1Справа № 335/5142/15-к 1-кп/335/346/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевский районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , потерпілого: ОСОБА_5 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , при секретарі ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має вишу освіту, працює приватним підприємцем, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
18.04.2015 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Хонда Сівік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Перемоги, рухаючись з боку вул. К. Цеткін в напрямку вул. Нахімова в м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі будинку № 135, проїзну частину вул. Перемоги, рухаючись по позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою пішохідному переходу, зліва - направо за ходом руху водія ОСОБА_3 , перетинав пішохід ОСОБА_5 .

Водій ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_5 , маючи об`єктивну здатність виявити пішохідний перехід та пішохода, діючи в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу не застосував, дорогу пішоходу ОСОБА_5 не надав, в результаті чого допустив наїзд на останнього передньою частиною кузова власного автомобілю.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку медичної експертизи №1809 від 25.05.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- відкритого перелому великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в проекції перелому, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя;

- закритого перелому великогомілкової і малогомілкової кістки правої гомілки в нижній третині зі зміщенням кісткових уламків, рани по внутрішній поверхні в нижньої третини правої гомілки, які кваліфікуються як пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечне для життя, але які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня;

- струс головного мозку, рани в лівій скроневій області, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_3 , згідно висновку автотехнічної експертизи №239/15 від 13.05.2015 року, вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю і пояснив, що 18.04.2015 року приблизно о 10-00 год. він, перебуваючи за кермом автомобілю «Хонда Сівік», рухався по вул. Перемоги приблизно 50 км/год. Побачив потерпілого завчасно, десь за 70 метрів до нього, але вважав, що він встигне перетнути дорогу, проте він став іти назад. Він намагався уникнути зіткнення із пішоходом ОСОБА_5 , але зіткнення так і не вдалося уникнути. Визнав, що якщо би він раніше став зупинятися, то він би уникнув зіткнення, але заходи щодо зупинки автомобілю він почав здійснювати лише коли зрозумів, що ОСОБА_5 не встигає перетнути дорогу. Після зіткнення, він одразу надав потерпілому першу допомогу, обробив рану та допоміг прийняти нормальне положення його нозі, яка була переламана. Тілесні ушкодження не оспорює. Щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим. До початку судового розгляду справи відшкодував моральну шкоду потерпілому. Зазначив, що він займається ремонтом та обслуговування комп`ютерної техніки, у зв`язку з чим він постійно потребує швидкого пересування містом, зокрема на автомобілі.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він вийшов на проїзну частину дороги, на пішохідному переході, подивився праворуч та побачив, що до нього наближається автомобіль приблизно на швидкості 60-70 км/год., який при під`їзді до нього змінив напрямок свого руху ліворуч. Він не пам`ятає чи приймав водій ОСОБА_3 заходи гальмування, оскільки зіткнення відбулося миттєво. Обвинувачений одразу надав йому першу допомогу. Матеріальних претензій до обвинуваченого він не має, оскільки останній відшкодував йому шкоду добровільно. На суворому покаранні не наполягає, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання без реального позбавлення волі та без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому моральну шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому судом враховується, що злочин вчинений з необережності.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, мешкає у родині, зареєстрований приватним підприємцем, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, раніше не судимий, має на утримані мати ОСОБА_9 , яка хворіє на тяжку хворобу.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні та родинні зв`язки, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив. Обвинувачений є працездатним, та може бути суспільно корисним, добровільно усунув наслідки скоєного ним злочину, шляхом відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди.

Суд, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а також позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами кримінально-виконавчої інспекції протягом іспитового строку, який сам по собі втілює погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд враховує думку прокурора і потерпілого, які просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, а також бере до уваги те, що робота обвинуваченого, яка є основним джерелом його доходів і за рахунок якого він може утримувати родину, пов`язана з необхідністю вільного пересування по місту та області, що може бути забезпечено лише за наявності власного транспортного засобу та водійських прав, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити основне покарання без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Саме таке покарання, як вважає суд, відповідає тяжкості та обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого, є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами згідно ст. 55 КК України є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

В ході судового розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, який згодом було уточнено, до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішуючи питання про цивільний позов, суд зазначає, що у уточненому цивільному позові будь-яких вимог до ОСОБА_3 не заявлено, і як пояснив потерпілий у судовому засіданні жодних матеріальних претензій він до обвинуваченого не має, оскільки останнім у повному обсязі відшкодовано моральну шкоду, яка завдана йому злочином.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_5 в частині позовних вимог, пред`явлених до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», будучи належним чином повідомленим судом про час і місце слухання справи, двічі в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду кримінального провадження суду не надав. Надав суду пояснення по суті пред`явленого позову, з яких вбачається, що розмір матеріального та морального відшкодування цивільний відповідач не оспорює, проте вважає, що зазначений цивільний позов необхідно залишити без розгляду, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування. Зокрема, однією з умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілим обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якої застрахована. Враховуючи те, що обвинувальний вирок страховій компанії не надано, то перебіг строку прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати надання такого вироку.

Проте, суд вважає такі доводи цивільного відповідача безпідставними, оскільки такий порядок отримання страхового відшкодування передбачено у позасудовому порядку, а вимогами ч. 1 ст. 128 КПК України передбачено можливість пред`являти цивільний позов до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Враховуючи те, що потерпілому ОСОБА_5 внаслідок злочину, який вчинено обвинуваченим ОСОБА_3 , цивільна відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», завдано матеріальної та моральної шкоди, суд вважає, що позов потерпілого до страховика обвинуваченого підлягає розгляду в межах кримінального провадження, оскільки безпосередньо витікає із пред`явленого обвинувачення, та в повній мірі сприятиме своєчасному захисту порушених прав потерпілого.

Судом встановлено, що 04.10.2014 року між власником транспортного засобу ОСОБА_3 , який є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого, в разі настання страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» несе відповідальність за заподіяну третій особі шкоду в межах ліміту 100 000 грн.

Як встановлено судом при розгляді кримінального провадження, в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

З доданих до цивільного позову квитанцій вбачається, що цивільним позивачем було понесено витрати на лікування травм, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_3 , зокрема на придбання медикаментів відповідно до квитанцій наданих до позову на загальну суму 33 050 грн. 67 коп.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 9.1, 9.3 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Зазначена сума відображається також і в п. 4 Полісу, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну, життю та здоров`ю складає 100 000,00 грн.

Зі змісту ст. ст. 23, 24 Закону вбачається, що шкодою, яка підлягає відшкодуванню страховиком, є шкода, пов`язана, зокрема з лікуванням потерпілого, а саме: обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, та інше.

З урахуванням зазначених вище норм матеріального права, встановлених судом обставин справи, згідно яких судом встановлено наявність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідальність якого застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,у дорожньо-транспортній пригоді, наданих суду письмових доказів понесених потерпілим на лікування витрат, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»матеріальної шкоди в сумі 33 050 грн. 67 коп. підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума не виходить за ліміт відповідальності зазначеного цивільного відповідача.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 26-1 Закону передбачено, що, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в сумі 1 652 грн. 53 коп., що складає 5 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілому, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відомості про понесені в ході досудового розслідування витрати на проведення експертизи суду не надані.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 100, 128, 368, 371, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортним засобом.

У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю на 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати без їх дозволу за межі території України.

Цивільний позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, що полягає у витратах на лікування, в сумі 33 050 (тридцять три тисячі п`ятдесят) грн.. 67 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1 652 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) грн. 53 коп.

Речові докази:
-автомобіль «Хонда Сівік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 залишити за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1