Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 8 грудня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 5 січня 2015 року.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2014 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

виправдано та визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 189; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 189; ч.1 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 1 ст. 382 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочинів.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 5 січня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він з початку 2005 року та 16 березня 2006 року біля будинку АДРЕСА_1 вимагав від ОСОБА_6 вчинити дії майнового характеру - відмовитися від господарської споруди, розташованої у дворі зазначеного будинку і якою остання користувалася на підставі договору оренди з КЖЕП №1 Київського району міста Харкова. При цьому, ОСОБА_5 керувався корисливим мотивом і мав мету побудувати на цьому місці офісну будівлю з громадськими туалетами та стати її власником. Спочатку обвинувачений погрожував потерпілій насильством і ображав її, а 16 березня 2006 року наніс їй декілька ударів в голову та інші частини тіла, внаслідок чого заподіяв легкі тілесні ушкодження - синці на обличчі та лівій руці. Ці дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 189 КК України.

Крім того, 12 березня, 12 та 14 квітня 2006 року, ОСОБА_5 , діючи повторно, з наміром примусити ОСОБА_6 відмовитися від користування вищевказаною господарською спорудою, у дворі цього ж будинку кинув дерев`яну дошку на голову останньої, яка знаходилася у погребі, чим заподіяв їй легке тілесне ушкодження - садно. Одночасно з цим обвинувачений завдавав потерпілій удари. Ці дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 189 КК України.

Крім того, в період часу з 22 грудня 2005 року по 22 травня 2006 року ОСОБА_5 , бажаючи протиправним шляхом встановити межу земельної ділянки, на якій знаходився його магазин, виготовив фальшиві документи: супровідний лист, адресований начальнику Харківського міського управління земельних ресурсів, від імені директора ПВКФ «Істок, підпис якої підробив та поставив відтиснення друку належної йому фірми - ППКФ «Істок»; технічну документацію «По встановленню в натурі меж земельної ділянки ПВКФ «Істок» для експлуатації та обслуговування тимчасового продовольчого магазина по АДРЕСА_1 », замінивши шляхом монтажу цифру «5» на цифру «6» в даті складання документів. Ці дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України.

23 травня 2006 року ОСОБА_5 було надано згадані документи за його супровідним листом від 22 травня 2006 року Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України із земельних ресурсів». Ці дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 - засновник і директор двох підприємств: ПВКФ «Істок» та ППКФ «Істок» умисно не виконав ухвали Київського районного суду міста Харкова від 22 червня 2006 року та 18 травня 2007 року, якими ПВКФ «Істок», а в останньому випадку і безпосередньо ОСОБА_5 , заборонялося виконувати будівельні роботи на земельній ділянці, розташованій біля будинку АДРЕСА_1 . Зокрема, на вказаній території обвинувачений розмістив цеглу, суміш цементу та влітку 2007 року почав будівництво: викопав траншею, залив фундамент, пізніше - 23 серпня приступив до зведення стін. Ці дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України.

У касаційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судове слідство проведено не повно та не об`єктивно, не досліджені всі обставини справи, які мають суттєве значення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного виправдання засудженого, зазначає також, що порушено вимоги ст. 334 КПК України 1960 року, оскільки мотивувальна частина виправдувального вироку не містить підстав для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. При цьому прокурор, даючи власну оцінку доказам по справі, стверджує про їх належність та допустимість. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки при залишенні апеляції без задоволення суд не зазначив підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

У запереченнях, за їх змістом, на касаційну скаргу прокурора виправданий ОСОБА_5 просить судові рішення щодо нього залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення, як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК 1960 року як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 327 КПК 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові , коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчинені злочину доведена. Виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також, коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. При цьому виправдувальний вирок відповідно до ч. 1 ст. 327 КПК України 1960 року повинен бути мотивованим судом.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні у злочинів, передбачених ч. 1 ст. 189; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 189; ч. 1 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 1 ст. 382 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу цих злочинів ґрунтується на ретельно перевірених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст. 65 КПК 1960 року доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та

інші обставини, що мають значення для правильного вирішення.

Висновок суду про відсутність в діянні ОСОБА_5 складу злочинів ґрунтується на ретельно перевірених у судовому засіданні доказах.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, на що правильно звернув увагу суд апеляційної інстанції, пред`явленеОСОБА_5 обвинувачення є неконкретним та суперечливим, що, в свою чергу, потягло за собою нечітке відображення протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачувався ОСОБА_5 , а саме: часу та місця події, мотивів і мети діянь останнього, в тому числі не встановлені корисливий мотив виправданого - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та мета - збагатитися самому чи збагатити осіб, у долі яких він був би зацікавлений, нечітко і неоднозначно викладені обставини злочинів, в тому числі дати їх скоєння, у формулюванні обвинувачення відсутні дані щодо місця вчинення злочинів, не вказано конкретних предметів злочину.
Оцінюючи докази по справі, надані органами досудового слідства, місцевий суд визнав, що вони є суперечливими, непослідовними та не узгоджуються між собою.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції, погоджується і суд касаційної інстанції.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про відсутність в діянні ОСОБА_5 складу злочинів відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням усіх даних, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на зібраних й належним чином проаналізованих доказах.

Суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 334 КПК 1960 року, вказав у судовому рішенні, з яких саме підстав він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 , а тому законно постановив відносно нього виправдувальний вирок.

Як убачається з судових рішень, показання свідків викладені повно, їм дана належна оцінка з боку судів, а також зроблений ґрунтовний аналіз щодо взаємозв`язку з іншими доказами наданими стороною обвинувачення, а тому доводи прокурора в цій частині, щодо неналежного з`ясування судами обставин справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Що стосується висновків експертиз, то такі, на думку суду, не дають повної та чіткої відповіді щодо пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, оскільки вони не підтверджують, що саме ОСОБА_5 виготовляв документи, з урахуванням того, що технічну документацію із землеустрою для експлуатації та землеустрою готував виконавець за договором підприємство «Спец ХСВД-2» Спецвузавтоматика».

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду справи відповідно до вимог кримінально-процесуального закону ретельно перевірив зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Докази винуватості ОСОБА_5 , на які посилалося обвинувачення, перевірені судом та належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Переконливих аргументів для спростування вказаних висновків суду щодо оцінки доказів у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи, суд, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що винність ОСОБА_5 не підтверджена доказами, які були надані органами досудового слідства, і правильно виправдав ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 189; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 189; ч. 1 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 1 ст. 382 КК України за відсутністю в його діях складу цих злочинів.

Всупереч доводам прокурора в касаційній скарзі, суд, як того вимагає ст. 334 КПК 1960 року, навів у вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 і визнане судом недоведеним, а також підстави для його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За таких обставин посилання прокурора на те, що судове слідство проведено неповно та однобічно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можна визнати обґрунтованими.
Крім того, згідно зі ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Під час перевірки матеріалів справи касаційний суд установив, що місцевий суд дотримався вимог зазначеного закону. Всебічно та повно перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діянні складу злочинів і постановив вирок, який відповідає вимогам ст. 323 КПК 1960 року.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Роз`яснення суворого додержання, закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, передбачені також у п. 18 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя".
У зв`язку з тим, що зібрані у справі докази не підтвердили обвинувачення, що ставилось у вину ОСОБА_5 щодо інкримінованих йому злочинів, суд, за відсутності доказів винності ОСОБА_5 постановив щодо нього виправдувальний вирок, який є законним та обґрунтованим.

Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Суд апеляційної інстанції, належним чином перевірив доводи прокурора, аналогічні доводам касаційної скарги, та, навівши відповідні мотиви на їх спростування, не знайшов підстав для їх задоволення.
Докази винуватості виправданого, на які посилались органи досудового розслідування, перевірено судовими інстанціями і згідно із законом належним чином оцінено з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи прокурора щодо безпідставності виправдання, аналогічні доводам, наведеним в апеляційній скарзі, ретельно перевірив апеляційний суд інстанції і дав на них вичерпну відповідь.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з таким рішенням апеляційного суду, оскільки зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що вона не містить конкретних доводів на користь невідповідності вимогам кримінально-процесуального закону дослідження, проведеного місцевим судом.

У справі не встановлено таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були підставами для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_5 , а також таких, що ставлять під сумнів законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не розглянув усіх обставин справи в їх сукупності та не навів належної оцінки дослідженим по справі доказам, є необґрунтованими, оскільки зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, в ній повно викладені всі підстави, через які апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.
Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено істотних порушень судами вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень, а тому відсутні підстави до задоволення касаційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. 11,15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 5 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3