Справа № 699/662/15-к
Номер провадження 1-кп/699/9/16
УХВАЛА
/ в порядку ст.331 КПК /
20.01.2016 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання процесуального прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000170, внесеному до ЄРДР 14.07.2015, який затверджений 14.07.2015 цим же прокурором, про продовження строку тримання під вартою строком на два місяці кожному з обвинувачених, а саме:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Агджабеді, Азейрбайджан, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, зареєстрованому по АДРЕСА_3 , а проживаючого по АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України ;

за участі:

з боку обвинувачення:

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

з боку захисту:

обвинувачених: ОСОБА_4 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ;

ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2015 до Корсунь-Шевченківського районного суду поступив вказаний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, копія яких вручена обвинуваченим 14.07.2015.

Станом на 20.01.2016 дане кримінальне провадження не закінчено розглядом, а обраний та продовжуваний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується 25.01.2016, тому процесуальний прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обом обвинуваченим строком на два місяці кожному, але не довше 60 днів, мотивуючи це тим, що строк по запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою закінчується, розгляд кримінального провадження не закінчено, оскільки необхідно вчинити ще ряд процесуальних дій, а тому прокурор просить продовжити саме даний запобіжний захід, бо для обох обвинувачених залишилися ті ж ризики, які були і при обранні вказаного запобіжного заходу.

Прокурор дане клопотання обґрунтував наступним: що обидва обвинувачені обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, не мають роботи, а значить засобів до існування, не мають постійного місця проживання, а також можуть впливати на свідків, які судом ще не допитані, мають негативну репутацію, бо були раніше неодноразово судимими, в т.ч. і з скасуванням іспитового строку; можуть переховуватися від суду, вчиняти нові злочини; крім того, іншими відділеннями поліції Черкаської області їм вручено підозри у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186, 187 КК України, що також негативно впливає на їх репутацію.Відносно ОСОБА_9 вже мається, набравший законної сили вирок на реальний строк.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він має негативний стан здоров`я - хворобу шлунку, але доказів про це не надав, а також, що він не буде ухилятися від явки до суду, не буде впливати на свідків, потерпілих та не буде змінювати місце проживання, вчиняти нових злочинів, а тому просить суд змінити такий на домашній арешт.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 підтримав заявлене обвинуваченим клопотання, пояснивши, що на даний час вже відсутні ті ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, а ті, що назвав процесуальний прокурор, не доведені, а тому вважає, що даний запобіжний захід необхідно змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 залишив розгляд даного клопотання процесуального прокурора на розсуд суду.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_8 такої ж думки що і обвинувачений.

Потерпіла ОСОБА_6 залишила розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Суд, заслухавши заявлені клопотання та думку учасників судового провадження, вважає, що заявлене прокурором клопотання підлягає до задоволення, а усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката, щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, не може бути задоволено, при цьому суд керується вимогами ст.ст. 177, 178, п. 4 ч. 2 ст.183 ,194 КПК України та рішеннями Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк двох місяців, але не більше 60 днів.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити вказані вище дії.

Відповідно до положень ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину та його тяжкість; міру покарання, при визнанні обвинуваченого винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; його репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вказані у клопотанні обставини.

Відповідно до ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити доведеність цих обставин, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім вказаних вимог закону, суд враховує і те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції про захист прав людини та ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому, при розгляді вказаного клопотання про продовження строку тримання під вартою обох обвинувачених, суд керується і рішеннями вказаної міжнародної судової установи, які є обов`язковими для виконання судами України, а саме: рішеннями «Москаленко проти України», «Харченко проти України».

З урахуванням вказаних вимог закону, рішень Європейського Суду, обставин, названих прокурором, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником, доведених обставин, суд вважає, що строк тримання обвинувачених під вартою необхідно продовжити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що запобіжний захід - тримання під вартою, був обраний обом обвинуваченим 11.06.2015, продовжувався і остаточно даний строк закінчується 25.01.2016. А оскільки строк тримання обвинуваченим під вартою спливає на вказану дату, а судове провадження не закінчене розглядом і не буде завершене до вказаної дати: 25.01.2016, тому суд і вирішує питання щодо доцільності продовження тримання обох обвинувачених під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що на даний час так і залишилися ризики, які дають достатні підстави вважати, що обидва обвинувачені можуть перешкоджати будь-яким чином здійсненню кримінального провадження.

Крім того, суд враховує і ті обставини, що обвинувачені не мають роботи, а значить засобів до існування, у них відсутні сім`ї, відсутні дані про утриманців.

Крім того, обвинувачені не мали постійного місця проживання, оскільки зареєстровані в одному місці, проживають в іншому; кожен обвинувачується у вчиненні 2-х тяжких злочинів, за які передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі у разі визнання їх винуватими. А тому суд вважає, що обвинувачені можуть у будь-який час переховуватися від суду, вчиняти інші протизаконні дії, в т.ч. впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, понятих, оскільки на даний час допит таких не проведено.

При продовженні саме вказаного запобіжного заходу суд враховує і наявність даних у матеріалах кримінального провадження про вручення підозр обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.186, 187 КК України у інших районах області, наявність вироку Смілянського міськрайсуду відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст.186 КК України ( т.1 а.к.п. 225-228), розгляд кримінального провадження у Золотоніському міськрайсуді щодо ОСОБА_4 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.186 КК України ( т.1 а.к.п. 245), що також створює негативну репутацію обвинувачених ( п.10 ч.1 ст.178 КПК).

З урахуванням доведених прокурором ризиків, що передбачені у ст. 177 КПК України, вказаних в ухвалі обставин, які були встановлені вже судом, суд приходить до висновку, що на даний час відсутня позитивна репутація відносно обох обвинувачених та суду не надано доказів, які б давали суду достатні підстави для застосування іншого запобіжного заходу ніж продовження строку тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням ступеня суспільної небезпечності вмінених обвинуваченим злочинів, які є тяжкими; міру покарання за такі, при визнанні їх винуватими; з урахуванням особи кожного з обвинувачених, віку обох обвинувачених, які є відповідно 1971 і 1977 р.н., їх стан здоров"я, тобто при відсутності факторів, які б формували позитивну репутацію обвинувачених, при наявності на даний час ризиків, на які вказав прокурор, які ним доведені та які встановлені судом, суд вважає доцільним продовжити відносно обох обвинувачених строк тримання їх під вартою на 2 місяці кожному, в межах, встановлених ч.1 ст.197 КПК, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, в т.ч. і домашній арешт, не може запобігти доведеним прокурором ризикам.

При продовженні вказаного запобіжного заходу суд виконує вимоги ст.115, ч.1 ст.197 КПК України щодо правильності обчислення таких строків.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, без надання відповідних доказів, про можливість зміни вказаного запобіжного заходу по негативному стану здоров"я обвинуваченого, не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, бо не виключають названих в ухвалі ризиків, а для лікування вказаної хвороби є санчастина у СІЗО.

Так, відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом МЮ України № 460/5 від 18.03.2013, зареєстрованих в МЮ України 20.03.2013 за № 445/22977 (р.Х), в СІЗО організовуюся і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я: медичне обслуговування, лікувально-профілактична і протиепідемічна робота. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом. Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи.

Тобто, у разі необхідності, обвинуваченим надається вся необхідна кваліфікована медична допомога, а отже обвинувачений ОСОБА_4 у разі погіршення стану його здоров`я має можливість отримати допомогу лікаря і в СІЗО.

А тому суд вважає необхідним задовольнити заявлене клопотання процесуального прокурра, та відмовити у задоволенні колопотання ОСОБА_4 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись Законом України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; РЄСПЛ у справах «Москаленко проти України», «Харченко проти України»; ст.ст. 115, 177, 178, ч.1, п. 5 ч. 2 ст. 183, ч.1 ст.197, ст.ст.194, 196, 203, 205, 331 КПК України,

суд

УХВАЛИВ:

У кримінальному провадженні № 0000170 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, продовжити строк тримання під вартою обом обвинуваченим:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на два місяці, з 20.01.2016 по 19.03.2016 включно;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на два місяці, з 20.01.2016 по 19.03.2016 включно.

Дана ухвала відносно обох обвинувачених підлягає негайному виконанню після оголошення і діє по 19.03.2016 року включно.

Копія ухвали після проголошення підлягає негайному врученню прокурору у даному кримінальному провадженні, обвинуваченим.

Копію ухвали для виконання направити начальнику СІЗО № 30 УДДУ з ПВП у Черкаській області.

Копію ухвали направити начальнику Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури в Черкаській області для відома.

Копію ухвали направити начальнику Корсунь-Шевченківського відділення поліції

Звенигородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області, для виконання щодо етапування обвинувачених у судові засідання Корсунь-Шевченківського райсуду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1