У Х В А Л А
29.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
В судовому засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, на утримані має малолітню дитину, немає наміру впливати на свідків та потерпілих та будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тому підстави для продовження виняткового запобіжного заходу на даний час відпали.
Вислухавши адвоката обвинуваченого, самого обвинуваченого ОСОБА_5 , їх доводи щодо необхідності зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, перевіривши надані матеріали провадження, співставляючи та аналізуючи наведене між собою та в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки суд не вбачає підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає, що є достатні підстави для зміни стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під ватою, і вважає за можливе застосувати стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Варто також зазначити, що у рішенні від 10.02.2011 року прийнятому у справі Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться в рішеннях національних судів, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Крім того, у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а також зі ступені тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину.
Керуючись ст. 331 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.00 год. до 07.00 год. наступного дня, спілкуватися із свідками по справі, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Строк дії ухвали встановити до 25 грудня 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1