АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1944/15 Справа № 205/4369/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

(в режимі відео конференції)

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року щодо нього, про відмову в задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році»,-

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, відносно якого 13.10.2014 року ухвалено вирок Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по його обвинуваченню за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 70, ст. 15, ч.1 ст.71 КК України, який набрав законної сили,

було відмовлено в задоволенні його заяви про застосування Закону України "Про амністію у 2014 році".

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд послався на те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом застосування Закону України "Про амністію у 2014 році", оскільки злочини, за які останній засуджений, скоєні ним вже після набрання чинності вказаним Законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2014 році» в частині покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 року, яке було частково приєднано до покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2014 року , оскільки суд, як зазначає апелянт, не врахував той факт, що кримінальне правопорушення, за яке його засуджено 08.02.2013 року він скоїв ще до вступу в силу Закону України «Про амністію у 2014 році», а також те, що він має на утриманні неповнолітню дитину.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу чи інші докази на підтвердження доводів апеляції сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку засудженого, який просив задовольнити апеляцію, позицію прокурора, який не підтримав апеляцію і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи і зіставивши із наявними матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Беручи до уваги, що згідно статті 10 Закону України «Про амністію у 2014 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання, вивчивши дані про особу засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого, а обставини, на які він посилається у апеляційній скарзі, не дають підстав для застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений:

- вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 року за ч.2 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;

- вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 року за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1000 гривень;

- вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2014 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. Згідно ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком більш суворого покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 року. На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, 7 місяців позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 року, у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.
Під час ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 13.10.2014 року питання про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році» не вирішувалося і останнім не підіймалося під час судового розгляду. Даний вирок набрав законної сили та був звернутий до виконання у встановленому законом порядку. До засудженого ОСОБА_7 покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2014 року було призначено до заявлення засудженим відповідного клопотання про застосування до нього амністії, яке за даних обставин не має жодного процесуального впливу на покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2014 року, що на даний час залишається чиним та яким ОСОБА_7 визначено остаточне покарання із застосуванням всіх належних приписів норм КК України, що унеможливлює його розподілення та виконання по частинах. Тому, згідно положень розділу 8 КПК України та ст. 86 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи засудженого ОСОБА_7 про необхідність застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році» саме в частині часткового звільнення від остаточно призначеного покарання за вироками судів першої інстанції, оскільки ані основними положеннями вищезазначеного закону, ані іншими нормами чинного законодавства таке застосування амністії не передбачено.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що до ОСОБА_7 в даному випадку не може бути застосованоЗакон України «Про амністію у 2014 році» є вірним, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, а тому підстави для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції щодо останнього відсутні.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про амністію в 2014 році» № 1185-VІІ від 08.04.2014 року, Законом України «Про застосування амністії в Україні», ст. 86 КК України, ч.2ст.376, ст. 404, 405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4