Справа № 206/206/2330/15-к
Провадження № 1-кс/206/220/15
У Х В А Л А

"10" травня 2015 р. слідчий суддя Самарського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську клопотання старшогослідчого Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянин України, маючий вищу освіту, працюючий на посаді спеціаліста служби особистої безпеки в ТОВ «Пуах-2», одружений, маючий малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,
слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_6 ,
10 травня 2015 року ст.слідчий Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 08.05.2015 в період часу з 07.26 години до 09.26 години, за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході проведення обшуку, в одній із кімнат зазначеної вище квартири, під столом, виявлено та вилучено 126 патронів, які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 70/07-332 від 08.05.2015 є бойовими припасами та призначені для стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК 47, та їх модифікацій, ручних кулеметів РКК РККС, карабінів СКС, та придатні для стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї відповідного типу та калібру, які ОСОБА_4 носив, зберігав та придбав без передбаченого законом дозволу.
Умисні дії ОСОБА_4 уваліфіковані органом досудового слідства як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Слідчий зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, ніж тримання під вартою, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти спробам підозрюваного перешкоджати здійсненню кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, запобігти скоєнню підозрюваним інших кримінальних правопорушень та спробам переховатись від органів досудового розслідування та суду, а також забезпеченню можливості виконання процесуальних рішень.
Клопотання слідчого погодженого із прокурором прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська, оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України.
Слідчий у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні боєприпасів, призначених для стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї, оскільки такі були знайдені при обшуку за місцем мешкання. Також були знайдені за іншою адресою інші види божприпасів та предметів, схожих на вибухові пристої військового призначення, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним з огляду на особу підозрюваного, можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення, можливістю уникати слідства та суду, вплинути на свідків.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він має дозвіл на носіння та зберігання вогнепальної нарізної зброї того ж калібру, що і знайдені в нього патрони. Оскільки він нещодавно переїхав до квартири, не було часу і коштів встановити відповідне сховище для зброї та боєприпасів. Патрони знайшов у сумці (рюкзаку) біля джерела поблизу Таромської гори на околиці міста Дніпропетровська, де періодично проводить фізичні тренування. За деякий час до цього там невідомі формування проводили навчання військового характеру, і ці місця були недоступні. У нього робота, дружина, якій саме 08.05.2015 року провели операцію, і малолітній син, який знаходиться з бабусею вкрай похилого віку і незадовільного стану здоров`я. Має постійне місце проживання. Крім того, протягом дня 08.05.2015 року йому дозволяли покинути райвідділ міліції без супроводу жодного працівника правоохоронного органу, і він мав повну можливість покинути місто Дніпропетровськ, але не зробив цього. Просив відмовити у обранні запобіжного заходу.
Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на особливий резонанс цього випадку, оскільки інші фактичні обставини виділені в окреме провадження, у правоохоронних органів є підстави вважати, що діяльність ОСОБА_4 могла бути спрямована на більш тяжкі правопорушення, з огляду на інші вилучені речі та символіку, характерні для підготовки дестабілізації миру та спокою в регіоні, який межує з територіями проведення антитерористичної операції. Тому особисте зобов`язання не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків. Осіб, які виявили бажання поручитися за ОСОБА_4 немає. Підозрюваний працює, але заявляє про вкрай низьку заробітну плату, інших доходів не має тому не зможе у передбачений законом строк внести заставу, і цей запобіжний захід неможливо застосувати. З огляду на те, що зберігання боєприпасів підозрюваний здійснював саме за місцем мешкання, застосовувати домашній арешт також недоцільно.
Захисник заперечувала проти застосування найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки докази взагалі були здобуті в рамках іншого кримінального провадження. ОСОБА_4 не здатен вплинути на свідків, тим більше спотворити чи знищити вилучені речі, оскільки останні зберігаються в органі внутрішніх справ. Доказів того, що підозрюваний може переховуватися від правоохоронних органів, також не надано. Більш того, вдень 08.05.2015 року ОСОБА_4 перебував поза приміщенням райвіддлу міліції, і дійсно міг вільно направитися будь-куди. Має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання та роботи, повноцінну сім`ю, раніше не засуджений, тому просила у задоволенні клопотання відмовити.
Вислухавши слідчого, доводи та пояснення підозрюваного, доводи прокурора та захисника, дослідивши подані матеріали, приходжу до висновку про необхідність задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.
ОСОБА_4 був затриманий 08.05.2015 року.
08 травня 2015 року ОСОБА_4 в порядку ст.ст. 276-279 Кримінального процесуального кодексу України було письмово повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Копію клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із доданими матеріалами було вручено ОСОБА_4 10.05.2015 року о 11 год. 30 хв.
У відповідності до ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України , тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, тобто:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє про Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейський суд з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Врахувавши дійсні обставини справи, схиляюся та приймаю за дійсні доводи прокурора про те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, фактичні обставини з приводу віднайдення та вилучення в ході обшуків інших речей та пристроїв, виділені в окреме провадження, що дає підстави вважати про можливість вчинення інших суспільно небезпечних протиправних вчинків.
Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання.
Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.
Передбачений статтею 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено за місцем мешкання, вважаю за неможливе застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Як зазначив ОСОБА_4 , він має невеликий раробіток, та окрім автомобіля, не має інших статків, тому визначати заставу як самостійний запобіжний захід неможливо.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
З огляду на особу підозрюваного та склад кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , у разі його звільнення з-під варти під заставу вважаю за необхідне покласти наступні обов`язки із визначених ст. 194 КПК України:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій;
2) не відлучатися із м.Дніпропетровська без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
4) утримуватися від спілкування зі свідками та експертами у даному кримінальному провадженні.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-184, 193-194, 196, 197, 205, 206, 369, 370, 371, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання задовольнити.
Застосувати стосовно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк в 60 (шістдесят) днів, який обраховувати з моменту затримання, тобто з 08 травня 2015 року по 06 липня 2015 року включно.
У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти під заставу, покласти на ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій;
2) не відлучатися із м.Дніпропетровська без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Зазначені обов`язки діють два місяці з дня звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків у разі звільнення з-під варти під заставу, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням умов у разі звільнення з-під варти під заставу покласти на ст. слідчого Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1