№ 336/8439/15-к
пр. № 1-кп/336/148/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Потсдам (Німеччина), українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області направив до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд зазначеного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, вважає обвинувальний акт складеним з додержанням всіх вимог ст.291 КПК України, кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.

Обвинувачений та його захисник, а також потерпіла та її представник заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

В обґрунтування клопотання захисник обвинуваченого посилався на те, що слідчим не було прийнято процесуальних рішень по заявленим захистом клопотанням щодо оголошення у розшук особи, яка разом з обвинуваченим знаходилась на місці події та вчинила відносно потерпілого аналогічні дії.

Представник потерпілої зазначила, що потерпіла також заявляла клопотання щодо оголошення у розшук особи, яка разом з обвинуваченим знаходилась на місці події та вчинила відносно потерпілого протиправні дії, однак процесуальне рішення стосовно цього клопотання слідчим не було прийнято. Оскаржити дії слідчого не мали часу, оскільки доступ до матеріалів досудового розслідування було надано 20.01.2016 року, а 21.01.2016 року кримінальне провадження було направлено до суду.

Прокурор з приводу клопотань захисту та представника потерпілої висловився про їх безпідставність. Посилався на те, що в обвинувальному акті прокурором викладено обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, причетність до вчинення кримінального правопорушення іншої особи не доведена, дії або бездіяльність слідчого щодо вирішення їх клопотань в порядку ст.303 КПК України учасниками кримінального провадження не оскаржувались.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про повернення обвинувального акта прокурору як такого,що не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального судочинства, у тому числі, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні щодо учасників кримінального провадження здійснюється судом при проведенні підготовчого судового засідання.
Як передбачено ст.314 ч.3 п.3 КПК України,у підготовчому судовому засіданні суд може прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України , обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.
Виконання, зокрема,вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України про викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор з урахуванням приписів ст.91 КПК України вважає встановленими, передбачає викладення цих обставин в однозначно зрозумілій формі, конкретно та повно.
В підготовчому судовому засіданні колегія суддів дійшла висновку, що обвинувальний акт був складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, на переконання суду, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті, не відповідають вимогам КПК України щодо їх однозначного та чіткого викладення, що впливає на правову кваліфікацію самого кримінального правопорушення .

Так, в обвинувальному акті зазначенонаступні обставини.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28 травня 2015 приблизно о 17 годині 25 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у якості пасажира на задньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля таксі марки «ГАЗ-31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на перехресті вул. Академіка Грекова та вул. Загорської поблизу селища Будівників у м. Запоріжжі, на автодорозі, що прямує у бік Леваневського кладовища у м. Запоріжжі, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном майном водія ОСОБА_10 , а саме грошима та іншими матеріальними цінностями, застосовуючи насилля, небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з корисливих мотивів, наніс наявним у нього при собі ножем ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини з права, спричинивши потерпілому, згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 2308 від 12.07.2015: одиночне сліпе проникаюче поранення правої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням правої легені, діафрагми та печінки, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Безпосередньо після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 у ОСОБА_6 28 травня 2015 приблизно о 17 годині 30 хвилин, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , у тому числі автомобілем марки «ГАЗ-31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. Академіка Грекова та вул. Загорської, на автодорозі, що прямує до селища Будівників у місті Запоріжжі, раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_10 , тобто з корисливих мотивів, вирішив вбити потерпілого за допомогою наявного у нього при собі ножа.

З метою реалізації умислу на вбивство ОСОБА_10 28 травня 2015 о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 вийшов з салону автомобіля марки «ГАЗ-31105» та відкривши двері водія витягнув ОСОБА_10 з салону автомобіля на проїжджу частину і повалив його на асфальтне покриття автодороги.

Скориставшись нагодою потерпілий ОСОБА_10 піднявся з асфальтного покриття та побіг автодорогою, що веде від перехрестя вул. Академіка Грекова та вул. Загорської до селища Будівників у місті Запоріжжі.

У подальшому ОСОБА_6 продовжуючи свій злочинний намір направлений на вбивство ОСОБА_10 наздогнав потерпілого, який намагався втекти автодорогою, що веде у селище Будівників у м. Запоріжжі, де на узбіччі проїжджої частини автодороги, що прямує від перехрестя вул. Академіка Грекова та вул. Загорської до селища Будівників у місті Запоріжжі, ОСОБА_6 повалив ОСОБА_10 на землю та наніс множинні удари кулаками рук та взутими ногами в область тулуба ОСОБА_10 та наявним у нього ножем завдав один удар в життєво важливий орган - в область грудної клітини зліва та один удар ножем в ліве стегно, спричинивши потерпілому згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 2308 від 12.07.2015:
- одиночне сліпе проникаюче колото-різане поранення лівої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння;

- поверхневе сліпе колото-різане поранення лівого стегна, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- садну в області правого надколінника і правої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Тим самим, ОСОБА_6 вчинив всі необхідні умисні дії, які вважав за потрібні для вбивства потерпілого ОСОБА_10 , після чого потерпілого своєчасно було госпіталізовано до КУ «МКЛЕ та ШМД» у м. Запоріжжі, де внаслідок надання йому швидкої медичної допомоги він залишився живим.

Після цього ОСОБА_6 прослідував на перехрестя вул. Академіка Грекова та вул. Загорська поблизу селища Будівників в м. Запоріжжі, де з салону автомобіля «ГАЗ-31105» заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 300 гривень і мобільним телефоном «Nokia» моделі Х2-02 вартість якого, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 2420 від 02.11.2015, складає 406 гривень 95 копійок, а також незаконно заволодів автомобілем марки «ГАЗ-31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований та належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вартість якого, згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №278/15 від 02.11.2015, складає 84306 гривень 18 копійок, а всього заволодів майном потерпілого на загальну суму 85013 гривень 13 копійок.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.15, п. 6 ч.2 ст.115 КК України, а саме, закінчений замах на вчинення вбивства, тобто умисне протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

28 травня 2015 приблизно о 17 годині 35 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на перехресті вул.Академіка Грекова та вул. Загорська поблизу селища Будівників в м.Запоріжжі, сів за кермо автомобіля «ГАЗ-31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований та належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запустив двигун та почав рухатись на вказаному автомобілі по автодорозі вул. Загорської в бік кладовища «Леваневське» в м. Запоріжжі.

Тим самим ОСОБА_6 незаконно заволодів вказаним транспортним засобом вартість якого, згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 278/15 від 02.11.2015, складає 84306 гривень 18 копійок, чим завдав значної матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на суму 84306, 18 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, що завдало значної матеріальної шкоди.

Виходячи з вимог ст. 91 КПК України та враховуючи серйозність висунутих ОСОБА_6 обвинувачень сторона обвинувачення повинна була встановити та зазначити про це в обвинувальному акті мотив, мету, а також спосіб та інші обставини скоєння злочинів.

Однак, всупереч таким вимогам закону такі обставини в повній мірі стороною обвинувачення не встановлені, а правова кваліфікація дій ОСОБА_6 не відповідає обставинам скоєння злочинів, сформульованих в обвинувальному акті.

В обвинувальному акті не містяться посилання на причетність до скоєння злочину ще однієї особи, на яку вказували у своїх клопотаннях сторона захисту та сторона потерпілої.

На думку суду, зазначені в обвинувальному акті обставини свідчать про те, що органом досудового слідства не вжито належних заходів для встановлення дійсних обставин по справі та притягнення до кримінальної відповідальності всіх осіб, причетних до скоєння злочину. Як вбачається з наданих до обвинувального акту матеріалів, орган досудового слідства отримав повідомлення про причетність до злочину ще однієї особи. Однак під час досудового розслідування ця особа не була встановлена, інформації про проведення слідчих дій по встановленню цієї особи надані суду матеріали не містять

Крім того, при описі дій ОСОБА_6 зі скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п. 6 ч.2 ст.115 КК України, стороною обвинувачення зазначено, що з метою вбивства ОСОБА_10 . ОСОБА_6 наніс останньому множинні удари кулаками рук та взутими ногами в область тулуба та наявним у нього ножем завдав один удар в життєво важливий орган - в область грудної клітини зліва та один удар ножем в ліве стегно, спричинивши при цьому потерпілому:
- одиночне сліпе проникаюче колото-різане поранення лівої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння;

- поверхневе сліпе колото-різане поранення лівого стегна, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- садна в області правого надколінника і правої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Між тим, стороною обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 наносив удари в область тулуба ОСОБА_10 , а наслідком таких дій обвинуваченого за версією сторони обвинувачення виявились садна в області правого надколінника і правої гомілки, тобто механізм нанесення тілсних ушкоджень, викладений в обвинувальному акті суперечить фактично виявленим у потерпілого пошкодженням.
Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При цьому за визначенням ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
При цьому, виходячи з опису дій ОСОБА_6 при вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_10 не зрозуміло яким чином, наносячи удар ножем в стегно та невизначені удари у тулуб ОСОБА_6 міг усвідомлювати та бажати настання смерті потерпілого.
Крім того, колегією суддів встановлена невідповідність вимогам процесуального закону реєстру матеріалів досудового розслідування.

Згідно вимог ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом із обвинувальним актом, реєстр повинен містити номер та найменування процесуальної дії,проведеної під час досудового розслідування ,а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень,прийнятих під час досудового розслідування,вид заходу забезпечення кримінального провадження ,дату і строк його застосування.

Як зазначили захисник та представник потерпілої,при відкритті матеріалів досудового розслідування, наявності процесуальних рішень за своїми клопотаннями не встановили.

Наданий реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про прийняті процесуальні рішення по всім заявленим клопотанням обвинуваченого і захисника,які саме клопотання і про що були розглянуті, з реєстру матеріалів досудового розслідування встановити неможливо. Зазначені у реєстрі постанови слідчого про відмову або задоволення клопотань, які заявляли сторони кримінального провадження під час досудового слідства, не містять інформації, які саме клопотання були розглянуті, а іноді містять тільки посилання на дати заявлення клопотань. Це перешкоджає зробити висновок про виконання слідчим передбачених законом процесуальних дій по розгляду клопотань сторін кримінального провадження, оскільки слідчими задовольняються декілька клопотань від однієї дати ( п.п.72,74, 80,82 розділу 11).

В п.85 цього ж розділу зазначено, що підозрюваний ОСОБА_6 було заявлено клопотання про проведення слідчих дій направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_11 та проведенні за його участі слідчих дій, оголошення у розшук. Яке рішення було прийнято слідчим за цим клопотанням невідомо.

У розділі 11 (Реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування) в п.15 зазначено, що слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ОСОБА_12 винесено постанову про проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 . Однак, зазначений слідчий не був включений до слідчої групи керівниками відповідних підрозділів МВС (п.п.4,5 зазначеного розділу).

В п.п. 16,17 зазначеного розділу не вказано даних прокурорів, які виносили процесуальні постанови.

Про правильну послідовність дій слідчих неможливо зробити висновок, оскільки процесуальні рішення розташовані не в хронологічному порядку.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

За визначенням ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 219 КПК України встановлено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

У вказаний строк за змістом ч. 3 ст. 279 КПК України не включається лише строк, на який досудове розслідування було зупинено, а саме з дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження і до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження.

Інших виключень зі строків досудового розслідування КПК України не містить.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 28 травня 2015 року, а 29.05.2015 року його було повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, отже саме з 29.05.2015 року розпочався строк досудового розслідування, який продовжувався до шести місяців, про що зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2015 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 підозрюваному строк тримання пі вартою був продовжений до 29.11.2015 року, оскільки саме до цієї дати постановою заступника прокурора Запорізької області від 23.10.2015 року був продовжений строк досудового розслідування.

При цьому колегія суддів враховує, що саме прокурор відповідної прокуратури приймає процесуальне рішення про продовження терміну досудового розслідування та визначає дату закінчення такого строку.

Стаття 283 КПК України визначає форми закінчення досудового розслідування, до яких віднесено, зокрема, звернення прокурора до суду з обвинувальним актом.

20.11.2015 року обвинувальний акт за звинуваченням ОСОБА_6 в скоєнні злочинів, передбачених ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4, ст. 289 ч. 2 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2015 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_6 був повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Також ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2015 року було продовжено ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування до 08 грудня 2015 року включно.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Запорізької області від 05.01.2016 року апеляційна скарга прокурора на ухвалу колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору залишена без задоволення, а ухвала суду залишена без змін.

З тексту ухвали Апеляційного суду Запорізької області вбачається, що прокурор брав участь у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду від 27.11.2015 року, тож достеменно знав про результат розгляду апеляції та про те, що судове рішення про повернення обвинувального акту прокурору залишено без змін.

Як вказує ст. 219 ч. 2, 294 КПК України процесуальне рішення про продовження строку досудового розслідування до дванадцяти місяців може бути прийняте виключно Генеральним прокурором України чи його заступниками.

З переліку процесуальних рішень в реєстрі матеріалів досудового розслідування вбачається, що процесуальних рішень про продовження строку досудового розслідування ані Генеральним прокурором України, ані його заступниками не приймалось.

Після повернення обвинувального акту прокурору 20 січня 2016 року органом досудового розслідування проводились процесуальні дії та приймались процесуальні рішення по кримінальному провадженню, зокрема, про зміну підозри та складення обвинувального акту. При цьому в переліку процесуальних рішень не вказано про прийняття процесуального рішення про зміну раніше оголошеної підозри.

Також з урахуванням вищевикладеного вбачається, що прийняття 20 січня 2016 року процесуальних рішень та вчинення процесуальних дій відбувалось поза межами строку досудового розслідування та після закінчення граничного строку дії постанови прокурора від 23.10.2015 року, що заборонено нормами КПК України.

Аналізуючи наведене,під час підготовчого судового засідання колегія суддів встановила підстави для прийняття рішення,передбаченого п.3 ч.3 ст.314 цього Кодексу про повернення обвинувального акта прокурору.

Одночасно в підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 . Зазначене клопотання суд вважає необхідним задовольнити частково, продовжити термін тримання обвинуваченого до 30 діб, оскільки ризики, які враховувались слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, не змінилися.

Керуючись ст.314-316,331,392 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України повернути прокурору для приведення обвинувального акта у відповідність з положеннями ст.291 КПК України.

Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 4.03.2016 року

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3