Справа № 357/7970/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/870/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 17.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
17 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відео конференції: представника колонії ОСОБА_7 ; засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Біла Церква Київської області ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування доводів клопотання, засуджений указав на те, що відбуваючи покарання з 05.10.2010 р. умови відбування покарання не порушував та не має дисциплінарних стягнень. Поряд із цим, указав на наявність 10-ти заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а також на те, що з 04.04.2014 р. переведений на дільницю соціальної реабілітації.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовнодострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи це рішення, суд послався на те, що в клопотанні засудженого не зазначено про яке саме умовно-дострокове звільнення він просить його звільнити, а також не указано від якої частини невідбутого покарання та за вироком якого суду його необхідно звільнити, що є істотною умовою, яка має міститися у клопотанні про умовно-дострокове звільнення особи, відповідно до положень ст.ст. 74, 81 КК України.
В апеляційній скарзі засуджений указав на незаконність ухвали, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання, пославшись при цьому на формальні підстави. Указав на відсутність юридичної освіти, а також на те, що посилання судді на не зазначення невідбутої частини покарання у клопотанні, як на одну із підстав для відмови у його задоволенні, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Поряд із цим, указав на позиції прокурора та представника виправної колонії, які не заперечували проти задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якій суд першої інстанції належної оцінки не надав. Просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність ухвали, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання засудженого, пославшись при цьому на формальні підстави, при тому, що відповідно до положень ст.ст. 537, 539 КПК України вимоги до клопотання про умовно-дострокове звільнення чітко не визначені. Крім того, судом не було враховано пояснення представника колонії та думку прокурора, які не заперечували проти задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та не надано належної оцінки особі засудженого. Просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
засудженого, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи, просив її задовольнити та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, апеляційну скаргу прокурора вважав обґрунтованою та просив її задовольнити;
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи, просив її задовольнити та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, апеляційну скаргу засудженого підтримав та просив її задовольнити;
представника виправної колонії, який доводи апеляційних скарг вважав обґрунтованими та не заперечував проти їх задоволення, клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання підтримав пояснивши те, що за час, після розгляду клопотання у суді першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 отримав заохочення у виді подяки. Указав на відсутність за указаний період часу у засудженого будь-яких стягнень, а також те, що на час розгляду клопотання у суді апеляційної інстанції, невідбута частина строку покарання у засудженого ОСОБА_8 становить 2 роки 7 місяців і 22 дні;
вивчивши клопотання та приєднанні до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та засудженого підлягають до задоволення із наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до матеріалів клопотання, ОСОБА_8 вироком Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2010 року засуджений за ч.2 ст.121, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років і 6 місяців.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції указав на відсутність в клопотанні істотних умов, які відповідно до положень ст.ст. 74, 81 КК України, мають міститися у клопотанні про умовно-дострокове звільнення особи. Так, зокрема суд указав на відсутність у клопотанні ОСОБА_8 посилання на те, від якого саме умовно-дострокового звільнення та від якої його частини він просить його звільнити, а також за вироком якого суду його необхідно звільнити.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи ухвали суду першої інстанції про відсутність у клопотанні посилання на певні обставини та факти, а саме: частини невідбутого покарання, вказівки на те, яким судом це покарання призначене, відсутність прохальної частини клопотання саме про умовно-дострокове звільнення, як підстав для відмови у задоволенні клопотання не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, ні Кримінальним, ні Кримінальним процесуальним, ні Кримінально-виконавчим кодексами України не регламентовано вимог до форми та змісту клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання засудженого із формальних підстав, належним чином не розглянувши його, не надавши оцінки особі засудженого та не встановивши чи підлягає дана особа умовно-достроковому звільненню відповідно до положень ст. 81 КК України.

Поряд із цим, із поданого клопотання та докладених до нього матеріалів можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_8 просив його звільнити умовно-достроково від того покарання, яке він на даний час відбуває, а саме від покарання призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2010 року.

Наведене указує на обґрунтованість доводів апеляційних скарг щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, які знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до характеристики начальника дільниці соціальної реабілітації, затвердженої начальником Білоцерківської виправної колонії №35, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання позитивно характеризується, дотримується умов та порядку відбування покарання, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «фізкультура і спорт» та в роботі самодіяльних організацій, постановою начальника виправної колонії від 04.04.2014 був переведений на дільницю соціальної реабілітації та входить до складу санітарно-побутової секції, за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку був 11 разів заохочений, мав одне стягнення 03.10.2012, яке зняте у встановленому законом порядку, вину у скоєному визнав. За висновком начальника колонії довів своє виправлення і заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Аналіз даних про стягнення і заохочення засудженого, указують на сталу тенденцію засудженого до виправлення. Так, за період із 2011 року по 2015 рік, засуджений регулярно отримував заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Засуджений протягом цього періоду мав одне стягнення у вигляді догани за неохайний зовнішній вигляд, яке на даний час зняте у встановленому законом порядку. Наявність зазначеної кількості заохочень, послідовно і періодично застосованих до засудженого протягом тривалого періоду часу, у поєднанні із позитивною характеристикою засудженого, поведінкою у побуті указують на те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із урахуванням викладеного, а також того, що на момент розгляду клопотання у суді апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_8 фактично відбув більше двох третин призначеного строку покарання, до нього слід застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2010 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали, якою клопотання засудженого підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2010 року умовно-достроково з Білоцерківської виправної колонії на 2 (два) роки 7 (сім) місяців і 22 (двадцять два) дні.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4