Справа № 204/566/16-к
Провадження № 1-кс/204/147/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України як особи, яка тримається під вартою, -

ВСТАНОВИВ:
25 січня 2016 на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява від ОСОБА_4 . Згідно заяви ОСОБА_4 зазначив, що він тримається під вартою по обвинуваченню за ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, не знає в якому статусі він перебуває, так як він не має а ні вироку суду, а ні ухвали відповідно до якої він тримається під вартою. Кримінальне провадження відносно нього розглядалося Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Вирок суду а ні йому, а ні його адвокату не був вручений. Вважає, що він незаконно перебуває під вартою в Дніпропетровському слідчому ізоляторі. Керуючись ст. 206 КПК просив прийняти дану заяву до розгляду та захистити його права та звільнити його з під варти.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав свою заяву. Просив її задовольнити та звільнити його з під варти.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого та просив відмовити у її задоволені за безпідставністю.

Вислухавши пояснення засудженого та прокурора, дослідивши заяву ОСОБА_4 та матеріали його особової справи приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Судом встановлено, що згідно відомостей наданих ДСІЗО, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року визнано винним у скоєнні злочинів передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України до семи років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі. Початок відбуття покарання обчислювати з 15 серпня 2011 року.

Відповідно до вищевказаного вироку, строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжений до набрання вироком законної сили, залишивши запобіжний захід тримання під вартою. В матеріалах особової справи засудженого міститься витяг з вироку від 12.01.2015 року підписаний головуючим суддею ОСОБА_5 , на якому міститься мокра печатка Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Відомостей щодо ненабрання зазначеним вироком законної сили не міститься.

Отже, оскільки вироком суду вирішено питання щодо застосування відносно засудженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк його застосування, після системного аналізу вимог ст. 206 КПК України, вимог глави 18 КПК України та вимог ст.ст. 373-374 КПК України, приходжу до переконання про відсутність обґрунтованої підозри, що в межах територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться особа, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, а тому суд не вбачає підстав для вирішення питання про законність позбавлення його волі, інакше як в порядку розділу V глави 31 КПК України, шляхом апеляційного оскарження вироку суду.

Як встановлено, заявник ОСОБА_4 перебуває в статусі засудженного по кримінальній справі і досудове слідство, та навіть судове провадження в суді першої інстанції по кримінальній справі завершено та постановлено відповідний вирок, який набрав законної сили. Відомості про те, що вирок не набрав законної сили, у суду відсутні.

Оскільки заявник вважає, що слід захистити його право на особисту недоторканість і що він як засуджений утримується під вартою незаконно без вироку відповідного суду, слід дослідити це питання щодо правомірності його вимог відповідно до норм діючого законодавства.

У судовому засіданні встановлено, що вирок від 12.01.2015 року постановлений у порядку КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до ст. 343 КПК України в редакції 1960 року, постановляючи вирок, за яким до підсудного застосовується та чи інша міра покарання, суд повинен обміркувати питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили і має право обрати запобіжний захід або ж скасувати, змінити чи підтвердити раніш обраний.

При цьому, дія запобіжного заходу у відношенні особи, щодо якої винесено обвинувальний вирок, може бути обрано, змінено та продовжено судом до моменту набрання судовим рішенням законної сили, тобто не обмежується визначеним строком застосування.

Оскільки при постановленні вироку Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська приймалося рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, слідчий суддя під час розгляду заяви в порядку ст. 206 КПК України не наділений повноваженнями щодо надання оцінки рішенням інших судів при вирішенні питання про обрання, зміну та продовження строків тримання осіб під вартою, а перевіряє лише їх наявність. Тобто, судом першої інстанції застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

За таких обставин, приходжу до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_4 слід відмовити у зв`язку з наявністю судового рішення, яким вирішено питання про застосування відносно засудженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк його застосування до набрання вироком законної сили, та наявністю правових підстав для позбавлення свободи ОСОБА_4 та тримання його під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.206, 309, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поданої в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1