АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0004549 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 5 березня 2003 року за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі,

- 20 серпня 2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

звільненого з місць позбавлення волі 24 червня 2013 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Судом частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_5 615, 82 гривень матеріальної та 25 000 гривень моральної шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання не дав належної оцінки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, спрямованості його дій на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, завчасному приготуванню обвинуваченим ножа для нанесення тілесних ушкоджень, а також кількості ножових поранень. Також суд не в повній мірі врахував при призначенні покарання дані про особу ОСОБА_5 , який раніше судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, має негативну характеристику з місць позбавлення волі, заходів по відшкодуванню завданої потерпілому шкоди не вживав.

За таких підстав, з урахуванням рецидиву злочинів, як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, та відсутності обставин, які в його пом`якшували, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, та стягнути з обвинуваченого на його користь 7 000 гривень матеріальної і 100 000 моральної шкоди, завданої вчиненим ним кримінальним правопорушенням.

Потерпілий вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання є необґрунтовано м`яким, оскільки при цьому не в повній мірі було враховано характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема цілеспрямованості його дій на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, завчасне приготування ножа, рецидиву злочинів, як свідчення про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Також, апелянт зазначає, що суд неправильно вирішив його цивільний позов, оскільки при стягненні матеріальної шкоди не в повній мірі врахував понесені ним витрати на лікування, необхідного внаслідок спричинення неправомірними діями обвинуваченого тяжких тілесних ушкоджень, а також невірно оцінив розміру завданої йому моральної шкоди внаслідок вчиненого у відношенні нього кримінального правопорушення, яка виразилася у душевних стражданнях, переживаннях, емоційному стресі, що супроводжувалися почуттям приниженої гідності та образи, і порушенні нормальної активної життєдіяльності. Тому потерпілий вважає, що його цивільний позов про стягнення сум матеріальної і моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора та потерпілого, які підтримали обидві апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого, який проти цього заперечував і просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0004549 та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з вироком суду, 2 травня 2014 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_5 , знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_7 , в ході конфлікту, який переріс у бійку, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, ножем, що був при ньому, наніс останньому одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а також два непроникаючих колото-різаних поранення грудної клітини, колото-різані рани передньої черевної стінки, поперекової ділянки зліва, лівої надлопаткової ділянки, забійну рану скроневої ділянки зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, підтверджується перевіреними судом першої інстанції доказами, яким у вироку дана належна оцінка.

Такі висновки суду першої інстанції в апеляційних скаргах не оспорюються, у зв`язку із чим, згідно з вимогами ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначене судом ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

А саме, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, відсутність обставин, які б пом`якшували його покарання, та рецидив злочинів, як обтяжуючу обставину.

Фактично при призначенні обвинуваченому покарання суд врахував всі встановлені у кримінальному провадженні обставини, в тому числі і ті, на які посилаються прокурор і потерпілий у своїх апеляційних скаргах стосовно тяжкості, суспільної небезпеки і характеру вчинених ОСОБА_9 умисних злочинних дій, які виразилися у нанесенні ножових поранень і, як наслідок, заподіяння ОСОБА_7 у зв`язку із цим тяжкого тілесного ушкодження.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, зокрема ступеню тяжкості і характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, даних про його особу, наявності обставини, що обтяжує покарання, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання не в мінімальних розмірах, передбачених санкцією закону, у вчиненні якого його визнано винуватим.

Будь-яких інших обставин, які б залишилися поза увагою суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання, ні прокурор, ні потерпілий в своїх апеляційних скаргах не зазначили. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, як і об`єктивних підстав, які б свідчили про необхідність збільшення розміру призначеного ОСОБА_5 покарання, в тому числі до максимального, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, як на цьому наполягають апелянти.

За встановлених судом обставин, які знайшли своє відображення у вироку, з урахуванням характеру стосунків між обвинуваченим і потерпілим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому, вимоги апеляційних скарг прокурора та потерпілого в частині збільшення розміру призначеного обвинуваченому покарання задоволенню не підлягають.

Не вбачає колегія суддів і підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого стосовно неправильного вирішення судом першої інстанції його цивільного позову.

Так, суд обґрунтовано та на законних підставах, вирішуючи цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, виходив з документально підтверджених затрат на лікування, понесених потерпілим, а вирішуючи розмір завданої йому моральної шкоди, - з характеру кримінального правопорушення, душевних та психологічних страждань, настання негативних наслідків.

При цьому, враховуючи, окрім наслідків від злочинних дій ОСОБА_5 , які настали для ОСОБА_7 , також причини та характер конфлікту, що виник між ними та передував вчиненню кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, постановленої вироком до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого, є обґрунтованим і таким, що об`єктивно підтверджується встановленими у кримінальному провадженні обставинами.

Будь-якого іншого підтвердження, в тому числі документального, окрім наявного в матеріалах провадження, що було враховано при постановленні вироку, які б свідчили про неправильність вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілий ОСОБА_7 не надав.

У зв`язку із цим, доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За наведених підстав, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і потерпілого задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 і потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Провадження: № 11-кп/796/1613/2015
Категорія КК України: ч. 1 ст. 121
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Суддя-доповідач: ОСОБА_1