Дело № 1510/7007/12
Производство № 4/1510/361/12
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Бурнусуа О.О.,
при секретарі - Дімогловій О.А.,
прокурора Івахів М.В.,
за участю заявника - ОСОБА_1 та захисника - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ізмаїлі скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність Ізмаїльського міжрайонного прокурора, -
Захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність Ізмаїльського міжрайонного прокурора, в якій просив визнати незаконною бездіяльність прокурора в частині порушення строків розгляду скарги ОСОБА_1 на дії о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 щодо надання завідомо неправдивих відомостей та наявності в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 скаргу підтримав та вказав, що не прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України по вказаній скарзі призводить до неможливості встановити істину по кримінальній справі порушеної у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 309 КК України, оскільки надаючи завідомо неправдиві відомості о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 384 КК України.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги та зазначив, що скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 в якій ставилось питання щодо порушення кримінальної справи щодо о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 в звязку з наданням завідомо неправдивих відомостей була долучена до матеріалів дослідчої перевірки за скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та за результами якої 30.09.2012 р. слідчим Ізмаїльської міжрайонної прокуратури була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи у відношенні співробітників Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області в звязку з відсутністю ознаків злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 368 КК України.
Вислухавши пояснення заявника, захисника та прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 21.09.2012 р. до Ізмаїльської міжрайонної прокуратури надійшла скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на дії о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 щодо надання ним завідомо неправдивих відомостей та наявності в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України.
Зазначена скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на дії о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 була долучена до матеріалів дослідчої перевірки проводимої за скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на дії співробітників Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області.
За результатами розгляду вищевказаних скарг та за результатами проведення дослідчої перевірки слідчим Ізмаїльської міжрайонної прокуратури неодноразова відмовлялось у порушенні кримінальної справи відносно співробітників Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області за відсутністю складу злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 368 КК України та останнє рішення про відмову у порушенні кримінальної справи було прийнято 30.09.2012 року.
Вивченням вказаної постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 30.09.2012 року в судовому засіданні було встановлено, що не дивлячись на звернення захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до Ізмаїльскої міжрайонної прокуратури зі скаргою на дії о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 щодо надання завідомо неправдивих відомостей і долучення даної скарги до матеріалів дослідчої перевірки фактично не приймалось рішення в порядку ст. 97 КПК України щодо наявності в діях о/у Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання).
Разом з тим, відповідно до вимог п.1 резулятивної частини рішення Конституційного Суду України у справі « № 1-29/2011 від 14.12.2011 року за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України,статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини)», положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, Конституційний Суд України визначив, що механізм реалізації права кожного на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб визначається відповідним процесуальним законом.
Правовідносини, що склалися між заявником та Ізмаїльським міжрайонним прокурором регулюються відповідними положеннями КПК України.
В свою чергу, відповідно до ст. 236 КПК України скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокуророві, який її розв'язує в порядку і в строки, що передбачені статтями 234 і 235 цього Кодексу.
Дії прокурора можуть бути оскаржені до суду.
Скарги на дії прокурора розглядаються судом першої інстанції при передньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Аналізуючи вказану норму, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції скарги на дії прокурора розглядаються лише при попередньому розгляді судом кримінальної справи, або при розгляді кримінальної справи по суті.
Разом з тим, цитована норма передбачає можливість оскарження дій прокурора і розгляд їх судом першої інстанції в період провадження досудового слідства по кримінальній справі, але у випадках передбачених Кримінально процесуальним Кодексом України.
Так, діючим Кримінально процесуальним Кодексом України, а саме статтями 236-1, 236-5, 236-7, передбачено вичерпаний перелік процесуальних дій, у тому числі прокурора, при провадженні ним досудового слідства у кримінальній справі, скарги на які, можуть бути розглянуті судом першої інстанції до попереднього розгляду судом кримінальної справи або розгляду її по суті, а саме: постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, постанову про порушення кримінальної справи, постанову про закриття кримінальної справи.
Окрім того, згідно до підпункту 1.2 пункту 1 та пункту 2 резулятивної частини рішення Конституційного Суду України у справі « № 1-12/2003 від 30.01.2003 року за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора), визнано такими, що не відпадають Конституції України частина шостої статті 234 КПК України, частина третьої статті 236 КПК України, згідно з якими скарги на постанови слідчого, прокурора про притягнення як обвинуваченого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті та положення частини шостої статті 234 КПК України, частини третьої статті 236 КПК України, які унеможливлюють розгляд судом на стадії досудового слідства скарг на постанови слідчого, прокурора стосовно приводів, підстав і порядку порушення кримінальної справи щодо певної особи.
На підставі вищевикладених норм Кримінально-процесуального Кодексу України, а також рішень Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що звернення скаржника до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із скаргою на бездіяльність Ізмаїльського міжрайонного прокурора є передчасним, що унеможливлює її розгляд судом до попереднього розгляду конкретної кримінальної справи або розгляду її по суті, і дає в свою чергу підстави суду відмовити у її задоволенні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність Ізмаїльського міжрайонного прокурора необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 236 КПК України, -
В задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність Ізмаїльського міжрайонного прокурора відмовити.
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Судья ОСОБА_8