Провадження №: 1-в/752/98/15

У Х В А Л А
Іменем України
30.07.2015 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2014 році», суд,-
вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2013 р. ОСОБА_4 була засуджена за ч. 2 ст. 309, 75, 76, 79 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Засуджена ОСОБА_4 09.06.2015 р. звернулася до суду з клопотанням про застосування до неї амністії,у судовому засіданні своє клопотання підтримала оскільки вважала, що наявність у неї малолітньої дитини є підставою для звільнення її від відбування покарання.
Прокурор заперечував щодо клопотання засудженої зазначивши, що строки звернення до суду із клопотанням про застосування ЗУ «Про амністію у 2014 році» пройшли, клопотання засудженої не обґрунтоване та вона взагалі не являється суб`єктом амністії відповідно до ЗУ «Про амністію у 2014 році».
Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали, вважає, що клопотання засудженої не підлягає задоволенню на підставі наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про амністію у 2014 році», ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього закону підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом 3-х місяців після опублікування цього Закону, тобто до 19.07.2014 р.
Так, засуджена звернувся до суду із клопотанням про застосування щодо неї амністії майже через рік після закінчення встановлених законом строків, вказане клопотання саме по собі являється не обґрунтованим, відсутнє прохання яке рішення суд вправі ухвалити, чи звільнити від відбування покарання, чи скоротити не відбуту частину покарання.
Більше того, засуджена ОСОБА_4 не підлягає звільненню від відбування покарання за жодною із статей ЗУ «Про амністію у 2014 році», оскільки згідно інформації представника КВІ Києво-Святошинського району Київської області, вона позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 10.06.2011 р. перебуває під опікою бабусі, відсутні документи підтверджуючі, що вона визнана у встановленому порядку інвалідом першої, другої чи третьої групи, хворіє на активну форму туберкульозу, онкологічні захворювання, СНІД та інші тяжкі хвороби вона не є особою, що досягла пенсійного віку, є ветераном війни, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Крім того, під час іспитового строку ОСОБА_4 зарекомендувала себе виключно негативно, не виконувала покладені на неї обов`язки, в результаті чого ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2014 р. було задоволено подання КВІ Києво-Святошинського району Київської області про скасування іспитового строку засудженій та направлення її для відбування призначеного судом покарання, отже фактично до винесення ухвали про скасування іспитового строку, покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2013 року засуджена не відбувала, а тому не може бути звільнена від відбування покарання як така, що відбула 1/4, 1/2, 2/3 призначеного строку покарання, з цих же підстав їй не може бути скорочено наполовину невідбуту частину покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 12 ЗУ від 08.04.2014 року "Про амністію в 2014 році", ст. 8 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» суд
у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про застосування відносно неї Закону України "Про амністію у 2014 році" - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 діб з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1