Ухвала іменем україни 26 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника
потерпілого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі з доповненнями прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначення нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує, що судом апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України не проаналізовано показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, не зазначено чому суд відкинув докази винуватості ОСОБА_5 , які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку. Також, не дослідивши докази наявні в матеріалах провадження, суд апеляційної інстанції безпідставно дав їм власну оцінку, а також не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, не навів мотивів для їх спростування та не зазначив підстав залишення скарги без задоволення. Крім того, при скасуванні вироку районного суду, в ухвалі не зазначено, які статті закону порушено та в чому полягають ці порушення або необґрунтованість вироку. Саме ОСОБА_5 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин ініціював конфлікт з ОСОБА_8 , який в подальшому переріс в бійку, однак судами не дано належної оцінки тому, що ОСОБА_5 йдучи для здійснення зауваження компанії, яка шумно відпочивала поряд з його будинком, взяв з собою собаку та садовий ніж, яким заподіяв ОСОБА_8 ножове поранення руки. Враховуючи викладене, неможливо визнати необхідною обороною дії ОСОБА_5 .

В запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує, що судами була дана неправильна правова оцінка обставин справи. Стверджує, що ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з нецензурними висловлюваннями в бік осіб, серед яких були молоді жінки, з оголеним лезом садового ножа, а також собакою бійцівської породи без намордника і повідка впритул наблизився до нього і першим наніс йому ножове поранення правої руки. Таким чином, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 296 КК України.
Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 31 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125

КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 900 грн.
Згідно з вироком суду, 21 квітня 2014 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля подвір`я ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , під час заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , який зі своїми знайомими розпивав пиво біля вказаного подвір`я, заподіяв останньому ножем умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 3 березня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125

КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, підтримав касаційну скаргу прокурора, просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, представника потерпілого, який частково підтримав касаційну скаргу прокурора, просив скасувати вирок та ухвалу і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що судом безпідставно визнано дії ОСОБА_5 необхідною обороною, є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України «кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань». Таким чином, право на захист від суспільно небезпечного діяння визнається конституційним.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції, ОСОБА_5 визнано винуватим в заподіянні ОСОБА_8 ножем умисного тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, при обставинах викладених у вироку.

Апеляційний суд в своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини кримінального правопорушення, щодо завдання ножового поранення ОСОБА_5 під час його побиття ОСОБА_8 , при цьому не звернув увагу на те, що ОСОБА_5 діяв в стані необхідної оборони, що виключає склад кримінального правопорушення.

В обґрунтування своєї позиції, в мотивувальній частині ухвали апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 тримаючи за ошийник собаку, підійшов до компанії, яка гучно відпочивала, та попросив припинити галас, на що ОСОБА_8 відповів у грубій формі та в подальшому підійшовши до ОСОБА_5 навмисно ударив лобною частиною своєї голови в праву частину обличчя ОСОБА_5 , після чого завдав удар в грудну клітину, а коли ОСОБА_5 впав на асфальт, завдав йому ще одного удару ногою в область правого боку, заподіявши останньому тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що він в той вечір нікому не погрожував та витягнув з кишені садовий ніж, яким перед цим обрізав малину, з метою захисту та тільки після того, як ОСОБА_8 підійшов до нього та неочікувано схопивши за плечі завдав йому першого удару головою в лице. Він встиг лише зробити один незначний замах в бік потерпілого, після чого отримав другий удар, від якого він впав та втратив свідомість, а собака злякався галасу та втік. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 він став інвалідом другої групи.
Згідно з Постановою ПВС України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» при з`ясуванні наявності реальної загрози заподіяння шкоди в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

За таких обставин апеляційний суд вказав, що посягання з боку потерпілого ОСОБА_8 на ОСОБА_5 було дійсним (реальним), та носило суспільно-небезпечний характер, а ОСОБА_5 був вимушений захищатись від такого посягання.
Разом з тим, уникнути посягання, звернувшись за допомогою до інших осіб, у ОСОБА_5 можливості не було, оскільки свідками цих подій були тільки друзі ОСОБА_8 , які спокійно спостерігали, як їх товариш побив ОСОБА_5 через незначний привід зауваження не галасувати в нічний час.
Врахувавши усі обставини у їх сукупності, апеляційний суд зробив умотивований висновок про те, що завдання одного порізу передпліччя потерпілого, було здійснено ОСОБА_5 в стані необхідної оборони, а тому такі дії не можуть утворювати склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_5 вийшов зі свого подвір`я не для влаштування конфлікту, а з метою зробити зауваження стороннім особам, які вели себе шумно та перешкоджали нормальному відпочинку мешканців цієї вулиці.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора про незаконність рішення апеляційного суду щодо скасування вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає безпідставними. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Крім того, доводи прокурора про те, що не можна визнати необхідною обороною дії ОСОБА_5 , оскільки він був ініціатором конфлікту з ОСОБА_8 , про що вказав в своєму рішенні суд касаційної інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки касаційний суд обґрунтовуючи свої висновки виходив з обставин встановлених вироком суду першої інстанції, проте станом на теперішній час вказаний вирок суду скасовано, а новий не постановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити

без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3