АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/376/2012 Номер провадження 11/1690/376/2012Головуючий у 1-й інстанції СИДОРЕНКО Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК України ТЗ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого Корсун О. М.,

Суддів: Томилка В. П. , Давиденка Е. В.,

за участю прокурора Столяра Д. Є.

2012 року квітня місяця 17 дня, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава справу за апеляцією помічника Миргородського міжрайонного прокурора Полтавської області на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2012 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_2, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121 КК України повернута Миргородському міжрайонному прокурору Полтавської області в порядку, передбаченому ст. 249-1 КПК України. У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 на тримання під вартою відмовлено. Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 залишений попередній - підписка про невиїзд.

Дана кримінальна справа направлена Миргородським міжрайонним прокурором до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в порядку ст. 232 КПК України для розгляду по суті.

Органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 22 серпня 2010 року близько 19 години 20 хвилин, ОСОБА_2, перебуваючи в пасажирському автобусі ПАД д. н. з. ВІ 0606 АА під час його руху за маршрутом ОСОБА_4 - Миргород вчинив словесну сварку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, запропонувавши при цьому вийти з автобуса та зясувати виниклі між ними неприязні відносини. По прибуттю в м. Миргород о 19 годині 50 хвилин на автовокзал, який розташований по вул. Воскресінська, 9, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вийшовши з автобуса стали чекати ОСОБА_2, який знаходився на сходах в передніх дверях автобуса, умисно наніс один удар ногою в голову ОСОБА_6 та один удар в область грудної клітки ОСОБА_5, не заподіявши при цьому останнім тілесних ушкоджень. В цей час автобус рушив з місця та поїхав в напрямку залізничного вокзалу. Обурившись на такі дії ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сівши в автомобіль таксі, поїхали до залізничного вокзалу, з метою зясувати причину нанесення їм вказаних ударів. 22 серпня 2010 року, близько 20 години, по прибуттю автобуса до залізничного вокзалу, розташованого в м. Миргород по вул. Залізничній., 2, ОСОБА_2, знаходячись біля паркану виявив наближення до нього ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Зрозумівши, що уникнення бійки неможливе, ОСОБА_2, озброївшись колюче-ріжучим предметом кухонним виробом, підійшов до ОСОБА_6 і поштовхом звалив його на сходи передніх дверей автобуса та умисно став наносити удари руками в область голови ОСОБА_6, який захищаючись, прикрився руками та у відповідь наносив теж удари в обличчя ОСОБА_2 Для припинення протиправних дій ОСОБА_2, до автобуса підбіг ОСОБА_7, який відтягнувши ОСОБА_2, попросив всіх припинити бійку та зник з місця бійки. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_2, діючи умисно, підійшов до ОСОБА_5, наніс йому близько 5 ударів руками, ногами та кухонним виробом по різним частинам тіла, в тому числі: в область правого та лівого ока, в область колінного суглобу та в область лівої здухвинної ділянки. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, направленого: на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_2, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи в руці заздалегідь приготований колюче-ріжучий предмет умисно наніс ним удар в область передньої черевної стінки у ліву здухвинну ділянку ОСОБА_5, від якого останній 23 серпня 2010 року о 7 год. 25 хв. помер в реанімаційному відділенні Центральної районної лікарні м. Миргород. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2, доводячи свій злочинний умисел до кінця, підійшовши до ОСОБА_6 і усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи в руці заздалегідь приготований колюче-ріжучий предмет умисно наніс ним близько 6 ударів по різним частинам тіла ОСОБА_6, в тому числі: 3- удари в область грудної клітки, 2- в область живота, 1 - в область правого стегна, від яких останній був доставлений в реанімаційне відділення Миргородської ЦРЛ для надання невідкладної медичної допомоги. Після чого ОСОБА_2 вважаючи, що заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник.

Суддя, повертаючи справу прокурору в порядку ст. 249-1 КПК України, послався на те, що під час провадження досудового слідства по справі були допущені порушення вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, оскільки вони виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку.

При цьому суддею зазначено, що прокурором були порушені вимоги ст. 228 КПК України, а саме:

1. Обвинувачення викладене в обвинувальному висновку є неконкретним і суперечливим. Слідчий перелічив усі виявлені у потерпілих тілесні ушкодження, незалежно від ступеню тяжкості, без вказівки на те, що вони виникли внаслідок дій обвинуваченого. Неконкретність предявленого обвинувачення обмежує право обвинуваченого знати в яких конкретно діяннях його звинувачують та обрати конкретно визначену форму захисту від предявленого обвинувачення, зважаючи на те, що він повністю не визнає вину у вчиненні злочинів;

2.В обвинувальному висновку слідчий при посиланні на протоколи предявлення осіб для впізнання та відтворення обстановки та обставин події злочину які є джерелами доказів, не зазначив дати їх складання, короткий зміст показань свідка ОСОБА_7, потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_2, які вони дали на очних ставках, а також показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 не наведений;

3.Постановою заступника Миргородського міжрайонного прокурора від 29 грудня 2010 року дану кримінальну справу було повернуто начальнику СВ Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області для провадження додаткового розслідування з вказівкою виконання дій, направлених на повне, обєктивне та всебічне розслідування справи (т.3 а. с. 186-187). При цьому прокурором було направлене для приєднання до матеріалів кримінальної справи не вирішене клопотання потерпілого ОСОБА_3 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 і ОСОБА_6 (т. 3 а. с. 194, 201-204), але слідчим ніякого процесуального рішення по результатах розгляду вказаного клопотання прийнято не було, чим не виконано письмову вказівку прокурора.

В апеляції прокурор просить постанову скасувати, а справу направити до суду на новий попередній розгляд, оскільки згідно вимог статті 249-1 КПК України підставою для повернення справи прокурору з попереднього розгляду є встановлення суттєвих порушень ним вимог статей 228-232 КПК України при перевірці справи з обвинувальним висновком, при прийнятті у ній рішень та при направленні справи до суду. Суддя не вправі зі стадії попереднього розгляду повернути справу прокурору на підставі ст. 249-1 КПК України для проведення додаткових слідчих дій та наперед оцінювати докази , які були зібрані на досудовому слідстві. Суддею при винесенні постанови на стадії попереднього розгляду справи безпосередньо досліджено докази та надано їм оцінку. Про що свідчать висновки щодо неконкретності обвинувачення, та, зокрема, вказується на не встановлення органом досудового слідства знаряддя вчинення злочину (предмет яким наносилися удари), мотиви вчинення обвинуваченим злочинів, тощо. Дані обставини відповідно до ст. 64 КПК України, є обставинами, що підлягають доказуванню в ході судового розгляду, а не на стадії попереднього розгляду.

Від потерпілого ОСОБА_3 надійшли заперечення в яких він зазначає про безпідставність апеляції прокурора та обґрунтованість постанови судді, оскільки дана кримінальна справа не може бути розглянута судом без усунення виявлених порушень: не затвердження прокурором обвинувального висновку, без обєктивного та достатнього опису показань свідків слідчим та інших порушень з боку прокурора і слідчого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора Столяра Д.Є., який підтримав апеляцію, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 249-1 КПК України, суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції» № 6 від 30. 05. 2008 р. правильною є практика тих суддів, які, повертаючи справу прокурору на підставі статті 249-1 КПК, розцінюють як суттєві такі порушення, допущені прокурором при виконанні ним вимог статей 228-232 КПК: затвердження ним обвинувального висновку, який складений із суттєвими порушеннями вимог кримінально-процесуального закону або містить недопустиму натуралізацію опису злочину; направлення справи до суду з незатвердженим обвинувальним висновком; направлення справи до суду за наявністю невирішених письмових вказівок прокурора органові дізнання або слідчому про проведення додаткового розслідування, крім випадків, коли виконати зазначені у вказівках процесуальні дії неможливо; складання нового обвинувального висновку, який не відповідає вимогам статей 223, 224 КПК; зміна постановою обвинувального висновку з істотною зміною обвинувачення за фактичними обставинами чи із застосуванням статті кримінального закону з більш суворою санкцією без повернення справи слідчому для додаткового розслідування і предявлення нового обвинувачення; не вирішення скарг учасників процесу на дії слідчого; затвердження обвинувального висновку не тим прокурором, якому надане таке право.

Як вбачається з постанови суддя першої інстанції прийшов до висновку про порушення прокурором вимог ст. 228 КПК України, але такий висновок є помилковим. Оскільки у постанові судді зазначені підстави , які перелічені вище в п. п. 1,2 ухвали є не суттєвими порушеннями вимог статей 228-232 КПК України і можуть бути усунені в судовому засіданні. Що стосується посилання судді на невиконання слідчим вказівки прокурора про перевірку заяви потерпілого про причетність до злочину ОСОБА_7 і ОСОБА_6, то суд може вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності зазначених осіб в порядку ст. 278 КПК України.

Отже, за таких обставин постанова судді не відповідає вимогам ст. 249-1 КПК України і підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника Миргородського міжрайонного прокурора Полтавської області задовольнити. Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2012 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд зі стадії попереднього розгляду.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_12