АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/793/179/13 Головуючий по 1 інстанції
Категорія ч.1 ст.119 КК ОСОБА_1
України Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 12 " лютого 2013р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Ятченка М.О.

суддів Демиденка А.І., Літвінцева В.М.

за участю :

прокурора Якушиної О.В.

потерпілого ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

виправданого ОСОБА_5В

розглянула кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2012 року, яким ОСОБА_5 за ст.119 ч.1 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України.

Згідно матеріалів кримінальної справи та вироку суду органами досудового слідства за зміненим прокурором в порядку ст. 277 КПК України обвинуваченням, ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що він 06.09.2011 року, біля 10 години ранку, перебуваючи в урочищі «Мокра Калигірка» квартал № 84, виділ № 1, 2, що поблизу с.Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області, спільно з бригадою некваліфікованих працівників у складі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, проводив суцільну вирубку вказаної ділянки, де, не пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб у зоні валки, почав виконувати роботи щодо знесення чергового дерева за допомогою бензопили, внаслідок чого в зоні падіння дерева опинився працівник ОСОБА_8, який від удару деревом отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми грудної клітки з розривом аорти та легеневої артерії, переломи грудини, 2-8 правих та 4-8 лівих ребер по середній ключичній лінії з крововиливом в плевральні порожнини 2000 мілілітрів крові, крововилив у м'які тканини біля грудини, чисельні садна грудної клітини з права, що згідно висновку експерта № 109 А від 06.10.2011 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою загибель потерпілого.

Постановляючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_5 суд послався на наступне.

Оцінюючи показання підсудного ОСОБА_5, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були безпосередньо присутніми під час падіння дерева на гр. ОСОБА_8, суд

приходить до висновку, що дані показання є достовірними, оскільки вони є логічними, взаємопов'язаними, не суперечать одне одному та підтверджуються іншими матеріалами справи.

Суд також вважає достовірними показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині, що стосується фактичних обставин, встановлених за наслідками розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_8, та під час участі у слідчих діях за дорученням суду, в той же час суд відкидає зроблені свідками правові висновки щодо встановлення вини підсудного, оскільки такі висновки є прерогативою суду.

З урахуванням сукупності досліджених по справі доказів, суд приходить до висновку, що пред'явлене ОСОБА_5 обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки ОСОБА_8, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, несподівано для ОСОБА_5, після того, як останній розпочав дії по знесенню дерева, залишив вказане йому останнім безпечне місце, чим проявив грубу необережність, внаслідок чого випадково опинився у місці падіння дерева, де зазнав смертельної травми від його удару.

Таким чином, саме необережні дії потерпілого ОСОБА_8, а не підсудного ОСОБА_5, перебувають у прямому причинному зв'язку із наслідками у виді випадкового заподіяння смерті ОСОБА_8. Отже, вина ОСОБА_5 у випадковому заподіянні смерті ОСОБА_8 відсутня, оскільки дії ОСОБА_5 щодо залучення ОСОБА_8 до виконання робіт підвищеної небезпеки не можуть перебувати у прямому причинному зв'язку із настанням смерті останнього, а є наслідком грубої необережності з боку потерпілого та випадкового збігу обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки останній, виконуючи обов'язки вальника лісу (лісоруба), перед знесенням дерева переконався, що потерпілий ОСОБА_8 перебуває в безпечному місці, його дії по знесенню дерева не були завершені, а виконана частина дій проведена професійно правильно; після залишення потерпілим ОСОБА_8 безпечного місця ОСОБА_5 не встиг вчинити жодної дії по знесенню дерева, оскільки стовбур дерева впав передчасно внаслідок скритого дефекту, при цьому, не зважаючи на передчасне падіння, стовбур дерева впав точно у визначене місце, на значній відстані від того місця, де мав перебувати потерпілий. Отже, передчасне падіння дерева було викликано обставинами, які ОСОБА_5, не міг об'єктивно виявити та яким не міг запобігти, так само, як не міг і не повинен був передбачити прояву грубої необережності з боку потерпілого.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції посилаючись на невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неповноту судового слідства та істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону просив вирок суду відносно ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі .

Змінивши свої апеляційні вимоги цей же прокурор з тих же вищезазначених підстав, а також у зв'язку з неповнотою досудового слідства, просить вирок суду скасувати, а справу направити прокурору для провадження додаткового досудового слідства.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілу, адвоката та виправданого ОСОБА_5, вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції зі змінами до неї, колегія суддів вважає, що апеляція у зміненому виді підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з направленням справи прокурору для провадження додаткового досудового слідства із наступних підстав.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та ст.334 КІІК України у мотивувальній частині виправдувального вироку наводяться доводи, що були підставою для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, які пояснюють, чому суд відкидає докази, на яких ґрунтується обвинувачення. Включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого не допускається.

Проте, суд першої інстанції дані вимоги закону не виконав та, розглядаючи справу по суті, упереджено підійшов до перевірки доказів обвинувачення та побудував свій висновок про відсутність в діях ОСОБА_5 інкримінованого складу злочину на суперечливих доказах.

Зокрема, серед свідків обвинувачення в судовому засіданні були допитані ОСОБА_11 (а.с.73-74), який був на місці пригоди, та посадові особи ДП «Звенигородське лісове господарство» ОСОБА_12 (т.1 а.с.75-77), ОСОБА_13 (143-145), ОСОБА_14 (т.1 а.с. 146-147). Проте, суд не дав жодної оцінки показам зазначених свідків та наявним в матеріалах справи доказам, а саме відтворенням обстановки та обставин події за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т. 2 а.с.78-85 86-92) , акту спеціального розслідування нещасною випадку від 18.10.2011 року (т.1 а.с.84-132) та ін., таким чином не спростував докази обвинувачення.

Крім того, суд зазначив у вироку, що покази допитаних в якості свідка державного інспектора з охорони праці територіального управління у Черкаській області Держгірпромнагляду ОСОБА_9 та начальника відділу організації державного нагляду, обліку травматизму та управління охороною праці ОСОБА_10, які проводили розслідування з приводу даного нещасного випадку, що стався з ОСОБА_8, та складали відповідні правові документи, є достовірними, тобто суд зазначив, що акт спеціального розслідування нещасного випадку та висновки роботи комісії з цього приводу не суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно вказаних документів, незважаючи на те, що ОСОБА_5 не був посадовою особою та на час нещасного випадку виконував обов'язки лісоруба (звальщика лісу), він залучив до виконання робіт з підвищеною небезпекою ОСОБА_8, чим порушив вимоги "Типового положення про навчання та перевірку знань з охорони праці», затвердженого наказом Держкомітету України з нагляду за охороною праці від 21.01.2005 року № 14 та вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці». Так. згідно п.п.2 п.1.7 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірку знань з питань охорони праці», затвердженого наказом №15 від 26.01.2005 року Державним комітетом України з питань нагляду за охороною праці «Про затвердження Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою» роботою з підвищеною небезпекою є робота в умовах впливу шкідливих та небезпечних виробничих чинників або така, де є потреба в професійному доборі, чи пов'язана з обслуговуванням, управлінням, застосуванням технічних засобів праці або технологічних процесів, що характеризуються підвищеним ступенем ризику виникнення аварій, пожеж, загрози життю, заподіяння шкоди здоров ю, майну, довкіллю. Крім цього, відповідно до п.122 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою», затвердженого наказом №15 від 26.01.2005 року Державним комітетом України з питань нагляду за охороною праці «Про затвердження Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт підвищеною небезпекою» лісосічні роботи, трелювання, транспортування та сплав лісу відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

Статтею 14 Закону України «Про охорону праці» № 2694-ХП від 14.10.1992 року визначено обов'язки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Відповідно до вказаної статті працівник зобов'язаний: - дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких, робіт чи під чає перебування на території підприємства;

- знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

- проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до п.п.1.2. п.1 «Положення про порядок виконання робіт із підвищеною небезпекою» також визначено, що робота з підвищеною небезпекою - роботи (за винятком аварійних ситуацій), до початку виконання яких необхідно здійснити ряд обов'язкових організаційних і технічних заходів, що забезпечують безпеку працівників при виконанні цих робіт.

В даному випадку ОСОБА_5.В., як вальщик лісу бензопилами, являвся працівником підприємства, який зобов'язаний був дбати про власну безпеку, про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання робіт з підвищеною небезпекою. Тим більше, що він тривалий час виконував лісосічні роботи, пройшов індивідуальні навчання по професії вальщика лісу, про що отримав відповідне свідоцтво «вальщика лісу бензопилами» № 9 від 03.03.1986 року, а в процесі роботи на підприємстві також проходив відповідні навчання та перевірку знань з техніки безпеки під час виконання вказаних робіт.

Також суд не прийняв до уваги той факт, що всі підсобні працівники, які працювали в урочищі 06.09.2011 року перебували на небезпечній відстані від дерева дуба, яке валив ОСОБА_5. хоча даний факт повністю підтверджений доказами, зібраними в ході досудового розслідування кримінальної справи. При цьому максимальна відстань місць, де знаходилися підсобні працівники від дерева, що почав різати ОСОБА_5, складала від 5 до 6 метрів.

Внаслідок цього суд не взяв до уваги та проігнорував вимоги пункту 5.34 інструкції №. З «Охорона праці і техніка безпеки для вальника і його помічника», згідно до якого валка дерева починається тільки тоді, коли є впевненість в тому, що в напрямку валки дерева немає сторонніх осіб та пункту 5.37 зазначеної інструкції, . відповідно до якого перед валкою дерева необхідно пересвідчитись у відсутності сторонніх в зоні валки.

Безпечна відстань працівників від дерева під час валки, законодавчо не закріплена, однак в загальному по лісництвам області вираховується за формулою (висота дерева, що зноситься, помножена на 2), що в даному випадку повинна скласти біля 40 метрів (20 метрів - висота дерева помножена на 2). Тобто працівники повинні були перебувати як мінімум в сорока метрах від дерева породи дуб, що зносилося ОСОБА_5, незалежно від напрямку його падіння.

Таким чином, вищевказані наявні обвинувальні докази не спростовані у вироку, а навпаки, одночасно з постановленням виправдувального вироку у даній кримінальній справі суд виніс окрему ухвалу з приводу необхідності проведення повторної перевірки за наслідками судового розгляду по факту загибелі ОСОБА_8 та встановлення підстав для притягнення посадових осіб ДП «Звенигородське лісове господарство» до передбаченої законом відповідальності. Проте, згідно з вимогами ч.5 ст.327 і ст.441 КПК України суд виносить ухвалу (постанову) про направлення справи прокурору для вжиття заходів до встановлення особи, винної у вчиненні цього злочину, якщо підсудного виправдано за недоведеністю участі його у вчиненні злочину і особа, яка вчинила злочин, залишається невиявленою. Таким чином, суд визнав той факт, що до виконання робіт з підвищеною небезпекою без проходження навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці було допущено сторонніх ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_8, і цей факт призвів до тяжких наслідків у виді випадкового заподіяння смерті ОСОБА_8 Однак, у вироку суд зазначив, що залучення ОСОБА_8 до виконання робіт підвищеної небезпеки не можуть перебувати у прямому причинному зв'язку із настанням смерті останнього, а є наслідком грубої необережності з боку потерпілого та випадкового збігу обставин.

Вищезазначені в окремій ухвалі суду та вироку висновки суду є суперечливими.

За наведених обставин вирок Катеринопільського районного суду від 02.11.2012 року відносно ОСОБА_5 підлягає скасуванню із направленням справи на додаткове розслідування.

Оскільки виправдувальний вирок відносно ОСОБА_5 скасовується, а справа направляється прокурору для провадження додаткового досудового слідства, тобто для проведення додаткової перевірки, скасуванню підлягає і постановлена судом окрема ухвала від 02 листопада 2012 року в якій іде мова саме про необхідність проведення такої перевірки з метою з'ясування обставин загибелі гр.ОСОБА_8 та осіб причетних до цієї події.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У хвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції зі змінами до неї - задовільнити.

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2012 року відносно ОСОБА_5 та окрему ухвалу цього ж суду по цій же справі від 02 листопада 2012 року - скасувати, а справу направити прокурору Катеринопільського району для провадження додаткового досудового слідства.

Головуючий:

Судді: