АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5757/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/359/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.366 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора Єдинак ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 24 "липня 2015 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого трактористом в ТзОВ «Антін», не судимого, -

засуджено за ст.336 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та відповідно до п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покладено наступні обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 вперіод з 19 травня 2001 року по 17 вересня 2002 рік проходив строкову військову службу у Збройних Силах України, де здобув військову - облікову спеціальність кочегар паросилових і котельних установок, у зв`язку із чим є суб`єктом часткової мобілізації та не мав передбачених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав, які б його звільняли від призову за мобілізацією.

Відповідно до наказу Міністра оборони України № 496 від 4 вересня 2002 року ОСОБА_6 з 17 жовтня 2002 року звільнений з лав Збройних Сил України, а з 30 жовтня 2002 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний.

Згідно ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

22 січня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» в зв`язку з проведенням призову за мобілізацією ОСОБА_6 прибув для проходження медичного огляду.
Цього ж дня близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_6 був належним чином повідомлений, а саме отримав повістку від провідного спеціаліста мобілізаційного відділу ОСОБА_8 про необхідність прибути у Тернопільський ОМВК Тернопільської області, що по вул. Тролейбусній, 5 у м. Тернополі, на 9 год. 30 січня 2015 року для відправлення у команді № НОМЕР_1 для проходження служби за мобілізацією.

Однак, ОСОБА_6 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не з`явився без поважних причин до призовного пункту, а саме до Тернопільського ОМВК Тернопільської області по вул. Тролейбусній, 5 у м. Тернополі, о 9 год. 30 січня 2015 року, для дальшого проходження служби в Збройних силах України.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ст.336 КК України, просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ст.336 КК України на 2 роки позбавлення волі, посилаючись на те, що у суду не було достатніх підстав для призначення обвинуваченому за цією статтею покарання у виді 2 років позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а є доцільним призначення більш суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Тернополя, з врахуванням внесених до неї змін, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок суду законним та обгрунтованим, а апеляційні вимоги сторони обвинувачення безпідставними, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ст.336 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому згідно вимог ст.404 КПК України колегія суддів даний вирок в цій частині не переглядає.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 50,65-67 КК України та призначив його в межах санкції ст.336 КК України.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 було вірно враховано тяжкість вчиненого злочину, а саме те, що відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ст.336 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, пом`якшуючі покарання обставини, зокрема: визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, а також позитивні дані щодо особи обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ст.336 КК України відповідає вчиненому та особі обвинуваченого, а тому посилання прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про те, що у суду не було достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 за цією статтею КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі є необгрунтованими, жодних доводів та доказів на підтвердження цього посилання апеляційна скарга не містить. Більше того, прокурор, вказуючи в апеляційній скарзі, що є доцільним призначення більш суворого покарання та порушуючи питання про скасування вироку суду першої інстанції, просить постановити новий вирок, який призначити ОСОБА_6 за ст.336 КК України таке ж покарання, яке йому призначив суд першої інстанції, а саме 2 роки позбавлення волі.

Також необґрунтованими є доводи прокурора щодо неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, а саме щодо безпідставного застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 на підставі цієї статті від відбування призначеного йому за ст.336 КК України покарання з випробуванням.

Згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції вірно врахував те, що вчинений ОСОБА_6 злочин є середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, несудимий, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше, а тому колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_6 обґрунтовано було звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Вирок суду є законним і обґрунтованим та зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Тернополя залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 24 "липня 2015 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.

Дана ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3(трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2