справа № 488/1346/14-к
провадження № 1-кп/488/74/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000309, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м.Миколаєва, громадянина України, українця, учня Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 09.09.2014 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :
27 січня 2014 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_5 вступив у попередню змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна, з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , засуджених вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 08.12.2014 року.

З цією метою в вищезазначений час ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 направились на вул.. Уборевича м.Миколаєва, де, перебуваючи на перехресті з вул.. Піонерською, помітили потерпілого ОСОБА_9 , який прямував у бік пр.Жовтневого. Впевнившись у відсутності поблизу сторонніх осіб, діючи за раніше досягнутою домовленістю, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_10 , збив його з ніг, та разом із ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 завдали потерпілому удари по тулобу. Подолавши, таким чином, опір потерпілого, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обшукали кишені останнього та відкрито викрали наявні у нього: мобільний телефон «Nokia 101» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 329 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life», вартістю 16 грн, і картою пам`яті об`ємом 2 Гб, вартістю 30 грн.; та грошові кошти у сумі 206 грн.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 581 грн.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні свою вину визнав повністю, щиро покаявся та показав, що 27.01.2014 року увечері при вищезазначених обставинах, він, заздалегідь домовившись із ОСОБА_12 та братами ОСОБА_13 про вчинення пограбування, пішли на вул.Уборевича м.Миколаєва, де побачивши невідомого хлопця, збили останнього з ніг, та, заподіявши удари по його тулобу, відкрито забрали й нього мобільний телефон та кошти. В ході досудового розслідування по даному провадженню його тітка відшкодувала потерпілому 200 грн.

Під час слідчого експерименту, який проводився 25 лютого 2014 року, ОСОБА_5 дав аналогічні свідчення і показав місце, де відбувалися описані ним події, що зафіксоване у відповідному протоколі та фототаблиці до нього.

Крім показань обвинуваченого його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими судом доказами.

Так, відповідно тексту розписки, потерпілий ОСОБА_14 27.03.2014 року отримав від ОСОБА_5 200 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Згідно вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 08.12.2014 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнанні винуватими у тому, що 27.01.2014 року за попередньою змовою з іншою при вищезгаданих обставинах відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 ..

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють обставини вчинення злочину та судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.. 349 КПК України, провів судовий розгляд кримінального провадження щодо даних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і кваліфікує його дії як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, обставини його вчинення, враховує особу обвинуваченого, що останній до вчинення інкримінованого злочину не був судимий, навчається, в цілому характеризується посередньо, на профілактичному обліку у кримінальний міліції та у службі по справам дітей не перебуває, виховується опікуном в родині, щомає середній матеріальний достаток. Крім того, суд приймає до уваги, прохання потерпілого суворо не карати обвинуваченого.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, суд враховує визнання провини обвинуваченим, щире каяття останнього, відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Враховуючи фактичні обставини справи та особу обвинуваченого, з метою виправлення останнього та запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке, приймаючи до уваги, що інкримінований злочин він вчинив до ухвалення вироку Ленінським районним судом м.Миколаєва від 09.09.2014 року, слід призначити із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.
При цьому, також зважаючи на сукупність пом`якшуючих покарання обставин та особу обвинуваченого, суд переконаний, що досягти мети його виправлення та запобігти вчиненню ним нового правопорушення можливо без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75, 104 КК України він може бути звільненим від відбування покарання з випробуванням, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 09.09.2014 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 роки, та покласти на останнього, на підставі ст.. 76 КК України, обов`язки: повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення , з особливостями, передбаченими ч. 1, ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1