Справа № 159/554/16-к
Провадження № 1-кс/159/83/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2016 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора Ковельської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,
старшого слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 від 22.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0001129, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2015 року, -
в с т а н о в и в :

22 жовтня 2015 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2015 року за № 0001129з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, закрито постановою старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Отримавши 25 січня 2016 року вказану постанову, ОСОБА_3 оскаржила її до суду, посилаючись на неповноту розслідування та передчасність винесення цієї постанови. В своїй скарзі заявник вказує, що слідчим не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне і неупереджене розслідування обставин кримінального провадження. Зокрема не було допитано свідків події, а саме сусідів, які могли чути крик про допомогу, та дочку, яка була свідком насилля. Крім цього, слідчим не враховано факт множинності тілесних ушкоджень на тілі заявника, що свідчать про те, що ОСОБА_7 бив її дверима, неодноразово притискаючи їх з прикладенням сили, тобто діяв з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень.

В своїй скарзі ОСОБА_3 просила скасувати зазначену вище постанову про закриття кримінального провадження.

Під час розгляду скарги в суді заявник ОСОБА_3 скаргу підтримала з вищевказаних підстав.

Заслухавши пояснення заявника, старшого слідчого ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення скарги, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кожен факт протиправної поведінки підлягає належній перевірці.
З моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочинається стадія досудового розслідування, яка може закінчитись закриттям кримінального провадження чи направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого процесуального рішення.

В силу вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, покладено на слідчого.

За своєю суттю доказування - збирання, перевірка, оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В ході досудового розслідування слідчий зобов`язаний встановити та перевірити обставин, які мають значення для кримінального провадження. Їх перелік наведений у ч. 1 ст. 91 КПК України.

При цьому, слідчому не достатньо лише зібрати докази. Йому, в силу ст. 94 КПК України, необхідно їх оцінити з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про можливість кримінального переслідування конкретної особи.
Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного злочину. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
При встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутність можливості їх отримати слідчий, відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закриває кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, 12.09.2015 року повідомлені ОСОБА_3 в її заяві від 11.09.2015 року відомості про вчинення злочину внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001129з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України та з фабулою: "10 вересня 2015 року близько 23 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинив тілесні ушкодження своїй дружині гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 " /а.п. 1, 5, 6/.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, старшою слідчою допитано всіх учасників події, зокрема потерпілу ОСОБА_3 /а.п. 11/, свідка ОСОБА_7 /а.п. 12/ та надано правову оцінку їх показанням; зібрано письмові докази, та надано відповідну правову оцінку цим доказам.
Так, як вбачається з висновку експерта № 201 від 21.09.2015 року, у гр. ОСОБА_3 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді обширного синця правої верхньої кінцівки та множинних синців правого стегна, що утворились від дії тупого твердого предмету, можливо при притисканні правих руки та ноги дверима з докладанням фізичного зусилля /а.п. 16-17/.
З показань потерпілої та свідка ОСОБА_7 вбачається, що 10 вересня 2015 року, між ними виник сімейний скандал.
Дану обставину визнають обидві сторони конфлікту, а тому допит сусідів заявника на предмет підтвердження наявності цього скандалу, на що звертає увагу заявник в своїй скарзі, є недоцільним. Крім цього, в момент заподіяння тілесних ушкоджень заявнику, сусіди не були присутні, а тому й не зможуть підтвердити, чи спростувати будь-які деталі такого заподіяння.
З протоколів допиту зазначених осіб вбачається, що ОСОБА_3 підтверджує ту обставину, що вона отримала тілесні ушкодження внаслідок притискання її руки та ноги дверима. В той же час ОСОБА_7 заперечує наявність умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та вказує, що зачиняв двері кімнати з метою перешкодити ОСОБА_3 зайти до цієї кімнати.
Покликання заявника на необхідності допиту її семирічної дочки є безпідставними, оскільки через малолітній вік останньої, факт її проживання разом з мамою, остання не зможе надати об`єктивні показання по справі. Тому слідчим прийнято правильне рішення про відсутність підстав для допиту цього свідка.
В ході досудового розслідування будь-яких інших доказів, які б підтверджували прямий умисел ОСОБА_7 на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій, слідчим не здобуто через їх відсутність.
Перевіряючи законність та обґрунтованість винесеної слідчим постанови, слідчий суддя прийшов до висновку, що рішення слідчого про закриття провадження є обґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, тобто сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене діяння як конкретний злочин, передбачений Кримінальним кодексом України.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, характеризується прямим умислом. Відповідальність за заподіяння легких тілесних ушкоджень з необережності, КК України не передбачена.
Проте під час досудового розслідування, з врахуванням здобутих доказів, не було встановлено наявності в діях ОСОБА_7 прямого умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій, тобто не було встановленосуб`єктивних ознак складу цього злочину.

Під час досудового розслідування слідчим дотримані вимоги закону, зібрані всі можливі докази, а постанова про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є мотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам по матеріалам справи.

Виходячи з наведеного, підстави для скасування постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 від 22.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0001129, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2015 року - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 15 лютого 2016 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1