н/п 1-кп/490/743/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Филимонівка, Врадіївського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньої освітою, одруженого, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 5-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
Сторони судового провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
04 квітня 2014 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вибув до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) для укомплектування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), від 04 квітня 2014 року №70 солдата ОСОБА_3 , який прибув із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_1 у пункті дислокації в АДРЕСА_1 , зараховано до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 1-го відділення 4-го стрілецького взводу 5-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , від 04.04.2014 року №74 солдата ОСОБА_3 , який прибув із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_1 у пункті дислокації в АДРЕСА_2 , зараховано на продовольче та речове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .
12 січня 2015 року о 09.00 годин солдат ОСОБА_3 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово не виконувати обов`язки військової служби, самовільно покинув військову частину НОМЕР_2 в пункті постійної дислокації АДРЕСА_3 , та ухилявся від військової служби до 24 листопада 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2015 року №239 солдат ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, звільнений з військової служби у запас та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
За клопотанням сторін, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обвинувачений суду показав, що 12.01.2015 року самовільно покинув військову частину НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , з причин тяжкої хвороби його дитини, за період лікування дитини знаходився за місцем свого проживання у смт. Врадіївка, для належного утримання сім`ї - працював трактористом у фермерському господарстві "Д-Аллель". У вчиненому правопорушенні щиро кається.
Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, за місцем роботи та місцем проживання позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , є раніше не судимим.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого.
Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання з випробуванням.
Іспитовий строк встановити 1 рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1