ПОСТАНОВА
2014 року вересня 30 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду кримінальної справи за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, народженої в с. Мідянівка Кобеляцького району Полтавської області, з вищою освітою, вдови, не працевлаштованої, яка проживала на АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованою в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 2032 КК України,
встановив:
У провадженні суду перебуває кримінальна справа, в якій ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні за попередньою змовою в групі осіб особливо тяжкого продовжуваного злочину у сфері господарської діяльності за встановлених досудовим слідством обставин організації з метою отримання прибутку систематичного надання доступу до азартних ігор на гральних автоматах з прийняттям грошей в якості ставок в цих іграх впродовж грудня 2011 і до 27 січня 2012 рр. в обладнаному співучасниками залі гральних автоматів на жилому масиві «Тополя-2» на АДРЕСА_3 , тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2032 КК України.

Ця кримінальна справа надійшла від прокурора з обвинувальним висновком до 20.11.2012 та в силу приписів п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України підлягає розгляду судом в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом 1960 року.

Як вбачається з кримінальної справи, у первинних поясненнях ОСОБА_4 та у протоколах її допиту в якості підозрюваної та обвинуваченої (а.с. 7, 96-97, 131-132), з її слів будинок на АДРЕСА_1 записаний адресою місця її проживання з дочкою, 1993 року народження, вказано на виховання нею сина 1992 року народження, та єдиним джерелом до існування зазначено мінливий (нерегулярний) дохід від послуг з догляду хворих без оформлення працевлаштування. У ОСОБА_4 , з метою забезпечення її належної явки до суду, 25 червня 2012 року відібрана підписка про невиїзд з вищевказаного місця проживання, на яке під час своїх допитів ОСОБА_4 , як на постійне, не вказувала.

Проте ОСОБА_4 , будучи викликаною для розгляду справи судовими повістками, надісланими за вказаним у підписці про невиїзд місцем мешкання, в судове засідання неодноразово не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. В долучених до справи в копіях сторінках паспорту вказується на реєстрацію місця постійного проживання підсудної в с. Заріччя Верхньодніпровського району з 21 березня 2006 року, що за даними адресно-довідкового сектору ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області не перевірялося, а характеристика з місця мешкання, наведеного в протоколах слідчих дій, дана з посиланням на сусідів без наведення їх персональних даних та без інформації про тривалість її проживання і спілкування з сусідами (а.с. 137). Доставити ОСОБА_4 приводом міліції в судове засідання 21.01.2013, 01.02.2013, 28.02.2013 виявилося неможливим, що вбачається з рапортів, поданих на виконання постанов суду. За відомостями доданих до рапортів пояснень сусідів ОСОБА_4 відсутня у зазначеному в підписці про невиїзд місці проживання ще з вересня 2012 року через ремонт помешкання його власником, тобто вже на час направлення кримінальної справи до суду, що суперечить матеріалам досудового слідства про встановлення особи підсудної та її характеристику.

Відповідно, досудове слідство всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК 1960 року проведено без перевірки актів цивільного стану обвинуваченої про її народження, походження, одруження та витребування інших допустимих документів для підтвердження того, що така особа існує, її зовнішнього вигляду, соціальних зв`язків, за поверхового й однобічного дослідження характеристики особи, кола її спілкування, установок особистості, відомостей про сімейний стан, дійсне постійне місце проживання та його наявність, вид діяльності та рід занять, місце перебування в м. Дніпропетровську на час події злочину, через що дані про особу обвинуваченої з достатньою повнотою з`ясовані не були, чому Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» надає значення в судовій практиці для визнання досудового слідства неповним.

В ході розшуку ОСОБА_4 , оголошеного за постановою суду від 28.02.2013, Бабушкінському РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області не видалося за можливе встановити точний час і місце її зникнення та місце її переховування, що за відсутності даних про перетин ОСОБА_4 державного кордону України згідно з ст. 262 КПК 1960 року позбавляє суд можливості розглянути справу по суті.

Беручи до уваги, що нез`ясовані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, за обсягом та характером необхідних для встановлення таких обставин слідчих і розшукових дій належить дійти переконання в неможливості усунення неповноти досудового слідства в судовому засіданні, в якому безпосередньо не можна здійснити ці дії, так само як за підвідомчістю не можна розв`язати питання про дозвіл на їх проведення.

Крім того, з 18 січня 2012 року посилена кримінальна відповідальність за злочин в сфері господарської діяльності, передбачений ст. 2032 КК України, згідно з пп. 2), 9) п. 3 розділу І Закону України № 4025-VI від 15.11.2011, чому Пленум Верховного Суду України в пп. 2 другого абзацу п. 8 постанови № 7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» надає значення в судовій практиці застосування ст. 33 КК України для кваліфікація неодночасних діянь сукупністю злочинів, що в цій кримінальній справі визначає застосування ст.ст. 33, 70, 72 КК України.

Водночас, роз`яснюючи суть пред`явленого обвинувачення та право особи знати, в чому її обвинувачують, всупереч ст.ст. 140, 142 КПК 1960 року при врученні ОСОБА_4 оголошеної їй постанови від 25.06.2012 про притягнення в якості обвинуваченої слідчий ступінь тяжкості вчиненого та умов його кваліфікації за сукупністю злочинів обвинуваченій не роз`яснював, що вбачається з протоколу (а.с. 130).

До того ж, ОСОБА_4 поставлено за вину вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, з-поміж яких, крім неї, нікого більше не встановлено, але слідчим процесуальні дії та рішення відповідно до ст. 206 КПК 1960 року у цій кримінальній справі не приймалися, а справа по обвинуваченню невстановлених співучасників кількох злочинів згідно з ч. 2 ст. 26 КПК 1960 року ні слідчим, ні прокурором не виділялась. Постанова слідчого від 24.06.2012 про виділення матеріалів (а.с. 119-120) не може прийматися до уваги з цього приводу, оскільки відповідно до ст. 94 КПК 1960 року визнається приводом для проведення перевірки в порядку ст. 97 цього Кодексу стосовно осіб, які за ст.ст. 26, 27 КК України не відносяться до співучасників ОСОБА_4 , проти яких кримінальна справа вже порушена згідно з ст. 100 КПК 1960 року за постановою прокурора від 06.02.2012.

Прокурор, не звернувши уваги на допущені порушення права обвинуваченої на захист та правил зупинення і виділення кримінальних справ, що виключають постановлення у справі як обвинувального, так і виправдувального вироку, затвердив обвинувальний висновок і направив справу до суду.

Допущені порушення закону Пленум Верховного Суду України в п.п. 3, 8, 10 зазначеної вище постанови № 2 від 11.02.2005 відносить в судовій практиці до тих, що тягнуть визнання досудового слідства неправильним. На ці істотні порушення кримінально-процесуального закону не була звернута увага і в стадії попереднього розгляду справи.

Суд, вислухавши думку прокурора, перевіривши кримінальну справу, за чинним для розгляду цієї справи порядком в судовому засіданні відповідно до ст. 281 КПК 1960 року знайшов за необхідне направити справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти у з`ясуванні особи обвинуваченої та обставин, що її характеризують, які підлягають доказуванню згідно з ст. 64 КПК 1960 року у кримінальній справі і мають істотне значення для її розгляду по суті, а так само з мотивів неправильності досудового слідства внаслідок істотного порушення кримінально-процесуального закону, усунення яких шляхом зміни прокурором обвинувачення в суді з огляду на застереження ч. 2 ст. 277 КПК 1960 року, у будь-якому разі, неможливе.

Під час провадження додаткового розслідування для усунення відзначеної неповноти досудового слідства поряд з версією про втечу особи чи пропажу безвісти за обставин, що дають підставу припускати її загибель, належить перевірити й інші версії, зокрема, про про відбування ОСОБА_4 покарання за інший злочин; про використання чужого імені пійманою «на гарячому» особою, яка видала себе за ОСОБА_4 . З цією метою необхідно провести слідчі та оперативно-розшукові дії і встановити дійсне місце проживання обвинуваченої та персональні дані про її походження, про найближчих родичів, про майновий стан, її характеристику в побуті.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України підписка ОСОБА_4 про невиїзд, що була застосована як запобіжний захід до дня набрання чинності цим Кодексом, за відсутності підстав для заочного обрання тримання під вартою продовжує свою дію до моменту її зміни на більш суворий вид запобіжних заходів.

Керуючись п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. 281 КПК 1960 року,
ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 2032 КК України повернути прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для організації додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити колишній підписку про невиїзд.

Постанова підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом семи діб, починаючи з наступної за днем її оголошення, із плином яких набирає законної сили.
Головуючий