Справа № 299/2340/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.12.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/570/2015 за апеляційними скаргами обвинуваченого і прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_9 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 30.09.2015.
Цим вироком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Виноградова, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений за ч.1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.
Запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 суд залишив тримання під вартою, строк відбуття покарання ухвалив обчислювати з 10.06.2015. З ОСОБА_6 стягнуто на користь держави судові витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 307 грн.20 коп.. Речові докази ухвалено знищити.
ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 09.06.2015 року приблизно о 22:30 в стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї перед входом до будинку АДРЕСА_2 , під час сварки зі своїм братом ОСОБА_11 на ґрунті неприязні, з метою позбавити його життя, наніс йому кухонним ножем удари в передню праву частину грудної клітки, заподіявши проникаючу колото різану рану з пошкодженням легені та серця, яка призвела до смерті потерпілого, а також інші різані рани, які призвели до легких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому покарання. Посилається на те, що визнав вину, щиро розкаюється. При цьому вказує, що твердження про «особисті неприязні обставини», які нібито існували між ним і братом, є абсурдом, що між ними сталася «проста» сварка під час якої він був у «великому душевному хвилюванні» і наміру вбивати потерпілого не мав.
Прокурор в апеляційній скарзі просить змінити вирок виключивши з його мотивувальної частини «...посилання на те, що діями ОСОБА_6 під час сварки з рідним братом ОСОБА_11 , заподіяно потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани грудної клітки, з пошкодженням легені та серця, що знаходиться в прямому зв`язку із настанням смерті, так як наведені судом кваліфікуючі обставини є ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України».
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала обидві апеляційні скарги частково, просила скасувати вирок в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції; пояснення захисника, який погодився з такою думкою прокурора; пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу і не підтримав апеляційної скарги прокурора; пояснення потерпілої, яка підтримала думку обвинуваченого і просила пом`якшити йому покарання; провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і знаходить, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Відповідно до положень частин 2 і 3 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Журнал судового засідання (а.п.57-59) і вирок (а.п.60-62) не містять даних, достатніх для висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження і ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були дотримані. Перевірити цю обставину шляхом прослуховування інформації, зафіксованої на технічному носії Апеляційний суд можливості не має, оскільки запис судового засідання на приєднаному до справи примірнику технічного носія інформації для прослуховування непридатний.
Журнал судового засідання містить тільки дані про те, що ОСОБА_6 погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України. Які саме обставини обвинувачений не оспорював, чи правильно розумів їх зміст, чи була добровільною його позиція, головуючий не з`ясував, не роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Думки інших учасників судового розгляду з цього приводу в журналі не зафіксовані.
Допит обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції провів неповно, але і ті його показання, які зафіксовані в журналі судового засідання, не могли не викликати сумніву в правильному розумінні ним змісту зазначених в обвинувальному акті фактичних обставин справи та висунутого проти нього обвинувачення.
Зокрема, ОСОБА_6 показав, що між ним і братом виникла сварка, потім бійка під час якої вони скотились вниз по сходах. Щодо подальших подій ОСОБА_6 пояснив, що пам`ятає тільки те, що брат пішов у кімнату, а він - на вулицю, де його і затримали. Показань про те, що він наніс удари ножем потерпілому умисно, з метою вбивства, ОСОБА_6 в судовому засіданні не давав і, як видно з його апеляційної скарги, такий висновок суду заперечує. Зі змісту його показань, наведених у вироку, видно, що суд не з`ясував у нього мети і мотивів злочину.
Такі порушення кримінального процесуального закону могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і тому, відповідно до вимог ст. ст. 411, 412 КПК України, є підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції.
Згідно п. 7 ч.2 ст. 412 і п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
З журналу підготовчого судового засідання від 11.09.2015 вбачається, що головуючий не додержав вимог ч.2 ст. 314 КПК України і не з`ясував у учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду (а.п.49).
При новому розгляді кримінального провадження ці порушення закону слід усунути, забезпечити в повному обсязі додержання процесуальних прав обвинуваченого, інших учасників судового провадження, перевірити докази, які надасть прокурор у спростування доводів ОСОБА_6 , та ухвалити судове рішення, яке відповідало б вимогам ч.1 ст. 370 КПК України.
Що стосується апеляційної вимоги прокурора, то вона до задоволення не підлягає, як така, що не ґрунтується на вимогах закону.
Кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України умисного тяжкого тілесного ушкодження, - є вчинення цього злочину способом, що має характер особливого мучення, або вчинення його групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинення його на замовлення або таке, що спричинило смерть потерпілого.
Жодної з цих ознак, як кваліфікуючої ознаки злочину, суд у вироку не навів.
Слова, ж на виключенні яких з вироку наполягає в апеляційній скарзі прокурор, є частиною викладеного в обвинувальному акті і визнаного судом доведеним формулювання обвинувачення в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, в даному випадку шляхом нанесення тілесного ушкодження, кваліфікованого судово-медичним експертом, як тяжке і як таке, що знаходиться в прямому зв`язку з настанням смерті. Їх наведення в обвинувальному акті і у вироку узгоджується з вимогами ч.2 ст. 291 та п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Клопотань з приводу запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Апеляційному суду не подано.
Разом з тим, Апеляційний суд відзначає, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в період до набрання вироком законної сили визначений судом першої інстанції без обмеження в часі, що вимогам ч.1 ст. 197 КПК України не відповідає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_9 залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду від 30.09.2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого провадження в Хустському районному суді.
Запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишити тримання під вартою до 17 січня 2016 року.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді