Ухвала
іменем України

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 9 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000107,

в с т а н о в и л а:

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 9 липня 2015 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Улянівка Улянівського району Кіровоградської області, громадянина України, раніше судимого: 10 березня 2010 року Розівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ст. 15 ч. 3

ст. 307, ст.ст. 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 23 жовтня 2014 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за:
ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі;
ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2014 року і остаточно визначено ОСОБА_5 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вирішені питання про речові докази та судові витрати у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 20 лютого 2015 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , повторно, незаконно зберігав без мети збуту пакунки з наркотичною речовиною, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою в перерахунку на суху речовину 37,07 г.
Крім того, ОСОБА_5 умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого мешкання дві ручні гранати РГД-5, два запали УЗРГН-2 до них, тридцять два патрони калібру 9?18 мм, вісімнадцять патронів калібру 7,62?39 мм.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпані можливості їх отримати. Судові рішення вважає незаконними та необґрунтованими. Зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права на захист ОСОБА_5 . Повідомляє, що не перевірено версію ОСОБА_5 щодо причетності до злочинів його родичів та сторонньої особи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як вбачається з вироку, свої висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України за викладених у вироку обставин, доведено об`єктивними доказами, які перевірені у передбаченому законом порядку та є допустимими.
Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_5 суд першої інстанції обґрунтував дослідивши показання самого засудженого, який вину не визнав та вказав, що злочинів не вчиняв, пакунок з наркотичною речовиною йому дав невідомий чоловік у військовому одязі. Повідомив, що наркотичні засоби підкинули співробітники правоохоронних органів, а бойові припаси залишені невідомим чоловіком у військовому одязі.
Проаналізовано судом показання свідка ОСОБА_6 який вказав, що 20 лютого 2015 року він повинен був провести обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 . Під час оголошення ухвали слідчого судді ОСОБА_5 без будь якого пояснення швидко пройшов на кухню та кинув якийсь предмет у палаючу піч, після чого повідомив, що спалив коноплю і за це йому нічого не буде, а також відмовився від подальшої участі у проведенні обшуку. Стосовно предметів, що були знайдені у помешканні, ОСОБА_5 пояснення надати відмовився.
Взято до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначили, що під час оголошення рішення суду ОСОБА_5 пройшов на кухню, яка добре проглядалася з порогу квартири та кинув якийсь предмет в палаючу піч. Він повідомив, що «траву» спалив і за це йому нічого не буде.
Здійснено посилання на показання свідка ОСОБА_9 , який підтвердив пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Зазначено про показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оперуповноважених сектору карного розшуку Куйбишевського РВ ГУМВС України у Запорізькій області, які вказали, що та 20 лютого 2015 року приймали участь у проведенні обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 . Під час проведення обшуку знаходились поруч з ОСОБА_5 , який переважно перебував на кухні квартири. Їхнє перебування поруч з ОСОБА_5 було обумовлено необхідністю забезпечення безпеки учасників обшуку з огляду на те, що дана особа була раніше судима та з метою виключення можливості знищення речей, які підлягали відшукуванню.
Проаналізовано судом і письмові докази у справі:
протокол обшуку від 20 лютого 2015 року та відеозаписи до нього, з яких випливає, що під час обшуку у помешканні ОСОБА_5 було знайдено дві ручні гранати, два запали до них, патрони та пакунки з сухою подрібненою речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору;
висновок експерта № 60 від 21 лютого 2015 року, згідно якого речовина, вилучена під час обшуку у ОСОБА_5 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою в перерахунку на суху речовину становить 37.07 г.;
висновок експерта № 76 від 28 лютого 2015 року відповідно до якого корпуси гранат РГД-5 та підривники типу УЗРГМ-2 в сукупності являються бойовими ручними наступальними осколковими гранатами РГД-5 та відносяться до боєприпасів;
висновки експерта № 143/ЗТ від 28 лютого 2015 року та № 159/ЗТ від 6 березня 2015 року, відповідно до яких, вилучені у ОСОБА_5 патрони є боєприпасами та придатні для здійснення пострілу.
Доводи захисника про недопустимість доказів, а саме протоколу обшуку від 20 лютого 2015 року та висновку експерта № 60 від 21 лютого 2015 року, були предметом перевірки суду першої інстанції. Перевіряючи ці доводи суд зазначив, що відповідно ст. 236 КПК України, для участі у проведенні обшуку може бути запрошений захисник. Слідчий має право заборонити будь-якій особі залишати місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. Слідчий під час проведення обшуку має право відкривати закриті приміщення, сховища, речі, якщо особа, присутня при обшуку, відмовляється їх відкрити або обшук здійснюється за відсутності осіб, зазначених у частині третій цієї статті. При обшуку слідчий має право проводити відеозапис, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку.
Суд першої інстанції, вірно вказує, що відповідно до ст. 236 КПК України участь захисника при проведенні обшуку не є обов`язковою. Слідчий, враховуючи особливості проведення даної слідчої дії, не повинен був вирішувати в обов`язковому порядку питання, пов`язане із запрошенням захисника до участі в проведенні обшуку.
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_5 на початку проведення обшуку вдався до знищення наркотичних засобів. З огляду на викладене є правомірними дії співробітників спеціального підрозділу міліції, які лише вжили заходів до припинення дій ОСОБА_5 , після чого участі в обшуку не приймали. Зазначені дії співробітників правоохоронного органу та перебування їх у подальшому під час обшуку поруч із ОСОБА_5 не свідчать про затримання його як підозрюваного у розумінні ст.ст. 207-209 КПК України.

Зазначені в касаційній скарзі доводи захисника про те, що судами не перевірена версія ОСОБА_5 щодо причетності до злочинів сторонньої особи та його родичів є необґрунтованими, оскільки судом належним чином перевірена причетність до вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та невідомого чоловіка у військовому одязі.
Зокрема, свої висновки про непричетність до злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , невідомого чоловіка у військовому одязі, суд першої інстанції обґрунтував дослідивши:
рапорт слідчого про відмову ОСОБА_12 від дачі показань у даному кримінальному провадженні;
показання свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що до квартири, в якій проживав її батько ОСОБА_5 , приходила за власними речами, з батьком має добрі стосунки. З приводу відшуканих під час обшуку наркотичних засобів та бойових припасів їй нічого не відомо;
показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які займаються роздрібною торгівлею в АДРЕСА_2 , і зазначили, що за період з січня по лютий 2015 року, під час роботи у магазині, до них не зверталося жодної особи, у тому числі у військовій формі, із проханням підказати місце проживання ОСОБА_5 ;
показання свідка ОСОБА_16 , який вказав, що мешкає в квартирі АДРЕСА_3 . За період з січня по лютий 2015 року він не бачив біля під`їзду, де проживає ОСОБА_5 осіб у військовому одязі.
Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що даних, які б вказували на винність її підзахисного у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України в ході розгляду справи здобуто не було та кримінальне провадженні щодо ОСОБА_5 підлягає закриттю є необґрунтованими, оскільки сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_5 вчинив злочини передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції захисника належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене касаційні вимоги безпідставні.

Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі захисником не наведено.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 9 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3