Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а - 304, 2010 року Головуючий в 1-й інстанції Палькова В.М.
Категорія: ч.1 ст. 122 КК України. Доповідач: Червоненко В.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2010 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Червоненка В.Я.

Суддів - Раєнка В.І., Заіченка В.Л.

З участю прокурора - Литвииенка О.О.

Адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

Засудженого - ОСОБА_3

Потерпілого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи в сулі першої інстанції та потерпілого ОСОБА_4 на вирок Суворовського районном» суду м. Херсона від 20 січня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

- ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець м Херсона, українець,

громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2,

майстер на підприємстві „Ірбіс",

одружений, має неповнолітню дитину,

раніше не судимий, мешканець м. Херсона,

АДРЕСА_1, -

засуджений за ч.1 ст. 122 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 49 КК України звільнений від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави - 366, 64 грн., - вартість лікування потерпілого ОСОБА_4

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задоволено частково, зарахувавши виплачену останньому суму моральної шкоди 3000 грн.

Згідно вироку суду ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що він 27.07.2001 року приблизно в 01.00 год., в м. Херсоні біля будинку № 144 по пр. Сенявіна, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс громадянину ОСОБА_4 удари руками і ногами по голові та тулубу, чим спричинив останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність судового слідства, та не вірно перекваліфікував дії засудженого ОСОБА_3 з ч.1 ст. 187 КК України, які йому пред'являлися в обвинуваченні, на ч.1 ст. 122 КК України.

Прокурор вважає, що суд не дослідив у повному обсязі докази:

-потерпілого ОСОБА_4, про наявність у нього перед побиттям речей, які були зірвані з нього ОСОБА_3;

-свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про те, що потерпілий казав, що в нього пропав ланцюжок та годинник;

-свідка ОСОБА_8, яка стверджувала, що засуджений ОСОБА_3 показував їй годинник ОСОБА_4 і казав, що між ними відбулася бійка.

-свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яки зазначають, що їх сина. ОСОБА_4, який був сильно побитий, привели до дому троє хлопців і він повідомив їм, що в нього відібрали золотий ланцюжок та годинник;

-свідка ОСОБА_11, яка була безпосереднім свідком бійки.

Просить вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 20 січня 2010 року у відношенні ОСОБА_3 за ч.1 ст. 122 КК України скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд.

В апеляції потерпілий ОСОБА_4 вважає вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 20 січня 2010 року у відношенні ОСОБА_3 незаконним. Зазначає, що висновки суду, які були покладені в основу вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, вважає, що вина ОСОБА_3 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, підтверджується його показами показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, які не були прийняти судом до уваги. Вважає перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч.1 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 122 КК України незаконною.

Також, потерпілий вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, у розмірі ста тисяч грн., пред'явлений до підсудного під час судового засідання.

Просить вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 20 січня 2010 року у відношенні ОСОБА_3 за ч.1 ст. 122 КК України скасувати, постановити свій вирок, за яким дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 сі 187 КК України та задовольнити його цивільний позов в повному обсязі.

Від інших учасників процесу апеляцій не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача; прокурора, який підтримав свою апеляцію; потерпілого ОСОБА_4, який підтримав свою апеляцію та апеляцій- прокурора; адвоката ОСОБА_2, який підтримав апеляції потерпілого та прокурора; адвоката ОСОБА_1, який вважає апеляції необгрунтованими, засудженого, який вважає апеляції необгрунтованими, а в останньому слові просив вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, грунтується на доказах, об'єктивно досліджених і належним чином оцінених судом.

Так, із матеріалів кримінальної справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 свою вину у злочині, передбаченому ч.І ст. 187 КК України не визнавав і пояснював, що з потерпілим він знаходився в неприязних стосунках із-за колишньої дружини потерпілого ОСОБА_12

27.07.2001 року, ОСОБА_3 побачив біля будинку №144 по проспекту Сенявіна потерпілого і з останнім на ґрунті особистих неприязних відносин розпочалась бійка. Під час бійки ніяких речей у потерпілого він не забирав.

Посилання прокурора та потерпілого на направленість корисного умислу не підтверджується ніякими доказами.

Так, наявність в матеріалах справи фотознімків речей, які за твердженням потерпілого були у нього відібрані засудженим, не підтверджують той факт, що вони були на потерпілому під час бійки і, що ними заволодів засуджений ОСОБА_3

Із показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вони давали під час досудового слідства, вбачається, що вони разом з ОСОБА_7 лише допомогли довести до дому потерпілого. Свідок ОСОБА_6 зазначає, що потерпілий ОСОБА_4 нічого не казав їм про зірваний золотий ланцюжок та годинник та не просив їх шукати ці речі.

(т. 1 а.с. 72, 76, 77)

Що стосується показань свідка ОСОБА_13, то суд першої інстанції вірно віднісся до них критично, оскільки на різних стадіях справи вони є суперечливими.

(т. 1 а.с. 78,142,148)

Із показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_9 вбачається, що їх сина ОСОБА_9 привели до дому сильно побитого троє хлопців. Про факт зникнення речей вони не заявляли в міліцію, а також їм точно не було відомо при яких обставинах у їх сина зникли речі.

Розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_11 суд критично оцінив тим, що потерпілий ОСОБА_4 здійснював на неї моральний тиск і наполягав, щоб вона в своїх поясненнях вказувала на те, що в нього пропав золотий ланцюжок та годинник.

(т. 1 а.с. 66, 67, 70)

Винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст. 122 КК України підтверджується висновком судово - медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4, згідно якого у нього була закрита черепно - мозкова травма - забій головного мозку, крововиливи обличчя, відломи коронок зубів, які спричинили тривалий розлад здоров'я і відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

(т.1 а.с. 53,54)

Що стосується розгляду цивільного позову, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов у сто тисяч грн. є надуманим.

(т.1 а.с. 316)

Посилання прокурора та потерпілого на однобічність судового слідства та неправильність кваліфікації дій ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч.1 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 122 КК України, перевіреним доказам дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Міра покарання відносно ОСОБА_3 визначена судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій ч.1 ст. 122 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину і особи винного, а також він правомірно, на підставі ч.5 ст. 74 КК України, був звільнений від призначеного покарання у зв'язку з закінченням строку давності.

Оскільки доводи апеляції не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 20 січня 2010 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: