УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Галапаца І.І.

Суддів Волинця М.М., Танечника І.І.

з участю прокурора Телепка В.В.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_2 та державного обвинувача на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2010 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, , несудимий,

засуджений за ст. 286 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід залишений попередній підписка про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 19 тис. 450 грн. матеріальної шкоди та 30 тис. грн. моральної шкоди, а всього 49 тис. 450 грн.; в користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області 1 тис. 109 грн. 52 коп. за проведення експертиз.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_1 24 січня 2009 р. біля 22 год. 30 хв. в с. Станеля на вул. Грушевського Дрогобицького району, керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ-2101", р/н НОМЕР_1, та рухаючись в темну пору доби в умовах обмеженої видимості, в зоні дії дорожнього знака, що обмежує швидкість руху до 40 км/год., проїжджаючи правий поворот в порушення вимог пунктів: 1.2, 1.3, 1.5, 2.1 "а", 2.3 "б", 2.9 "а", 11.2, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував транспортним засобом, не маючи посвідчення на право керування таким, неуважно стежив за дорожньою обстановкою, не рухався керованим транспортним засобом якнайближче до правого краю дороги, не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати, а рухався із швидкістю біля 70 км/год., що з врахуванням темної пори доби та недостатньої видимості в напрямку руху не забезпечувало безпеку руху, на керованому транспортному засобі було встановлено переднє ліве колесо, протектор якого мав знос більше допустимої норми, проїжджаючи правий поворот не знизив швидкість руху, в наслідок чого не справився з керуванням і виїхав за межі проїжджої частини дороги на її ліве узбіччя, де зіткнувся з деревом, в результаті даного зіткнення пасажир ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 покликається на те, що при призначенні покарання суд врахував тільки ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, наслідки які наступили і самі обставини вчинення злочину.

Вважає, що судом не враховано, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується по місцю навчання і проживання, раніше не судимий, є інвалідом ІІ групи внаслідок травм отриманих під час ДТП, має дружину, яка на даний час перебуває на 5-му місяці вагітності, частково добровільно відшкодував заподіяну шкоду і прагне відшкодувати її повністю.

Наголошує, що суд також не прийняв до уваги те, що він навчається, і перебуваючи в місцях позбавлення волі, не буде мати можливості отримати вищу освіту, його дружина буде позбавлена опіки та моральної підтримки, а після народження дитини він не зможе дати їй батьківської ласки та опікуватися як дитиною так і дружиною.

Зазначає, що відбуваючи покарання, буде переносити сильні душевні страждання і це не буде сприяти його перевихованню.

Акцентує, що призначене покарання є надто суворим.

Просить вирок міськрайонного суду скасувати у зв'язку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину внаслідок суворості, та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не пов'язане із позбавленням волі.

В апеляції захисник адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 покликається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, дав суду покази по справі та активно сприяв у розкритті даного злочину, а тому призначив покарання, яке є явно несправедливим по своїй суворості.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_1 суд в порушення ст. 323 КПК України не надав належної оцінки обставинам, які пом'якшують покарання, зокрема повне визнання вини у скоєному злочині та щире каяття, те, що він практично повністю добровільно відшкодував заподіяну шкоду, окрім відшкодування вартості надмогильного пам'ятника, при цьому ОСОБА_1 визнав вартість останнього у розмірі згідно з позовом 19 тис. 450 грн., коли згідно листа від 13 липня 2009 року №357 КП "Комбінат міського господарства" вартість стандартного надмогильного пам'ятника з мармурової крихти складає 2 тис. 550 грн. 80 коп.

Наголошує, що встановивши обставини, які пом'якшують покарання, а саме визнання ОСОБА_1 своєї вини, щире каяття у скоєному, молодий вік, інвалідність, наявність вагітної дружини, часткове добровільне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, суд не надав їм належної оцінки при вирішенні питання про призначення засудженому покарання.

Акцентує, що судом також не надано належної оцінки даним про особу засудженого, що він раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю навчання та проживання, стан його здоров'я, що він визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання, має вагітну дружину і те, що ОСОБА_1 вчинено злочин з необережності.

Просить вирок міськрайонного суду змінити та звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В апеляції державний обвинувач покликається на те, що не оспорює кваліфікацію дій засудженого, проте вважає, що покарання, призначене судом, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_1 внаслідок мякості.

Зазначає, що приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 покарання за вчинений ним злочин, суд не надав належної правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпеки і обставинам вчиненого засудженим злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

Наголошує, що судом не враховано те, що ОСОБА_1 вчинено тяжкий злочин, не в повному об'ємі відшкодовано матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_3 у зв'язку із смертю та похованням сина в розмірі 280 тис. 85 гривень, а також те, що він частково визнавав свою вину під час проведення судового слідства.

Просить вирок міськрайонного суду скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 призначити покарання за ст. 286 ч.2 КК України пять років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та задоволити позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних і моральних збитків на суму 269 тис. 450 грн.

В запереченні на апеляцію засудженого ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_3 зазначає, що така не підлягає задоволенню, оскільки під час досудового слідства засуджений ОСОБА_1 давав неправдиві покази, не допомагав слідству і суду встановити обєктивну істину у справі, вину визнав, відшкодував частково матеріальну шкоду і відмовляється відшкодовувати моральну шкоду.

Акцентує, що в своїй апеляції засуджений вказує на те, що він характеризується позитивно по місцю навчання, проте згідно наказу №133 від 06 лютого 2009 року ОСОБА_5 відрахований у зв'язку із не здачею іспитів.

Вважає, що інвалідність II групи ОСОБА_1 є фіктивною і фактично не відповідає дійсності, а отримана для того, щоб помякшити покарання засудженому при обранні міри покарання, і одружився він 26 грудня 2009 року лише для пом'якшення вироку.

Наголошує, що засуджений ОСОБА_1 не відшкодував йому понесені витрати на встановлення надгробного пам'ятника на могилі сина, вартість якого становить 19 тис. 450 гривень та те, що смерть сина завдала йому, його дружині, молодшому синові і дочці, яка під час трагедії була вагітна в зв'яжу з пережитим стресом потрапила у патологічне відділення Дрогобицької лікарні і знаходилась більше двох місяців на лікуванні згідно довідки №680, значних фізичних та моральних страждань, він втратив сина на якого покладав свої надії в старості та переніс значний стрес і страждання.

Також вважає, що вирок міськрайонного суду є необгрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_1 є безпідставними і не відповідають дійсності.

Просить скасувати вирок міськрайонного суду, призначити ОСОБА_1 максимальне покарання, передбачене санкцією ст. 286 ч.2 КК України вісім років позбавлення волі без права керування транспортними засобами, предявлений ним позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в сумі 269 тис. 450 грн. задоволити в повному обсязі, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду підтримав свої вимоги, зазначені в запереченні на апеляцію засудженого ОСОБА_1

Заслухавши думку прокурора про необхідність повернення справи в районний суд для виконання вимог ст. 353 КПК України, оскільки заперечення потерпілого містить зміст апеляції, пояснення засудженого ОСОБА_1, який поклався на думку суду, колегія суддів вважає, що заперечення потерпілого ОСОБА_3 є апеляцією на вирок суду І інстанції, а тому дану справу слід повернути в міськрайонний суд для вирішення питання про прийняття такої.

Керуючись ст. 362 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

повернути кримінальну справу відносно ОСОБА_1, яка надійшла за апеляціями останнього, в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_2 та державного обвинувача на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2010 року для виконання вимог ст. 353 КПК України стосовно апеляції потерпілого ОСОБА_3

Головуючий

Судді