Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_29.,

суддів: ОСОБА_30., ОСОБА_31,

за участю прокурора ОСОБА_32.,

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 вересня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,

раніше не судимого,

засуджено:

- за частинами 4, 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 194 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 304 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заподіяну матеріальну шкоду в сумі 286069, 26 грн. та 8000 грн. заподіяну моральну шкоду.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат у справі.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_4, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за підбурювання та пособництво в умисному знищенні чужого майна, вчинене шляхом підпалу, яке заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, а також за втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

29 квітня 2011 року, о 12.00 год. знаходячись у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1, с. Острівське, Новоодеського району Миколаївської області, шляхом умовляння та підкупу неповнолітнього ОСОБА_4 вступив з ним у злочинну змову, направлену на умисне пошкодження належного ОСОБА_3 майна - автомобіля марки «ІВЕКО», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та запропонував ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 600 грн. за це, а також передав йому двохлітрову пластмасову пляшку з сумішшю бензину та мастила. В цей же день, близько півночі, ОСОБА_4 поблизу житлового будинку АДРЕСА_2, Новоодеського району Миколаївської області, облив переднє ліве колесо сумішшю паливно-мастильного матеріалу вказаного автомобіля, в результаті чого його було пошкоджено та таким чином заподіяно ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 286069, 26 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року вирок відносно ОСОБА_1 та в порядку ч. 2 ст. 365 КПК України 1960 року відносно ОСОБА_4 змінено. Зменшено обсяг обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в умисному пошкодженні шляхом підпалу належного ОСОБА_3 автомобіля марки «ІВЕКО», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в частині заподіяння їй майнової шкоди з 286069,26 грн. до 84010, 28 грн. Виключено з обвинувачення ОСОБА_1 за частинами 4, 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 194 КК України та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27 і ч. 2 ст. 194 КК України кваліфікуючу ознаку - заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах. Призначене ОСОБА_1 покарання за частинам 4, 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 194 КК України зменшено з 4 років позбавлення волі до 3 років. За ч. 1 ст. 304 КК України ухвалено вважати ОСОБА_1 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Зменшено розмір стягнення в солідарному порядку з засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_3 у відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди з 286069, 26 грн. на 84010, 28 грн. У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить скасувати постановлені відносно ОСОБА_1 судові рішення і справу закрити за відсутністю події злочину. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи, неповноти та однобічності досудового і судового слідства. Наводить власну оцінку доказів, не погоджуючись з тією, що дали суди. Зазначає про неналежну, на її думку, перевірку доводів апеляційної скарги апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги його захисника, думку прокурора, яка вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку та ухвали є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, а при вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370 - 372 цього Кодексу.

Отже, касаційний суд не перевіряє вироків місцевих судів щодо неповноти й однобічності слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а виходить з обставин, установлених судом.

Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі доказах, яким дана належна оцінка відповідно до вимог КПК України 1960 року. Зокрема, вони підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_3, яка вказувала про наявність неприязних стосунків з ОСОБА_1 та зазначала, що дізналась від іншого свідка про те, що ОСОБА_4 підпалив її автомобіль за винагороду від ОСОБА_1; показаннями свідків: ОСОБА_5, якому інший засуджений - ОСОБА_4 розповідав про домовленість між ним та ОСОБА_1 щодо пошкодження автомобіля ОСОБА_3 за винагороду, а також який разом з ОСОБА_4 був у час описуваної у вироку події та бачив як останній пішов до місця знаходження автомобіля та через декілька хвилин після цього побачив світло від загорання колеса автомобіля, після чого звідти втік; ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які приймали участь у гасінні автомобіля та розповідали про неприязні стосунки між потерпілою та засудженим; ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про обставини описуваної у вироку події; показаннями експерта ОСОБА_28, свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24; показаннями іншого засудженого - ОСОБА_4, який визнав вину в знищенні автомобіля ОСОБА_25 шляхом підпалу за домовленістю з ОСОБА_1, який також пообіцяв грошову винагороду за це та знав про його неповнолітній вік, оскільки цікавився цим; даними, що містяться в протоколах огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події, акті пожежного огляду та протоколі огляду місця пожежі, висновку інспектора ВНПД РВ ГУ МНС України ОСОБА_18 про причини пожежі, висновках автотоварознавчої експертизи № 3/36 від 13 січня 2012 року, експертизи № 1338 від 13 вересня 2011 року за результатами дослідження нафтопродуктів, амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 574 від 15 вересня 2011 року, відповідно до яких ОСОБА_4 визнаний осудним та таким, що в період часу вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення усвідомлював зміст своїх дій та міг керувати ними, а також іншими доказами.

Судами першої та апеляційної інстанції ретельно перевірялись доводи ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, в яких вони наполягали на недопустимості ряду доказів у справі, в тому числі показань іншого засудженого - ОСОБА_4 з огляду на його психічні вади, та вони обґрунтовано були визнані безпідставними. Крім того, такі доводи є аналогічними тим, що наведені в касаційній скарзі захисника.

За змістом ст. 67 КПК України 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Колегія суддів установила, що суд першої інстанції дотримався вимог цієї норми закону.

Отже, правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 4, 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 304 КК України. З даними висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, визнавши такими, що не відповідають матеріалам справи доводи захисника та засудженого ОСОБА_1 про необхідність закриття кримінальної справи.

Викладені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, оскільки встановлені судом обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив інкриміновані йому злочини.

В ході перевірки матеріалів кримінальної справи колегією суддів також не встановлено процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника і скасування судових рішень немає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що доводи касаційної скарги захисника, є аналогічними доводам, викладеним у його апеляції та апеляції ОСОБА_1, були предметом перевірки апеляційного суду, який провівши часткове судове слідство, в своєму рішенні належним чином проаналізував їх та правильно прийшов до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 194 КК України шляхом виключення з обвинувачення, визнаного доведеним кваліфікуючої ознаки - заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах та зміни призначеного останньому покарання, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

З наведеними висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів та вважає ухвалу апеляційного суду такою, що відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Покарання ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України. Воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, судом касаційної інстанції не встановлено у цій справі істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, тобто таких, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно розглянути її і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Водночас, колегія суддів відзначає, що в зв'язку з тим, що правильність застосування кримінального закону при кваліфікації дій ОСОБА_1 одночасно як пособника та підбурювача вчинення злочину з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, які свідчать про скоєння злочину у іншій, визначеній ст. 27 КК України формі співучасті та необхідності застосування закону про більш тяжкий злочин, не оскаржується жодною з визначених статтями 384 та 397 КПК України 1960 року стороною у справі, які вправі ставити питання про погіршення становища засудженого, то з урахуванням положень ст. 395 КПК України 1960 року, позбавлена можливості вийти за межі касаційних вимог.

Керуючись статтями 394, 395, 396 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_29 ОСОБА_30 ОСОБА_31