Справа № 456/440/14-к
Провадження № 1-кс/456/26/2014
УХВАЛА
про відмову в задоволенні заяви про відвід судді

"31" січня 2014 р. Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , заявника (потерпілого) ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву потерпілого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №456/6723/13-к, №п1-КП/456/318/2013 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
27 січня 2014 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою по справі №456/6723/13-к, №п 1-КП/456/318/2013 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, та в подальшому, уточнивши 29.01.2014 р. та 31.01.2014 р. свою заяву, просить суд задоволити відвід головуючого по справі - судді ОСОБА_6 , мотивуючи свою заяву тим, що 11 червня 2013 року суддя ОСОБА_6 виніс на його думку незаконне рішення по справі за позовом Будинкоуправління №1 Самбірської КЕЧ р-ну м. Стрия до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по квартирній платі, під час прийняття рішення не врахував ряд фактичних обставин, та постановив рішення про задоволення позову. Зазначає, що відносно працівників Будинкоуправління №1 Самбірської КЕЧ р-ну м. Стрия зареєстровано кримінальне провадження та проводиться досудове слідство з порушенням строків, передбачених КПК України. Окрім цього, звертає увагу суду, що суддя ОСОБА_6 на його клопотання про видачу копії обвинувального акту, заборонив видачу такого, проте в подальшому, зважаючи на його наполегливі прохання видав копію, проте з порушенням строків, передбачених КПК України. Вважає, що суддя при вчиненні ним процесуальних дій не керується нормами закону, а тому заявляє йому недовіру і просить відвести його від розгляду кримінального провадження, в якому він є потерпілим.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заяву підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним, просить заяву задоволити і передати справу на розгляд іншому судді.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви та зазначив, що заявник не навів жодної з обставин, передбачених ст.75 КПК України, які б могли слугувати підставою для задоволення заяви про відвід.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення відводу та зазначив, що вину у інкримінованих йому злочинах визнає повністю, просить суд зважити, що він перебуває в умовах ізоляції та відмовити в задоволенні заяви про відвід.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

Право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом, встановленим законом, закріплене як на конституційному, так і галузевому рівнях. Так, ч. 1 ст. 124 Конституції встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Статті 126-130 Конституції містять вимоги щодо незалежності і недоторканності суддів, підкорення їх лише закону, заборону впливати на суддів у будь-який спосіб тощо, а також гарантії, що дають можливість забезпечити додержання цих положень. Ці та інші положення знаходять своє подальше закріплення та деталізацію в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р. № 2453-VI.

Конституційний Суд України в резолютивній частині свого Рішення від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначив, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

На рівні галузевого законодавства гарантії незалежності та неупередженості суддів містяться у статтях 75-83 КПК, які визначають підстави відводу (самовідводу) суддів, порядок вирішення заяви про відвід та наслідки відводу суддів.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом) зазначено: «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За об`єктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду»…

Як на підставу для задоволення заяви про відвід заявник покликається на рішення суду по справі за позовом Будинкоуправління №1 Самбірської КЕЧ р-ну м. Стрия до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по квартирній платі, яким задоволено позов Будинкоуправління №1, вважає вказане судове рішення незаконним.

Суд звертає увагу, що вичерпний перелік підстав для відводу судді передбачений ст.75 КПК України.

Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваною, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Суд звертає увагу, що заявник в своїх заявах та при виступі в судовому засіданні не покликався на жодну з вище перелічених підстав та вважає, що наведені заявником мотиви не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід, жодних доказів, які б давали стороні право сумніватися у безсторонності та упередженості судді під час розгляду справи заявником не подано, незаконність судового рішення у цивільній справі може бути перевірена, в порядку, встановленому ЦПК України в апеляційному та касаційному порядку, проте аж ніяк не може слугувати підставою для задоволення заяви про відвід судді в кримінальному провадженні.

Доводи заявника про порушення судом під час розгляду справи кримінально-процесуального закону не підтверджені жодними доказами.

Окрім цього вирішуючи питання про відвід головуючого по справі, суд враховує положення про розумні строки розгляду справи, передбачені КПК України, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод та судову практику Європейського суду, які згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права», той факт, що обвинувачений утримується під вартою, та вважає, що викладені у заяві обставини не є підставою для відводу судді в розумінні ст.75 КПК України.

Чітку позицію з цього приводу висловив Європейський суду з прав людини, вказавши в своєму Рішенні «Смірнова проти України» від 08.11.2005 р.: «Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет судового розгляду. Проте, Суд вважає, що національні органи теж в значній мірі вплинули на затягування провадження. Це, зокрема, стосується нездатності державних органів ефективно протидіяти перепонам, які умисно створює сторона судового процесу. Будь-які затримки під час розгляду справи не звільняли суди від того, щоб дотримуватися вимоги розумного строку відповідно до статті 6 § 1, оскільки обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи».

При розгляді даної справи головуючий по справі суддя ОСОБА_6 діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 9,124,126-130 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р., Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), ст.ст. 75-83 КПК України, -

у х в а л и в :

Заяву потерпілого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №456/6723/13-к, №п1-КП/456/318/2013 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити учасникам процесу та передати для долучення до справи №456/6723/13-к, №п1-КП/456/318/2013 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, яка перебуває в провадженні судді ОСОБА_6 .

Суддя: ОСОБА_1