ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4759/15-к
Провадження № 1-кп/636/393/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєві кримінальне провадження № 0000639, внесене 25 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Будапешт, Угорщина, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
06 серпня 2014 року ОСОБА_4 , призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України № 607/2014 року від 21 липня 2014 року та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 06.08.2014 року призначений на посаду командира відділення гранатометного взводу 2 механізованого батальйону, військове звання старший сержант.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
Однак, старший сержант ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 20 травня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити військову частину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, старший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, приблизно о 18.30 год. 20 травня 2015 року, в порушення вказаних вимог Закону, маючи реальну можливість та за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та до 20.00 год. 24 травня 2015 року до місця служби не з`являвся, а отриманий вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
24 травня 2015 року старший сержант ОСОБА_4 повернувся до розташування військової частини та почав виконувати покладені на нього службові обов`язки.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини або місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки УІАЗ при ГУМВС України в Харківській області, в Полтавській області, ДІАЗ МВС України № 682-16072015/63103 від 16.07.2015р. про відсутність судимості ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 41);
- довідки Миргородської центральної районної лікарні № 1585 від 13.07.2015р., згідно якої ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, за медичною допомогою до цих спеціалістів не звертався (т. 2 а.с. 35, 36);
- службовою характеристикою ОСОБА_4 , виданої за місцем проходження служби, згідно якої ОСОБА_4 характеризується задовільно (т. 2 а.с. 55).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненими в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 скоєний злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме: обвинувачений раніше не судимий, про що свідчить довідка УІАЗ ГУМВС України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується задовільно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, відсутність судимості.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, в судовому засіданні не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі не має.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в ході досудового слідства не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 407 КК України, ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя