АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/330/15 Справа № 698/988/14-к Категорія: ч. 3 ст. 153 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Катеринопільського району ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України на 11 років позбавлення волі.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 в період часу з червня 2012 року по серпень 2012 року, в смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, знаходячись за місцем свого проживання, а саме на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , побачивши малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в сусідньому домоволодінні, та прийшов до останнього попрохати насоса до велосипеда, маючи умисел на скоєння злочинних дій що зазіхають на статеву свободу та статеву недоторканість останнього, застосував відносно ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 схопив малолітнього за руки і використовуючи фізичну силу, яка явно перевищувала фізичну силу потерпілого, з метою подолання його опору, після чого затягнув його до приміщення літньої кухні вищевказаного домоволодіння, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 малолітній, скориставшись безпорадним станом останнього, який не повністю розумів соціального значення вчинюваних з ним дій, та не чинив опору, застосувавши фізичне насильство що виразилося в подальшому утриманні дитини руками за голову, та проти його волі вступив з ним в орогенітальний статевий контакт, тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Він же повторно, в період часу з березня 2013 року по травень 2013 року, в смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, знаходячись за місцем свого проживання, а саме на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , побачивши малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на скоєння злочинних дій, що зазіхають на статеву свободу та статеву недоторканість останнього, застосував відносно ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 схопив малолітнього за руки і використовуючи фізичну силу, яка явно перевищувала фізичну силу ОСОБА_11 , з метою подолання опору останнього, після чого затягнув його до приміщення літньої кухні вищевказаного домоволодіння, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 малолітній, скориставшись безпорадним станом останнього, який не повністю розумів соціального значення вчинюваних з ним дій, та не чинив опору, застосувавши фізичне насильство що виразилося в подальшому утриманні дитини руками за голову, та проти його волі вступив з ним в орогенітальний статевий контакт, тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Він же повторно, приблизно в червні місяці 2013 року, в смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, знаходячись за місцем проживання, а саме на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , побачивши малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на скоєння злочинних дій, що зазіхають на статеву свободу та статеву недоторканість останнього, застосував відносно ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 схопив малолітнього за руки і використовуючи фізичну силу, яка явно перевищувала фізичну силу ОСОБА_11 , з метою подолання опору останнього, після чого затягнув його до приміщення літньої кухні вищевказаного домоволодіння, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 малолітній, скориставшись безпорадним станом останнього, який не повністю розумів соціального значення вчинюваних з ним дій, та не чинив опору, застосувавши фізичне насильство, що виразилося в подальшому утриманні дитини руками за голову, та проти його волі вступив з ним в орогенітальний статевий контакт, тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Він же повторно, в період часу з липня 2013 року по серпень 2013 року, в смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, знаходячись за місцем проживання, а саме на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , та на праві особистої власності належить його матері ОСОБА_12 , побачивши малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на скоєння злочинних дій, що зазіхають на статеву свободу та статеву недоторканість останнього, застосував відносно ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 схопив малолітнього за руки і використовуючи фізичну силу, яка явно перевищувала фізичну силу ОСОБА_11 , з метою подолання опору останнього, після чого затягнув його до приміщення літньої кухні вищевказаного домоволодіння, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 малолітній, скориставшись безпорадним станом останнього, який не повністю розумів соціального значення вчинюваних з ним дій, та не чинив опору, застосувавши фізичне насильство, що виразилося в подальшому утриманні дитини руками за голову, та проти його волі вступив з ним в орогенітальний статевий контакт, тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Він же повторно, приблизно в вересні місяці 2013 року, в смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, знаходячись за місцем проживання, а саме в подвір`ї домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , побачивши малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на скоєння злочинних дій що зазіхають на статеву свободу та статеву недоторканість останнього, застосував відносно ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 схопив малолітнього за руки і використовуючи фізичну силу, яка явно перевищувала фізичну силу ОСОБА_11 , з метою подолання опору останнього, після чого затягнув його до приміщення будинку вищевказаного домоволодіння, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 малолітній, скориставшись безпорадним станом останнього, який не повністю розумів соціального значення вчинюваних з ним дій, та не чинив опору, застосувавши фізичне насильство, що виразилося в подальшому утриманні дитини руками за голову, та проти його волі вступив з ним в орогенітальний статевий контакт, тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

В апеляційній скарзі, датованій 23.02.2015 роком, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про зміну вироку районного суду, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вважаючи, що справедливим буде призначити останньому покарання, в межах найвищого строку позбавлення волі, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Сторона обвинувачення посилається на те, що судом не в достатній мірі виконано вимоги ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано, що він вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, по місцю проживання характеризується з негативної сторони як особа, що зловживає алкогольними напоями, а в провадженні не встановлено обставин, що можуть пом`якшити покарання останнього. Зазначає, що багатоепізодність даного провадження та тривалий проміжок часу, протягом якого обвинувачений вчиняв насильство над малолітнім потерпілим, свідчать про його байдуже відношення до вчинених ним дій та почуття безкарності.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.03.2015 року вказана апеляційна скарга прокурора визнана такою, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України та залишена без руху.

В апеляційній скарзі, датованій 24.03.2015 роком, прокурор, фактично не змінюючи формулювання мотивувальної частини апеляційної скарги від 23.02.2015 року, в резолютивній її частині просить вирок районного суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 153 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Городищенського районного суду від 26.01.2015 року та ухвалити в провадженні нове рішення, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 153 КК України та виправдати, а запобіжний захід обраний відносно нього скасувати, звільнивши з під варти в залі судового засідання. Стверджує, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим по справі доказам, деяким з них не дав оцінки взагалі, докази сторони захисту проігнорував, а в основу обвинувального вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив судове рішення, що суперечить дійсним обставинам справи.

Апелянт вказує, що в ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 давав чіткі та послідовні показання з приводу своєї непричетності до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України відносно малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , коли як показання потерпілого, які він дав в судовому засіданні, були нечіткими, місцями взагалі йшли всупереч наданим ним показанням на стадії досудового розслідування. Більш того, зазначає адвокат, під час судового розгляду даного провадження було встановлено факт дачі ОСОБА_11 неправдивих показань, щодо відомих нібито йому обставин протиправних дій обвинуваченого відносно його малолітніх сестер, які в подальшому були спростовані показаннями малолітнього свідка ОСОБА_13 .

Також, звертає увагу, що в судовому засіданні не підтвердилися показання потерпілого в тій частині, що обвинувачений пропонував йому для перегляду порнографічні матеріали з власного мобільного телефону, оскільки, як встановлено в ході досудового розслідування, у вилученому у ОСОБА_7 мобільному телефоні вказані файли відсутні.

Крім того, судом проігноровано наявність суперечностей між висновками судово-психіатричної експертизи, проведеної відносно потерпілого, щодо особливостей його психіки, зокрема, що останній не має підвищеної схильності до фантазування, а його уява розвинена в середній мірі, та показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які охарактеризували потерпілого як дитину із складним характером, здатну створювати конфліктні ситуації, схильну до фантазувань та вигадувань.

Зазначає, що розписка, яка написана власноручно обвинуваченим та міститься в матеріалах кримінального провадження і на яку суд послався як на доказ винуватості останнього, не свідчить про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а була лише способом запобігання його незаконного та безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, а написання даної розписки ініціювалось зі сторони матері потерпілого.

На думку сторони захисту, суд не дав належної оцінки доказам в кримінальному провадженні в частині невинуватості ОСОБА_7 , однобічно та неповно провів судове слідство та ухвалив вирок, висновки якого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_11 не з`явився, подавши через законного представника заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану останнім апеляційну скаргу і просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, міркування прокурора про задоволення його апеляційної скарги в повному обсязі та залишення без задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого як безпідставної, законного представника ОСОБА_9 , яка заперечила апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_8 та просила задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу прокурора, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні правопорушення не визнав та повідомив, що ніяких дій розпутного характеру з малолітнім ОСОБА_11 не вчиняв, його винуватість у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілого, вчинене повторно, щодо малолітнього, підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку доказами.

Зокрема з пояснень малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , даних ним в суді першої інстанції в присутності законного представника ОСОБА_9 та спеціаліста психолога ОСОБА_18 , вбачається, що влітку, коли він ходив у 1 клас, пішов до ОСОБА_7 , щоб взяти насоса до велосипеда. Останній затягнув його до приміщення літньої кухні, після чого почав пропонувати вступити з ним в оральні статеві зносини, за що обіцяв зі свого телефону показати відеофільми про секс. На його пропозицію та прохання він відмовився, після чого ОСОБА_7 , сівши на дивані та тримаючи його рукою за голову, вчинив з ним насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, від чого в нього виникав рвотний рефлекс. Він не намагався вирватись, адже дуже боявся ОСОБА_7 , бо той був сильний. При цьому, ОСОБА_7 вимагав від нього активних дій аж до виділення зі статевого органу чогось «білого». Також, ОСОБА_7 просив його, нікому нічого не говорити, а особливо мамі. Другий раз, коли він вже ходив до школи, це було навесні, ОСОБА_7 також затягнув його до літньої кухні і вчинив з ним ті ж самі дії. Третій раз, також в літній кухні ОСОБА_7 зробив те, що і попередні рази. Такі дії ОСОБА_7 вчиняв приблизно 5 разів, 4 рази з ним в приміщенні літньої кухні та 1 раз у будинку.

Як вбачається з показань, даних свідком ОСОБА_19 в судовому засіданні, 04.04.2014 року, в присутності свідка ОСОБА_20 , її син ОСОБА_21 повідомив, що приблизно на протязі двох років, коли він приходив гратися до сестри ОСОБА_7 . Лєри додому, то останній неодноразово силоміць затягував його за руки до приміщення літньої кухні і насильницько задовольняв з ним статеву пристрасть неприродним способом. При цьому, син повідомляв деталі, яких вигадати, в силу віку, не міг, зокрема про те, що ОСОБА_7 брав ОСОБА_22 за волосся або за голову, силоміць заставляв його задовольняти пристрасть ОСОБА_7 неприродним способом, в результаті чого у ОСОБА_22 з`являвся рвотний рефлекс. Після цього, ОСОБА_7 показував йому на телефоні відеофільми про секс. При розмові з ОСОБА_7 , він не заперечував вказаних обставин, просив не звертатися до міліції, пропонував разом зі своєю сестрою ОСОБА_23 гроші, а також написав розписку про те, що він не буде наближатися до її дітей.

Аналогічні за змістом показання в судовому засіданні дала і свідок ОСОБА_20 .

Допитані судом в якості свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 показали, що 24.09.2014 року вони були запрошені в якості понятих для проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього ОСОБА_11 , який відбувався в присутності представника служби у справах дітей ОСОБА_9 . Під час слідчого експерименту, потерпілий показував, що саме сталось в 2012-2013 році, як ОСОБА_7 неодноразово, силою заставляв потерпілого задовольняти статеву пристрасть неприродним способом та вказував на місця, де це відбувалося. Дані події, як пояснив потерпілий, відбувались 4 рази у літній кухні та 1 раз в будинку. Також, вони зазначили, що ОСОБА_11 попри свій вік чітко, послідовно і без труднощів розповідав про події, які відбувалися.

З показань, даних в судовому засіданні свідком ОСОБА_26 слідує, що на початку травня 2014 року, вона зі слів ОСОБА_19 матері потерпілого, дізналась, що ОСОБА_7 неодноразово примушував її сина ОСОБА_27 до статевих зносин неприродним шляхом, а саме затягував неповнолітнього ОСОБА_22 до літньої кухні, де силою змушував його вчиняти непристойні дії. Вказані обставини також підтвердив і ОСОБА_28 , який в деталях розповів їй про те, що з ним сталося, під час розповіді син був схвильований, знервований та постійно опускав очі, було видно, що йому соромно розповідати про події, які з ним стались. З поведінки та з тих подробиць, які розповів ОСОБА_22 вона зрозуміла, що останній говорив правду.

Як вбачається з показань, даних свідком ОСОБА_23 в судовому засіданні, в квітні 2014 року до неї зателефонувала ОСОБА_19 щоб поговорити. Коли вона прийшла додому до останньої, там був її брат ОСОБА_7 та ОСОБА_20 .. На її запитання що сталося, ОСОБА_20 сказала, що вона та ОСОБА_19 можуть посадити її брата до в`язниці, за те, що він примушував ОСОБА_27 вчиняти непристойні дії. Вона запитала у ОСОБА_7 , чи насправді було те, що розповідає ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , на що останній сказав, що він цього не робив. Потім вибіг ОСОБА_21 та почав розповідати їй про те, що з ним робив ОСОБА_7 .. Вона запитала у ОСОБА_19 , що вона хоче, на що остання відповіла, що бажає матеріальної компенсації, назвавши суму 6000 грн. Після чого, ОСОБА_7 написав розписку про те, що він виплатить ОСОБА_19 вказану суму, а також не буде приближатись до її дітей.

Як пояснила в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_29 , ОСОБА_11 раніше товаришував з її меншою сестрою ОСОБА_30 та часто приходив до них додому гратися. Також, був випадок, коли її брат ОСОБА_7 залишався наодинці з ОСОБА_31 за прикритими дверима у літній кухні.

Даними розписки, написаної ОСОБА_7 в присутності свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_19 про те, що він зобов`язується виплатити ОСОБА_19 борг в сумі 6000 грн. і не наближатися до її дітей (Т.1 а.п.13), підтверджується факт вчинення ОСОБА_7 злочину, за яким йому пред`явлено обвинувачення.

З висновку судово - психіатричної експертизи № 252 від 23.05.2014 року, проведеної відносно ОСОБА_11 слідує, що останній до скоєння відносно нього протиправних дій сексуального характеру будь - яким психічним захворюванням не страждав, після виникнення ситуації, яка мала місце у 2012-2013 pp. став знервований, замкнутий в собі, агресивний, зникло бажання навчатися. Неповнолітній ОСОБА_11 не має підвищеної схильності до фантазування, уява розвинена в середній мірі, що відповідає даній віковій категорії. Після вчинених відносно ОСОБА_11 протиправних дій, у нього виникли розлади адаптації із змішаними розладами емоцій і поведінки невротичного, не психотичного рівня. Дані розлади не позбавляють ОСОБА_11 здатності сприймати, запам`ятовувати і відтворювати, давати покази про конкретні речі і події. Через вказані розлади адаптації із змішаними розладами емоцій і поведінки потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги (Т.1 а.п. 53-64). Наведеними висновками спростовуються доводи ОСОБА_7 та його захисника про те, що потерпілий обмовив обвинуваченого.

З висновку судово - психіатричної експертизи №327 від 02.07.2014 року проведеного відносно ОСОБА_7 вбачається, що він, будь - яким психічним захворюванням не страждає, і не страждав на період скоєння, інкримінованого йому правопорушення, що свідчить про здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 , не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України (Т. 1 а.п. 142-148).

Крім того, винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджується іншими доказами.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.06.2014 року з фототаблицями до нього, зафіксовано огляд домоволодіння, в якому проживає ОСОБА_7 і в якому та у літній кухні вчиняв кримінальні правопорушення (Т.1 а.п. 116-127).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.06.2014 року з фототаблицями, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 розповів та показав, як і за яких обставин відбувалися події (Т.1 а.п. 129-138), підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_7 злочину.

Як видно з протоколу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 17.06.2014 року, при розмові ОСОБА_7 з абонентом по імені ОСОБА_32 йде мова про виявлення скоєного злочину обвинуваченим по відношенню до малолітнього ОСОБА_11 та про те, що ОСОБА_7 не заперечував того, що ці обставини відбулися (Т.2 а.п. 13-31) і вони підтверджені зібраними доказами.

Даними протоколів огляду предметів від 14.08.2014 року, 18.08.2014 року (Т.2 а.п. 70-71, 82-83), також підтверджується факт насильницького задоволення ОСОБА_7 статевої пристрасті неприродним способом.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за 3 ст. 153 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі та обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції на те, що даного кримінального правопорушення обвинувачений не вчиняв, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту.

Колегія суддів критично сприймає доводи захисника про неврахування судом та не усунення під час судового слідства наявних в провадженні суперечностей між висновками судово-психіатричної експертизи, проведеної відносно потерпілого ОСОБА_11 , щодо особливостей його психіки та показаннями свідків, які охарактеризували потерпілого як дитину із складним характером, здатну створювати конфліктні ситуації, схильну до фантазувань та вигадувань, з огляду на наступне.

В даному провадженні проведена судова - психіатрична експертиза відносно малолітнього ОСОБА_11 , комісією експертів-спеціалістів в певній сфері, висновки якої ґрунтуються на особистому спілкуванні з підекспертним ОСОБА_11 , матеріалах кримінального провадження та медичній картці амбулаторного хворого № 04/48. Дані висновки є чітких та однозначними і сумнівів їх достовірності та об`єктивності не викликають. При цьому, дані висновки ніким не оспорені

Що стосується показань окремих свідків щодо психологічних особливостей малолітнього потерпілого та його схильності до фантазування, то на думку колегії суддів, вони носять суб`єктивний характер, оскільки вказані особи не володіють спеціальними знаннями.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами захисту про те, що потерпілий плутається в своїх показах і що вказані події міг просто вигадати, оскільки схильний до фантазування. Ці твердження суперечать матеріалам кримінального провадження та спростовуються висновками тієї ж судово-психіатричної експертизи, зі змісту якої слідує що ОСОБА_11 не має підвищеної схильності до фантазування, його уява розвинута в середній мірі, що відповідає даній віковій групі. Крім того, потерпілий розповідає про все з острахом та відразою, перебуваючи в явно схвильованому, знервованому стані, постійно опускаючи очі, що свідчить про негативний вплив на його психічний стан подій, що з ним відбулися.

Посилання в апеляційній скарзі захисником на безпідставність покладення у вироку розписки, написаної ОСОБА_7 , в якості доказу винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення є не доречними і до уваги колегією суддів не приймаються, так як факт написання ОСОБА_7 розписки, що міститься в Т.1 на а.п. 13, за обставин наведених судом, не оспорюється як самим обвинуваченим так і стороною захисту. Крім того, дана обставина узгоджується з матеріалами кримінального провадження, зокрема з показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вказана розписка є доказом підтвердження винуватості ОСОБА_7 і була написана ним з метою уникнення в подальшому конфліктних ситуацій з ОСОБА_19 з приводу вчинення останнім протиправних дій відносно малолітнього ОСОБА_11 . Інших вмотивованих підстав щодо написання даної розписки, стороною захисту не зазначено.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких, даних про особу обвинуваченого, його характеризуючих даних, того, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягався, стан його здоров`я, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив його ОСОБА_7 у межах санкції ч. 3 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Твердження прокурора, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано, що він вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, по місцю проживання характеризується з негативної сторони як особа, що зловживає алкогольними напоями, багатоепізодність даного провадження та тривалий проміжок часу, протягом якого обвинувачений вчиняв насильство над малолітнім потерпілим, що свідчать про його байдуже відношення до вчинених ним дій та почуття безкарності, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, яке є достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Катеринопільського району ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Дана ухвала може бути оскаржена до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :