Справа № 127/7467/15-к
Провадження № 1-кп/127/697/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.08.2015 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000028 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Солдат військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_4 призваний під час мобілізації, на підставі нарядів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 2-го відділення 1-го взводу 6-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону.
Пунктами 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначено види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Військовослужбовець за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконували свій військовий обов`язок, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, направленим на нез`явлення до військової частини НОМЕР_1 (місця служби) з метою ухилитися від військової служби взагалі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та, перебуваючи в себе вдома, не з`явився 02 січня 2015 року на 09 год. 00 хв. до місця несення військової служби - в/ч НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 та приймає участь в проведенні Антитерористичної операції.
Вивільнений час, тобто з 02 січня 2015 року по теперішній час ОСОБА_4 проводить на власний розсуд за місцем проживання у АДРЕСА_3 .
Своїми умисними діями ОСОБА_4 порушив вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладається на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється справою всього Українського народу і обов`язком кожного громадянина України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав, надав суду наступні показання. Він був призваний під час мобілізації та 44 дні перебував в зоні дії АТО. Коли був час повертатися з АТО, то його там покинули, і він був змушений повертатися додому сам. Після повернення додому він гостював у родичів та не повернувся вчасно до військової частини. Умовою його повернення на військову службу було надання йому певних роз`яснень з приводу обставин його перебування в АТО і повернення звідти.
В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5 , який суду повідомив наступне. Він заступник начальника штабу в/ч НОМЕР_1 . В серпні 2014 року в країні почалася мобілізація і військкомати приводили мобілізованих осіб. ОСОБА_4 перебував в зоні дії АТО. В подальшому відбулася ротація, по прибуттю учасникам АТО надавалася відпустка. При цьому весь особовий склад був оповіщений про те, що вони мають з`явитися після відпустки у військкомат для відправлення в АТО. По закінченню відпустки, при перевірці особового складу, виявили, що ОСОБА_4 немає. На даний час ОСОБА_4 незаконно відсутній у військовій частині.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_6 , який суду повідомив наступне. Він начальник відділення обліку особового складу військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_4 він знає з моменту мобілізації, тобто з серпня 2014 року.

В січні 2015 року ОСОБА_4 не прибув на виїзд, він особисто перевіряв особовий склад ОСОБА_4 не було. Причина неявки останнього була невідома.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7 , який суду повідомив наступне. В серпні 2014 року його син ОСОБА_4 , був мобілізований. Приблизно 45-50 днів він був на навчанні у с. Тютьки, потім сина направили у зону дії АТО. Зі слів сина йому відомо, що у останнього виник конфлікт з солдатами старшого віку. Син говорив, що останні його б`ють. Після повернення з АТО син говорив, що піде служити у будь-яку військову частину, але не повернеться у свою.

Приблизно 11.01.2015 р. у їх дверях була записка, що сину слід з`явитися до військової частини 27.12.2014 р., однак йому відомо, що син у частину не ходив. 19.01.2015 р. син ходив до військової частини, а коли повернувся ввечері, то сказав, що на нього напали біля казарми.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_8 , яка суду повідомила наступне. З 07.08.2014 р. її син ОСОБА_4 був мобілізований на проходження служби. Син йшов в армію із задоволенням. Спочатку сина направили на навчання на 45 днів у с. Тютьки. Від командирів вона дізналася, що її син перебуває під арештом, але вона бачилася з сином, їздила до нього щотижня. Потім сина направили в Луганську область. Син звідти телефонував і говорив, що у нього все добре.

Через деякий час пізно ввечері син приїхав додому на таксі. Через місяць син мав їхати у зону дії АТО. Син готувався до відправлення в АТО, збирав речі, взяв у друзів бінокль. Через 2-3 дні після повернення син пішов у військову частину. Син повернувся пізно ввечері десь о 22 годині та сказав, що піде служити в будь-яку іншу частину, однак у свою не повернеться.

В судовому засіданні були досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 187 від 07.08.2014 року, згідно якого зараховано в списки особового складу частини 27.08.2014 р. та на всі види забезпечення з 27.08.2014 р. солдата ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 07.08.2014 року стрільцем стрілецького взводу 10-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону;

- медична характеристика начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 придатний до військової служби, за медичною допомогою не звертався;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 3 від 06.01.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 визнано таким, що самовільно залишив військову частину та останній знятий з усіх видів забезпечення з 03.01.2015 року;

- обліково-послужна картка № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 .

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена досудовим розслідуванням та знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Так сам ОСОБА_4 визнав факт того, що він був призваним під час мобілізації та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГ України. Також ОСОБА_4 не заперечував, що по закінченню своєї відпустки, він не прибув до військової частини, хоча повинен був це зробити. Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які стверджували, що причини неявки ОСОБА_4 були не відомі, і він до теперішнього часу до частини не з`явився, та свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які повідомили, що їх син свідомо не йде до військової частини, де має проходити військову службу, з особистих переконань. Також винуватість ОСОБА_4 підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 187 від 07.08.2014 року та № 3 від 06.01.2014 року, згідно яких ОСОБА_4 був зарахований до особового складу військової частини, а потім визнаний таким, що самовільно залишив військову частину.

Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу до військової частини з відпустки з метою ухилитися від військової служби.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважає визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та звільнити від відбування покарання з випробуванням.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

Відповідно до п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, повідомляти КВІ УДПтС України у Вінницькій області про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до КВІ.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: