Справа № 640/9079/13-к
н/п 1-кс/640/8531/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" грудня 2015 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4
До Київського районного суду м. Харкова 08.12.2015 надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на квартири, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , які, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 11.11.2015, 09.11.2015 відповідно на праві власності належить ОСОБА_4 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , які згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2015 на праві власності належить ОСОБА_5 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , яке згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2015 на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень.
На обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими особами набував право власності на квартири, домоволодіння та земельні ділянки, розташовані як на території м. Харкова, так і на території Харківської області шляхом обману та зловживання довірою громадян під приводом укладення цивільно-правових договорів.
Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що зазначені квартири та приміщення є предметами кримінального правопорушення, які були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , прокурор просить накласти на них арешт, із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи, що арешт зазначених квартир є спробою рейдерського захвату майна, набутого у законний спосіб, оскільки зазначені особи програли всі судові спори, в тому числі і у суді касаційної інстанції, щодо звернення стягнення на ці об`єкти нерухомості як на предмети іпотек, та виселення з них, на теперішній час тривають виконавчі провадження щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили. У вказаний спосіб йдеться фактично не про арешт майна, а про зупинення виконавчих дій в рамках виконавчих проваджень.
Власники майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час, місце розгляду клопотання, від ОСОБА_5 надійшла заява про розгляді справи у його відсутність.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття власників майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
У абзацу 2 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Таким чином, за змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
З огляду на викладене, відсутні правові підставі до арешту майна, як того вимагає п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки у даному кримінальному провадженні, відкритому ще 24.11.2012, відсутні особи, яким би було повідомлено про підозру.
Прокурором не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту п`ятьох об`єктів нерухомості може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному правопорушенні, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.
За змістом клопотання та наданих документів, дві квартири, на які прокурор просить накласти арешт, на теперішній час належать ОСОБА_4 , даних про процесуальний статус якого у даному кримінальному провадженні слідчому судді не надано. Інші дві квартири, на які прокурор просить накласти арешт, належать ОСОБА_5 потерпілій у кримінальній справі (без вказівки номеру такої справи) згідно протоколу допиту потерпілого ще від 03.11.2010 (а.с. 17-19). Одне приміщення, на яке прокурор просить накласти арешт, належить ОСОБА_6 - потерпілому у даному кримінальному провадженні згідно протоколу допиту від 29.09.2015 (а.с. 42-47).
До клопотання залучені ксерокопії договорів позик, іпотек, купівлі-продажу, про задоволення вимог іпотекодержателя, однією із сторін у яких виступав ОСОБА_4 .
Однак, об`єктивних даних щодо перевірки відомостей, що містяться в протоколах допиту потерпілих, слідчому судді не надано.
Крім того, як зазначено вище, з пояснень в судовому засіданні ОСОБА_4 слідує, що надані прокурором до клопотання договори чинні, переглядалися в судовому порядку, судові рішення набрали законної сили, на теперішній час відкриті виконавчі провадження, тривають виконавчі дії.
Даних щодо перевірки цих обставин, що мають суттєве значення для розгляду даного клопотання, прокурором не надано. Натомість, в клопотанні прокурора зазначено прохання про арешт майна із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень. Однак, нормами КПК України, зокрема, ст. ст. 7, 131, 132, 170-173, 167 КПК України, не передбачено застосування заходів забезпечення кримінального провадження із метою заборони вчинення дій в рамках виконання виконавчих проваджень. Натомість, в ч. 1 ст. 131 КПК України прямо вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
За вказаних обставин надані протоколи допитів потерпілих самі по собі не свідчать про обґрунтованість клопотання, поданого у зв`язку з розслідуванням даного кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження, що надані органом досудового розслідування слідчому судді, не містять належних та допустимих доказів, які б містили об`єктивні та достатні відомості щодо вчинення кримінального правопорушення.
Прокурором не зазначено в клопотанні та не доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що вказані квартири та приміщення мають значення для досудового розслідування, відповідають критеріям, визначеним у ст. 167 КПК України, та можуть бути доказом у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням положень ст. ст. 2, ст. 7 КПК України, слідчий суддя вважає, що слідчим, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. 171 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора, а тому клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1