Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/979/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0004571 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, офіційно не працюючого, займається ремонтом мобільних телефонів, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.06.2013 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 29.08.2014 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 1, п. «а», ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненого від відбування покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2013 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 25.05.2015 року близько 14:00 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 побачив раніше знайомого ОСОБА_8 , який при собі мав мобільний телефон «Нокіа С2-01». Маючи умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_8 під приводом зателефонувати, будучи впевненим, що останній довіряє йому, попросив у ОСОБА_8 мобільний телефон. Не підозрюючи про злочинний намір та довіряючи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 передав йому свій мобільний телефон «Нокіа С2-01», вартістю 240 грн., з яким ОСОБА_7 в подальшому зник та розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 240 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В обґрунтування апеляції вказав, що він, як на досудовому так і в ході судового розгляду кримінального провадження, свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. За вказаних обставин та враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті ).

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що вирок районного суду необхідно залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 кваліфікувавши дії останнього за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Як особа обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарня нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 334 від 23.06.2015 року ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, раніше судимий за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий злочин проти власності в період іспитового строку.

Обставини, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином зазначені обвинуваченим доводи в апеляції про те, що призначене судом покарання є суворим і, що саме більш м`яке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження. Навпаки спростовуються матеріалами справи відповідно яких суд першої інстанції враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, що від скоєного злочину тяжких наслідків не спричинено, призначив ОСОБА_7 за вчинення нового злочину в період іспитового строку мінімальне покарання.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.
Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2