АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 667/5254/15-к
Провадження № 11к-п/791/790/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: клопотання про застосування амністії Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_7 , за її апеляційною скаргою на ухвалу Комсомольського районного суду міста Херсона від 27 липня 2015 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Миколаїв, громадянці України, з незакінченою вищою освітою, неодруженій, не працюючій, маючий на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимій,

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році»,

ВСТАНОВИЛА:
З матеріалів провадження вбачається, що 06 липня 2015 року засуджена ОСОБА_7 звернулася Комсомольського районного суду м. Херсона з клопотанням про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Комсомольського районного суду міста Херсона від 27 липня 2015 року, ОСОБА_10 відмовлено в задоволенні клопотання з тим підстав, що під дію ст. 2 Закону України "Про застосування амністії в Україні" попадають тільки ті особи, які на час набрання чинності зазначеним законом відбули 1/4 частину покарання. Оскільки ОСОБА_7 звільнена судом від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, вона не підпадає під дію ч. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Не погодившись з ухвалою районного суду засуджена ОСОБА_7 подала на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджена просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до неї вимоги ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до п. 2 «а» ч. 2 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» під дію цього закону підпадають , в тому числі, і особи звільнені від відбування покарання з випробуванням. При цьому в даному випадку невідбута частка покарання повинна рахуватися від терміну іспитового строку визначеного судом, який згідно рішенню суду складає 3 роки.

Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина 2012 року народження, що також дає підстави для застосування до неї положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та додатково просили апеляційний суд розглянути можливість застосування до ОСОБА_7 положення ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2014 року, який ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області залишено без змін, та зміненого в порядку ст. 395 КПК України ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ» від26.05.2015 року, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями строком на 1 рік без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 року та покладенням на не відповідно до ст. 76 КК України певних обов`язків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році", підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, в тому числі, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей - інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженими, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавлення волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1 5 цього Закону.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільнення засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Суть іспитового строку полягає в наданні засудженому певного часу для того, щоб він своєю законослухняністю і ставленням до виконання покладених на нього обов`язків, довів своє виправлення без реального відбування покарання. В даному випадку, реальне відбування покарання можливе лише у випадку порушення умов випробування в період проходження іспитового строку.

Тобто, засудження особи із звільненням її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, та призначення їй іспитового строку, не є реальним відбуванням нею призначеного основного покарання.

За таких обставин посилання апелянта, на можливість застосування до неї ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році" у зв`язку з відбуттям нею однієї чверті призначеного строку основного покарання та ст. 6 цього ж Закону є неспроможними.

Посилання апелянта на ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році", як підставу до застосування до неї амністії, також не заслуговує на увагу, оскільки зазначеною статтею регламентуються загальні положення щодо кола осіб до яких можуть бути застосовані вимоги зазначеного Закону та порядок розгляду таких подань чи клопотань.

Крім того, неспроможними є посилання засудженої ОСОБА_7 , як на підставу звільнення її від відбування покарання на наявність у неї малолітньої дитини 2012 року народження, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, за яке вона засуджена є умисним злочином, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії особливо тяжких, що унеможливлює застосування до неї «в» ст. 1 «Про амністію у 2014 році».

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав щодо застосування до ОСОБА_7 вимог «в» ст. 1, ст.ст. 2, 6, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За таких обставин підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Комсомольського районного суду міста Херсона від 27 липня 2015 року про відмову у задоволенні її клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 без змін.

Головуючий:
Судді: