Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/393/2015 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК Доповідач: ОСОБА_2
У х в а л а
Іменем України

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004525 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18.12.2014 року у кримінальному провадженні 0008824,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ржищева, Київської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, не працюючого, освіта середньо-спеціальна, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

20 листопада 2002 року Бориспільським міським судом Київської області за ч.3 ст. 27, ч.3 ст.305; ч.2 ст.15, ч.2 ст.27, ч.З ст.305; ч.3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.02.2003 року строк знижено до 9 років позбавлення волі. Помилуваний згідно Указу Президента України від 18.12.2006 року,

- визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

У відповідності до ст. 76 КК України суд зобов`язав ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Ворохта, Яремчанської міськради, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_4 , не судимого.
- визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. На підставі ст.76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 08 жовтня 2014 року, близько 11 години 00 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом сканування замків, проникли до автомобіля марки «Хюндай - Санта Фе», державний номерний знак НОМЕР_1 , звідки таємно викрали парасольку, вартістю 170 гривень, автомобільну лопатку, вартістю 150 гривень, окуляри, вартістю 60 гривень, пару взуття, вартістю 50 гривень, шоколад «Снікерс», каву «Маккофе», заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 430 гривень. Після чого, з місця вчинення злочину зникли та викраденим розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 , просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок в частині засудження ОСОБА_9 прокурором не оскаржується.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд не надав належної і достатньої оцінки обставинам кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, тобто скоєння інкримінованого кримінального правопорушення свідчить, що він на шлях виправлення не став та належні висновки не зробив, а тому застосування судом положень ст. 75 КК України є безпідставним та необгрунтованим, а виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є неможливим.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду скасувати в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , та ухвалити новий вирок, ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорювались, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставного звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , так як на думку апелянта, судом першої інстанції не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню, а той факт, що останній раніше був засуджений не може вказувати про неможливість його виправлення.
Як вбачається, ОСОБА_7 за попередню судимість, був помилуваний Указом Президента України ще 18.12.2006 р.. З того часу будь яких злочинів не скоював.

Так суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, але в умовах контролю за його діями відповідно до ст..ст. 75-76 КК України. В разі невиконання покладених на нього обов`язків, суд вправі направити засудженого для відбування призначеного покарання реально.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, той факт що він повністю визнав свою вину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працює неофіційно, що вказує на той факт, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно до ст. 55 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як засудженим так і іншими особами.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишити без задоволення апеляцію прокурора, а вирок суду першої інстанції без змін, так як призначаючи покарання суд першої інстанції повно і всебічно проаналізував всі обставини по справі, дав їм належну оцінку та прийняв вірне та законне рішення.

Беручи до уваги, що в ході апеляційного розгляду кримінального провадження не було встановлено підстави для скасування вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 376 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18.12.2014 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Судді:

_________________ ________________ _________________