Справа № 570/3777/13-к
Номер провадження 1/570/41/2013
П О С Т А Н О В А

05 вересня 2013 року м. Рівне

Рівненський районний суд суддя Коробов С.О., ,

з участю прокурора Синюка А.В.,

захисника ОСОБА_1,

обвинуваченого ОСОБА_2,

при секретарі Данчук Л.А.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 367 КК України,

в с т а н о в и в :

Вказана кримінальна справа передана для розгляду судді Коробову С.О. після скасування вироку Рівненського районного суду від 30 травня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 6 серпня 2013 року.

При призначенні справи до розгляду необхідно зясувати питання, передбачені ст. 237 КПК України 1960 року, зокрема чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог закону.

Вказана справа була направлена до суду з обвинувальним висновком в межах ч. 3 ст. 365 КК України. У ході судового розгляду прокурором було змінене обвинувачення з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 367 КК України.

Потерпіла змінене прокурором обвинувачення не підтримала і в судовому розгляді підтримувала первинне обвинувачення.

Прокурор під час виступу в попередньому засіданні заявив, що справа може бути призначена до судового розгляду, стверджуючи, що досудове слідство проведене всебічно, повно і обєктивно, порушень, які б перешкоджали призначенню справи до судового розгляду, прокурором при затвердженні обох обвинувальних висновків не виявлено, а обвинувальні висновки відповідають вимогам ст. 223 КПК України 1960 року.

Потерпіла висловила невдоволення зміною державним обвинувачем первинного обвинувачення і залишила за собою право підтримувати обвинувачення у раніше предявленому обсязі.

Захисник висловив думку про неможливість призначення справи та подальший розгляд справи у звязку з неконкретністю первинного обвинувачення, яке залишилась підтримувати потерпіла.

Однак з таким висновком прокурора неможливо погодитись. За п. 5 ч. 1 ст. 237 КПК України 1960 року при попередньому розгляді справи суддя зясовує, чи не було допущено під час порушення справи, провадження досудового слідства таких порушень КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. З матеріалів справи вбачається, що такі порушення по справі були допущені.

Справа не може бути призначена до судового розгляду у звязку з:

- невиконанням вимог ст. 217-218 КПК України 1960 року;

- порушенням права особи на захист;

- неконкретністю обвинувачення та

- невідповідністю обвинувального висновку вимогам закону. Прокурор при його затвердженні не виконав вимог п. 7 ст. 228 та п. 1 ст. 229 КПК України 1960 року.

З матеріалів справи вбачається, що при досудовому слідстві при проведенні слідчих дій використовувався відеозапис (т. 2 а.с.57-68, 94-96, 107-109, відтворення обстановки та обставин події, тощо). Та, як видно з протоколу про предявлення обвинуваченому та його захисникові матеріалів справи, відеозаписи захисникові та обвинуваченому при виконанні вимог ст. 218 КПК України не відтворювались. Так само не надавались для перегляду відеозаписи і потерпілій. За даними протоколів вказаним особам були надані лише 2 томи з матеріалами справи, з якими вони ознайомлювались протягом 25 хвилин потерпіла і протягом 45 хвилин обвинувачений та захисник.

Таке порушення процесуального закону є істотним. За розясненням п.13 постанови Пленуму від 25 березня 1988 року № 3 „Про застосування судами України кримінально-процесуального законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування справа у всякому разі підлягає поверненню на додаткове розслідування при порушенні виконання вимог ст.217-218 КПК України. В даному разі не можна вважати, що обвинувачений та його захисник, а так само і потерпіла в повному обсязі ознайомились з матеріалами справи, позаяк відеозаписи слідчих дій вони не переглянули.

За розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 р. № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо було порушено ви моги КПК про обовязковість предявлення матеріалів розслідування для ознайомлення.

Відповідно до ст. 217 КПК України 1960 року, визнавши досудове слідство закінченим, слідчий повідомляє про це потерпілого та його представника, цивільного позивача і розяснює їм право ознайомитися з матеріалами справи, про що слідчий має скласти відповідний протокол або додає копію письмового повідомлення. Однак, матеріали справи не містять даних про відтворення матеріалів справи у виді відеозаписів слідчих дій потерпілій, відсутні дані про роз`яснення їй права знайомитися з відеозаписами слідчих дій та дані про її небажання з ними знайомитись.

Про неможливість призначення справи до судового розгляду у звязку з неконкретністю предявленого обвинувачення вказує пленум Верховного Суду України № 6 від 30 травня 2008 року „Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 14).

За ст. 223 КПК України в резолютивній частині обвинувального висновку коротко викладається суть обвинувачення, а докази наводяться в описовій частині. Порушуючи цю вимогу слідчий в резолютивній частині наводить посилання на докази (висновки судово-медичної експертизи), а в описовій частині, навпаки, не наводить доказів (фактів, які б підтверджували чи спростовували обставини, що за ст. 64 КПК України підлягають доказуванню у кримінальній справі).

Крім цього, слідчий у формулюванні обвинувачення зазначає про вчинення діяння ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_3І та ОСОБА_4 Однак кваліфікація дій обвинуваченого не містить згадки про наявність спільних дій, вчинення дій групою, тощо.

За ст. 161 КПК України 1960 року судовий розгляд відбувається на засадах змагальності і суд не може за сторону обвинувачення наводити докази, вибираючи необхідне із всього опису подій, викладених слідчим. Тому наведення доказів в обґрунтування обвинувачення покладається на сторону обвинувачення.

За розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 8 Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинува ченого була конкретною за змістом. Недодержання органами досудового слідства вимог статей 132 і 142 КПК може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Суд вважає що кримінальна справа не може бути призначена до судового розгляду і підлягає поверненню на додаткове розслідування у звязку з істотними порушеннями кримінально-процесуального законодавства, зокрема, порушенням права на захист.

Суд вважає, що вказана неконкретність обвинувачення є істотним порушенням обвинуваченого на захист, що за ст. 246 КПК України, вимагає повернення справи на додаткове розслідування.

Крім того, по справі не дотримані вимоги ст. 223 КПК України про наведення доказів в обвинувальному висновку. При попередньому розгляді суд не оцінюючи доказів з погляду на їх достовірність, належність, допустимість та переконливість зобов'язаний перевірити посилання на них в обвинувальному висновку, як виконання вимог ст. 223 КПК України. Виконуючи цей обовязок і не оцінюючи доказів по суті та перевіряючи лише наявність посилань на них слідчим суд встановив таке:

Слідчий в обвинувальному висновку не навів жодного доказу для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню.

Що стосується вимоги про наведення доказів щодо обставин, які підлягають доказуванню за ст. 64 КПК України 1960 року, то замість наведення доказів слідчий передрукував до обвинувального висновку протоколи допитів потерпілого та свідків, не зазначивши, які докази для підтвердження чи спростування яких саме обставин (місце, час, інші обставини вчинення злочину, що мають юридичне значення, кваліфікуючі обставини справи, та обставини, що обтяжують чи помякшують покарання) містять ці протоколи допитів. Доказами ж є фактичні дані, які стосуються обставин, котрі підлягають доказуванню.

Посилаючись в обвинувальному висновку на протоколи огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події слідчий, знову ж таки, зазначаючи про факт проведення ним таких слідчих дій, не вказав, які ж докази були встановлені при цих слідчих діях, які обставини вони підтверджують чи спростовують, як можуть бути використані в процесі доказування по справі.

Зазначаючи в обвинувальному висновку, що висновком судово-медичної експертизи доводиться вина конкретної особи у вчиненні службового злочину, слідчий не зазначив, які ж докази з цієї експертизи, на його переконання, свідчать про причинно-наслідковий зв'язок між діями службової особи та настанням смерті ОСОБА_5, яка настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яку не заподіював обвинувачений, як ці висновки підтверджують або визначають вину (психічне ставлення особи до вчиненого) та її форму.

Не виконана слідчим і вимога ст. 223 КПК України про наведення доводів, викладених на свій захист обвинуваченим, який категорично заперечив свою винність у вчиненні злочину, який не визнав себе винним за ч. 3 ст. 365 КК України і результати їх перевірки.

Під час проведення досудового слідства не виконана вимога п. 4 ст. 64 КПК України про доказування розміру шкоди, завданої злочином.

Прокурор відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 КПК України зобовязаний був перевірити, чи відповідає обвинувальний висновок вимогам закону, а за ст. 229-231 КПК України при необхідності скласти новий обвинувальний висновок або повернути справу слідчому для додаткового розслідування. Не зважаючи на те, що слідчий не послався в обвинувальному висновку на жодних доказ, замінивши наведення доказів перераховуванням проведених слідчих дій та передруковуванням протоколів проведених ним допитів, прокурор свої обовязки за ст. 228-231 КПК України не виконав.

Вказані істотні порушення кримінально-процесуального законодавства перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, а тому вимагають повернення справи на додаткове розслідування.

Як встановлено в ч. 3 ст. 246 КПК України суд, повертаючи справу з попереднього розгляду на додаткове розслідування, вправі вказати, які слідчі дії повинні бути проведені при додатковому розслідуванні. Користуючись цим правом суд вважає за необхідне вказати, що при додатковому розслідуванні необхідно виконати вимоги п. 3 ст. 64 КПК України про доказування обставин, що впливають на ступінь тяжкості злочинів (у тому числі і за зміненим обвинуваченням), встановлення причинно-наслідкового звязку між діями обвинуваченого і настанням смерті потерпілого, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, помякшують та обтяжують покарання.

При додатковому розслідуванні необхідно належними чином виконати вимоги закону про ознайомлення з матеріалами справи в повному обсязі (включаючи відеозаписи слідчих дій). Крім того слідчий зобовязаний виконати вимоги ч. 3 ст. 64 КПК України і належними чином зясувати обставини, що характеризують особу обвинуваченого (зокрема у побуті та за місцем проживання), зазначити у наданій з місця роботи характеристиці (т. 2, а.с. 75) юридично важливі дані про час її підписання. До справи слід долучити належно оформлений медичний висновок про стан здоровя обвинуваченого. Також слід встановити вид і розмір шкоди, заподіяної злочином потерпілій.

У звязку із тим, що справа розглядається за правилами КПК України 1960 року та за відсутності обґрунтованих клопотань сторін про зміну чи скасування запобіжних заходів обвинуваченим попередньо обрані судом запобіжні заходи не підлягають зміні чи скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 237, 246 КПК України 1960 року, п. 11 Перехідних положень КПК України від 13.04.2012 № 4651-VI, суд

постановив :

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 367 КК України повернути прокуророві Рівненського району Рівненської області в порядку ст. 246 КПК України 1960 року на додаткове розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 залишити попередній підписку про невиїзд.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до Апеляційного суду Рівненської області.

Суддя Коробов С.О.