщення чергової частини БВК-85, де в присутності двох понятих та начальника медичної санітарної частини при БВК- 85 ОСОБА_10 , виконуючим обов`язки начальника відділення СПС№11 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , засудженому ОСОБА_8 знову було пред`явлено законну вимогу приступити до роботи по благоустрою місць позбавлення волі згідно графіку чергувань на листопад 2014 року та попереджено про кримінальну відповідальність згідно із ст. 391 КК України. Однак і після цього засуджений ОСОБА_8 свою поведінку не змінив, і виконувати законні вимоги начальника відділення відкрито у присутності зазначених вище осіб відмовився.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - ОСОБА_7 вважає вирок Ірпінського міського суду в частині обвинувачення ОСОБА_8 не відповідним фактичним обставинам справи і висновки суду, викладені в вироку не підтверджуються доказами, розглянутими в судовому засіданні. Просить вирок суду відмінити і кримінальне провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях Коляди складу кримінального правопорушення, посилається на те, що ОСОБА_11 не є злісним порушником установленого порядку відбування покарання, так як не вчинив ні одного з порушень, які передбачені ст..133 КВК України і за які засуджений може бути визнаний злісним порушником.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок помилковим, незаконним та просить вирок суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити виправдувальний вирок. Посилається на те, що слідчим не було досліджено місце події і сама наявність такої події, як використання службового становища в діях, які принижують гідність особи, а саме 12.11.2014 року плюнувши на підлогу коридору відділення СПФ №11 посадова особа ОСОБА_9 вимагав, принижуючи його гідність, підкоритися наказу посадовій особі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, а також вислухавши думку прокурора про залишення вироку суду без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України, за встановлених судом обставин, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами дослідженими під час судового засідання та викладеними у вироку суду.

Доводи захисника ОСОБА_7 , про те, що в діях ОСОБА_8 12.11.2014 року не мало місце злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань є голослівним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.03.1993 року під злісною непокорою законним вимогам адміністрації установи виконання покарань слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови).

Таким чином, відкрита категорична відмова обвинуваченого від роботи без поважних причин, вірно розцінена судом першої інстанції, як злісна непокора вимогам адміністрації виправної установи, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено,що 12.11.2014 року ОСОБА_8 неодноразово та наполегливо висувались вимоги приступити до роботи, що підтверджується показаннями допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та відеозаписом, де у приміщенні чергової частини БВК-85, в присутності двох понятих та начальника медичної санітарної частини при БВК-85 ОСОБА_10 , ОСОБА_9 чотири рази пропонували приступити ОСОБА_8 до придбання коридору.

Апеляційним судом не встановлено протиправні дії з боку службових осіб виправної колонії, які діяли в межах наданих їм повноважень.

Судом першої інстанції, вірно враховано обставини вчинення правопорушення 12.11.2014 року, яке потягло за собою кримінальну відповідальність.

Стосовно призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то воно, на думку колегії суддів, призначено вірно відповідно вимог ст. ст. 65-67 КК України.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону органами досудового слідства та судом не допущено, а тому, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення апеляції засудженого та його захисника.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що підстав для зміни вироку Ірпінського міського суду Київської області від 12 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 та задоволення його та його захисника ОСОБА_7 апеляційних вимог у матеріалах провадження - також немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407,408, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим,який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: