Провадження № 1-кс/592/3742/15

УХВАЛА

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м.Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянув у залі судових засідань Ковпаківського районного суду м.Суми клопотання слідчого СВ Сумського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

23.11.2015 року до Ковпаківського районного суду м.Суми надійшло клопотання слідчого СВ Сумського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про арешт автомобіля гр-на ОСОБА_5 , яке вмотивоване тим, що в провадженні слідчого відділення Сумського РВ СВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001056 від 23.11.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в ході розслідування якого встановлено, що 22.11.2015 року, близько 18:00 год., під час огляду автомобіля Тойота тундра, д.н. НОМЕР_1 , що рухався з території РВ до України, який належить ОСОБА_5 , 1975 року народження, під переднім пасажирським сидінням було виявлено предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф-1, без запалу та 2 патрони калібру 5,45 мм. і 1 патрон калібру 7,62 мм.

Під час опитування ОСОБА_5 пояснив, що дійсно вищевказаний автомобіль належить йому. В 2014 році він залишив вказаний автомобіль в м.Шахтарськ, Донецької області у свого дядька. Після чого автомобіль було викрадено бойовиками, які деякий час використовували його у власних потребах. 21.11.2015 року він забрав свій автомобіль з території Донецької області та території РФ щоб перевезти його на територію України через пропускний пункт Юнаківка, розташований в с.Юнаківка, Сумського району. Заїхавши на контрольно-пропускний пункт Юнаківка, при перевірці автомобіля були виявлені вказані предмети. Звідки вони взялись в автомобілі не знає та припускає, що вони належать бойовикам бандформувань, які користувались його автомобілем.

При розгляді клопотання слідчий ОСОБА_4 своє клопотання підтримав і просить накласти арешт на вказаний автомобіль, який на його думку є засобом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 , який є процесуальним керівником, клопотання теж підтримав і просить накласти арешт на автомобіль, оскільки він є засобом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Власник автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча в телефонному режимі секретарем судового засідання повідомлявся про час та місце розгляду даного клопотання, що вбачається із долученої до матеріалів кримінального провадження телефонограми, тому його відсутність не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Заслухавши пояснення слідчого, думку прокурора вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
В даному випадку власник транспортного засобу ОСОБА_5 про який вирішується питання про накладення арешту не є ні підозрюваним ані обвинуваченим.

Крім того, по даному кримінальному провадженню підозра ще не виносилась і нікому про підозру не повідомлялось.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Пунктами 1, 2 та 4 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; наслідки арешту майна для інших осіб.

Вищезазначений автомобіль не відповідає критеріям, зазначеним у частині 2 статті 167 КПК України, а саме: не підшуканий, не виготовлений, не використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та не відповідає іншим критеріям, передбаченим даною нормою закону.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 ввіз предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф-1, без запалу та 2 патрони калібру 5,45 мм. і 1 патрон калібру 7,62 мм. на вищезазначеному автомобілі через митний кордон України, але відомості в реєстр досудових розслідувань за ст.201 КК України не вносились, хоча вказана стаття передбачає відповідальність за контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю культурних цінностей, отруйних, сильнодіючих, вибухових речовин, радіоактивних матеріалів, зброї та боєприпасів (крім гладкоствольної мисливської зброї та бойових припасів до неї), а також спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації.

Сакція вказаної статті передбачає конфіскацію предметів контрабанди, частина друга цієї статті ще й конфіскацію майна.

Крім того, ч.1 ст.263 КК України за якою проводиться досудове розслідування передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При цьому санкція даної статті не передбачає конфіскації ані майна засудженої особи, ані знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Також вищезазначений автомобіль не підпадає під поняття речового доказу в розумінні ст.98 КПК України.

Слідчий та прокурор при розгляді клопотання повідомили, що арешт майна потрібен для того щоб суд при розгляді кримінального провадження з обвинувальним актом міг у своєму вироку повернути цей автомобіль ОСОБА_5 , але ці свої доводи належним чином не обґрунтували.

У своєму поданні слідчий посилається на пояснення свідка ОСОБА_5 який навіть не був допитаний в якості свідка на протокол допиту по кримінальному провадженню, а при наданні простих пояснень він не несе ніякої відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань.

Крім того, до матеріалів клопотання не долучено ні висновку експерта, ні навіть довідки спеціаліста чи являються вилучені з автомобіля предмети бойовими припасами.

Також слід зазначити, що у випадку виявлення та вилучення органами досудового розслідування бойових припасів в будинку, квартири чи іншому нежитловому приміщенні, органи досудового слідства не звертаються до слідчого судді з аналогічними клопотаннями про накладення арешту на нерухоме майно в якому зберігались ці боєприпаси.

Слід також зазначити, що вказаний автомобіль не потребує проведення будь-яких експертиз по кримінальному провадженню за ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, у разі надходження до суду обвинувального акту за ч.1 ст.263 КК України та у разі засудження винної особи, суд при постановлені вироку не зможе прийняти рішення про конфіскацію вищезазначеного автомобіля, оскільки прийняття такого рішення в даному випадку не передбачено чинним законодавством.

Також слід зазначити, що у випадку, якщо слідчий вважає необхідним визнати вказаний автомобіль речовим доказом, засобом або знаряддям злочину, то слідчий не позбавлений можливості прийняти про це відповідне процесуальне рішення у виді постанови керуючись ч.3 ст.110 КПК України.

Згідно ч.3 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

На підставі вищенаведеного вбачається, що ані слідчий, ані прокурор як процесуальний керівник не довели при розгляді клопотання необхідність арешту вищезазначеного автомобіля, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.167, 170, 172, 173 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Сумського районного відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль марки Тойота Тундра, білого кольору, 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Дана ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1