АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5191/14-к Номер провадження 11-кп/786/457/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000772 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_2
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.01.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 засуджений:
- за ч.1 ст.115 КК України на десять років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 завдану моральну шкоду в сумі 30 000 грн., в частині відшкодування матеріальної шкоди - виділено із матеріалів кримінального провадження та передано для розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд неправильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, при цьому не врахував, що обвинувачений вину визнав частково, не оспорюючи, що від його дій настала смерть потерпілого, однак прямого злочинного умислу, мотиву та мети на умисне вбивство потерпілого у обвинуваченого не було, а тому злочин вчинено ним через необережність.
При призначенні покарання за ч.1 ст.115 КК України, суд безпідставно не визнав обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття; критичну оцінку своєї поведінки; готовність нести кримінальну відповідальність за злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України; перебування обвинуваченого в шоковому стані чи стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, а саме нанесення ударів кулаком в область голови обвинуваченого. При вивченні особи обвинуваченого суд не в достатній мірі врахував дані про хронічні хвороби обвинуваченого та про погіршення стану його здоров`я під час перебування в умовах СІЗО.
Просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та призначити покарання обвинуваченому в межах санкції вказаної статті, а остаточне покарання призначити на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів передбачених ч.1 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 119 КК України.
В апеляційній скарзі прокурора, із внесеними доповненнями, апелянт просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення, за ч.1 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі. В мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, указати форму вини, з якою ОСОБА_8 були вчинені дії, що були спрямовані та призвели до позбавлення життя потерпілого прямий умисел, тобто те, що обвинувачений діяв, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а також мотив, з якого було вчинено злочин помста.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , 06.06.2014 року близько 19 години, перебуваючи в гостях у ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_3 , в ході сварки з останнім, яка виникла раптово внаслідок непорозумінь на ґрунті грошових розрахунків, схопив ОСОБА_12 за шию лівою рукою між плечем та передпліччям та почав стискати горло, доки потерпілий не втратив свідомість. Після цього, впевнившись у тому, що ОСОБА_12 помер, а саме не відчувши на шиї пульсу, ОСОБА_8 за допомогою комп`ютерного дроту живлення інсценував самогубство потерпілого, затягнувши навколо шиї останнього дріт та зачепивши його за двері балкону. Смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії внаслідок стискання шиї тупим предметом, тілесні ушкодження у вигляді странгуляційної борозни на шиї трупа ОСОБА_12 є посмертними та між заподіянням тілесними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 зник, не надавши потерпілому першої необхідної допомоги та намагаючись приховати сліди вчиненого злочину та уникнення відповідальності за скоєне.
В той же день, близько 20 години, ОСОБА_8 перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , в якій проживав ОСОБА_12 , після вбивства останнього, таємно викрав особисті речі, які належали померлому, а саме: сонцезахисні окуляри типу «краплини», вартістю 100 грн., сумку шкіряну, чорного кольору, вартістю 600 грн., в якій знаходилися три картки « Приватбанку» на ім`я ОСОБА_12 , мобільний телефон « Самсунг С3782 - Дуос», чорного кольору , ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 200 грн., годинник «Холбот», вартістю 500 грн., годинник « Тріборт», вартістю 100 грн., футболку спортивну чоловічу, вартістю 30 грн., спортивні штани сірого кольору фірми « Адідас», вартістю 250 грн., а всього викрав майна на загальну суму 1780 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисника ОСОБА_7 яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання апеляційних вимог свого захисника; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, із внесеними доповненнями, Першого заступника прокурора області ОСОБА_13 та заперечував проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів прийшла до таких висновків.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 в таємному викраденні майна потерпілого ґрунтуються на всебічно, повно та об`єктивно досліджених судом доказах, які детально наведені у вироку. Зокрема, такі висновки ґрунтуються на показаннях обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .. Їх показання об`єктивно підтверджуються протоколом огляду місця події, протоколом обшуку, договорами фінансового кредиту під заставу, речовими доказами, довідкою про вартість речей.
У відповідності до наведених у вироку доказів, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.
Висновки суду та кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України в апеляційних скаргах учасників судового розгляду не оспорюються.

Переглядаючи вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку що вони підлягають до часткового задоволення виходячи з такого.

Висновки суду про заподіяння смерті ОСОБА_12 саме обвинуваченим ОСОБА_8 ніким не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на розглянутих в судовому засіданні доказах і є вірними. Мотивуючи такі висновки, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .. Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, він фактично не заперечував свою причетність до заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_12 . Під час подій, які відбулися близько 19 год. 06.06.2014 року в помешкання потерпілого ОСОБА_12 нікого крім потерпілого та обвинуваченого не було.

Показання обвинуваченого, потерпілого, свідків в цій частині підтверджуються дослідженими судом доказами. Зокрема, протоколом огляду місця події від 08.06.2014 року та протоколом огляду трупу від 08.06.2014 року згідно яких в кв. АДРЕСА_3 виявлений труп ОСОБА_12 з зав`язаним на вузол на шиї трупу комп`ютерним кабелем (т.1 а.с.221-223); висновком судово-медичної експертизи № 376 від 18.07.2014 року, згідно якого смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії внаслідок стискання шиї тупим предметом, про що свідчить загально асфіктичні ознаки настання смерті (крововиливи під слизову гортані в ділянці голосових зв`язок, під епікард серця, під плевру легенів), тілесне ушкодження у вигляді странгуляційної борозни на шиї трупа ОСОБА_12 являється посмертним (т.2а.с.82-84); протоколом огляду місця події від 20.06.2014 року, згідно якого в квартирі потерпілого, серед іншого, виявлено та вилучено кабель зовні схожий на комп`ютерний, один кінець якого був прив`язаний на вузол до дверної ручки балкону, а інший перекинутий через верх дверей (т.1 а.с.224-239); розсекреченим протоколом від 09.09.2014 року про результати проведеного на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області аудіо-, відео контролю місця (за особою) зі змісту якого вбачається, що під час зустрічі з довіреною особою ОСОБА_8 розповів про обставини скоєного ним злочину та продемонстрував як відбувались події під час сварки між ним та потерпілим (т. 2 а.с.33-42); протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2014 року під час якого обвинувачений відтворив обставини вчинення ним злочину та висновком експерта № 376/1 від 04.08.2014 року згідно якого показаний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого відповідає даним, отриманим під час експертизи трупу ОСОБА_12 (т.2 а.с.85-89,91); приєднаними до провадження речовими доказами, які вилучались під час обшуків та отримані за результатами проведення слідчих дій.

Таким чином, в провадженні зібрано достатньо доказів, які викривають ОСОБА_8 як особу, яка вчинила вбивство потерпілого ОСОБА_12 .

В той же час, доводи апеляційної скарги захисника про те, що це вбивство ОСОБА_8 вчинив через необережність ретельно перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження оскільки є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство. Відповідальність за умисне спричинення смерті настає і у випадках, коли винний, умисно завдаючи шкоду потерпілому, не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настає.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги захисника, щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 як вбивства через необережність внаслідок злочинної недбалості, оскільки стала судова практика йде по тому шляху, що при необережному вбивстві винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії (бездіяльності), але повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що умисне здавлювання обвинуваченим шиї, яка відноситься до життєво важливих органів людини, внаслідок чого сталася смерть потерпілого, свідчить про умисел винного на позбавлення життя, оскільки в цьому разі винний якщо й не бажав, то свідомо допускав можливість настання такого результату.

Будучи допитаним в суді першої інстанції та під час дачі пояснень в ході апеляційного перегляду вироку, обвинувачений стверджував, що відбиваючи в ході сварки напад потерпілого, він, як з метою самозахисту так і з метою заспокоїти останнього, схопив потерпілого за шию та стискав горло доки потерпілий не втратив свідомість. При цьому стверджує, що не бажав смерті потерпілого.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень обвинуваченого та його захисника щодо відсутності у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого обвинуваченим діяння, зокрема, враховуючи спосіб (використання м`язових зусиль свого тіла для удушення потерпілого), здавлювання шиї, як життєво важливого органу людини, причини припинення злочинних дій (настання смерті потерпілого), поведінку винного і потерпілого, що передувала події та їхні стосунки (сварка через продаж неякісного планшету, яким обвинувачений розрахувався за придбані у потерпілого наркотичні засоби).

Незважаючи на твердження апелянта та його підзахисного щодо відсутності у обвинуваченого умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , колегія суддів вважає їх неспроможними оскільки стискаючи шию потерпілого обвинувачений допускав можливість настання смерті потерпілого та припинив свої дії лише після того, як досягнув саме такого результату (зі слів обвинуваченого він відчув як потерпілий «обмяк» та відпустив його без ознак життя).

Хоча на початку сварки обвинувачений можливо і не мав заздалегідь обдуманого умислу позбавити життя потерпілого, однак в подальшому, стискаючи шию потерпілого він припускав можливість спричинення останньому будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настала.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупу, після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг жити короткий проміжок часу, який може обраховуватись хвилинами. Згідно пояснень судово-медичного експерта ОСОБА_20 , який в судах обох інстанцій підтримав висновки цієї експертизи, цілком спроможними є показання обвинуваченого в тій частині, що він утримував потерпілого близько 30 секунд після чого настала смерть потерпілого. При цьому експерт пояснив, що на видиху смерть може настати і раніше. При можливому спротиву потерпілого смерть настає скоріше, оскільки швидше настає запаморочення від нестачі кисню.

На думку колегії суддів, вище наведене жодним чином не спростовує висновків суду щодо умисного протиправного заподіяння ОСОБА_8 смерті потерпілому ОСОБА_12 , оскільки обвинувачений умисно здавлював шию потерпілого та припинив свої дії тільки після того, як потерпілий втратив свідомість. За таких обставин проміжок часу через який настала смерть потерпілого не має значення для кваліфікації дій обвинуваченого та не дає підстав вважати, що обвинувачений вчинив вбивство через необережність.

Таким чином, коли вочевидь відсутні підстави вважати, що обвинувачений не передбачав та не міг передбачити можливості настання смерті потерпілого від вчинених ним дій, а, натомість, здавлюючи життєво важливий орган потерпілого бажав його смерті або байдуже ставився до наслідків своїх дій - доводи апеляційної скарги захисника, щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст.119 КК України (вбивство через необережність) колегія суддів вважає неспроможними.

За змістом ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення на наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. В цій частині вироку наводяться докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви ухвалення інших рішень, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог закону, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо уточнення мотивувальної частини вироку колегія суддів вважає слушними.
В ході апеляційного перегляду знайшли своє підтвердження висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_12 та правильної кваліфікації дій винного за ч.1 ст.115 КК України. Водночас, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним суд припустився технічної помилки та не вказав, що ОСОБА_8 діяв умисно з метою вбивства потерпілого ОСОБА_12 .
За таких обставин, апеляційні вимоги прокурора в цій частині є слушними, а мотивувальна частина вироку підлягає уточненню.
Що ж до апеляційних вимог прокурора щодо уточнення вироку та зазначення мотиву злочину помста, колегія суддів вважає, що вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки цей мотив і так зазначений у вироку суду. Так, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що встановленим судом мотивом позбавлення обвинуваченим життя потерпілого, в даному випадку стали помста, погрози та образи виказані потерпілим на адресу обвинуваченого.
Як зазначено у вироку, призначаючи покарання винному, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є особливо тяжким та особу винного, який в силу ст.89 КК України визнається таким, що не має судимості, стан його здоров`я; соціальні зв`язки; позитивні характеристики обвинуваченого за місцем реєстрації та фактичного місця поживання; думку потерпілого ОСОБА_11 щодо міри покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання винного. При цьому суд зазначив чому він не врахував обставини, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі як такі, що пом`якшують покарання винного. З таким рішенням погоджується і колегія суддів, а доводи апелянта в цій частині вважає безпідставними.

Призначивши покарання за кожен злочин, в межах санкції ч.1 ст.185 КК України та ч.1 ст.115 КК України, суд визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За змістом ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, ОСОБА_8 неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого та просив пробачення у потерпілого. З самого початку ОСОБА_8 не заперечував своєї вини у заподіянні смерті потерпілого ОСОБА_12 та не перешкоджав ні досудовому розслідуванню цього злочину, ні судовому розгляду кримінального провадження. За таких обставин суб`єктивне ставлення ОСОБА_8 щодо кваліфікації його дій неправильно розглядати як невизнання ним своєї провини. Як правильно зазначено у вироку суду, ОСОБА_8 згідно ст.89 КК України визнаний таким, що не має судимості, а тому доводи прокурора щодо стійкої анти суспільної спрямованості ОСОБА_8 на порушення кримінального закону є неспроможними. Невідшкодування в добровільному порядку шкоди потерпілому не міститься в вичерпному переліку обставин, які обтяжують покарання винного, а тому посилання прокурора на цю обставину, як на підставу для призначення обвинуваченому більш суворого покарання також не ґрунтується на вимогах закону.

В той же час, переглядаючи вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що призначене за ч.1 ст.115 КК України покарання не повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України.

Так, вірно встановивши відсутність передбачених законом обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 та наявність декількох обставин, які хоча й істотно не знижують ступеню тяжкості вчиненого злочину, однак були враховані судом як такі, що пом`якшують покарання суд призначив ОСОБА_8 надто суворе покарання. На думку колегії таке покарання не відповідає визначеній законом меті покарання, яке повинно бути не тільки карою, а й повинно слугувати виправленню засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням обставин на які послався суд, а також з урахуванням погіршення стану здоров`я обвинуваченого,колегія суддів вважає можливим пом`якшити покарання призначене за ч.1 ст.115 КК України та, відповідно, покарання визначене за сукупністю злочинів.

Пом`якшуючи обвинуваченому призначене судом покарання, колегія суддів таким чином частково задовольняє апеляційні вимоги захисника.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає інших підстав для зміни або скасування вироку суду.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404,407,418 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_10 частково задовольнити.

Уточнити мотивувальну частину вироку щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України вказавши, що ОСОБА_8 діяв умисно з метою вбивства потерпілого ОСОБА_12 .

Пом`якшити призначене судом покарання за ч.1 ст.115 КК України до восьми років позбавлення волі. За ч.1 ст.185 КК України вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання, призначеного судом.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді восьми років позбавлення волі.

В іншій частині вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.01.2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:
ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23