пр. № 1-кп/366/51/2016
№ 336/6846/15-к
ВИРОК
Іменем України
13 січня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
підсудного ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , проживає фактично у АДРЕСА_2 , неодруженого, освіта неповна середня, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, старшим солдатом командиром гармати 6 гаубичної артилерійської батареї 2 гаубичного артилерійського гарнізону військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23 січня 2015 року без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини, тимчасово ухиляючись від військової служби тривалістю понад десять діб до 02 лютого 2015 року включно, тобто умисно самовільно залишив військову частину без поважних причин понад десять діб.
Допитаний в судовому засіданні підсудний вину у скоєнні злочину визнав повністю, вказавши, що є військовослужбовцем за контрактом, укладеним на термін з 06.02.2014 року по 05.02.2017 року, та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , але 23.01.2015 року не прибув на службу та був відсутній до 03.02.2015 року, коли добровільно з`явився до військової частини для подальшого проходження військової служби. Самовільне залишення військової частини та ухилення від військової служби пояснив тим, що весь цей час вживав алкогольні напої. Також вказував, що після перебування в зоні антитерористичної операції у 2014 році та проходження там військової служби у нього виник стресовий розлад, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися за медичною допомогою та проходив відповідне лікування влітку 2015 року.

Як вбачається з копій військового квитка ОСОБА_4 та копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 06.02.2014 року між Міністерство оборони України та ОСОБА_4 укладено контракт терміном на три роки, за яким ОСОБА_4 проходить військову службу у Збройних силах України.

Факт самовільного залишення військової частини та відсутності ОСОБА_4 на військовій службі в термін з 23.01.2015 року по 02.02.2015 року включно підтверджується, окрім пояснень підсудного, актом службового розслідування від 10.02.2015 року.

Оскільки підсудний та інші учасники провадження не заперечували вищевказані обставини, підсудний визнав вину у скоєнні злочину повністю, суд, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, враховуючи згоду учасників процесу, обмежив вивчення доказів допитом підсудного, документами, долученими стороною обвинувачення, матеріалами, що характеризують особу підсудного, а інші докази стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорювались, визнав недоцільним досліджувати.

Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що вина підсудного повністю доведена дослідженими доказами, та кваліфікує його дії як умисне самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад десять діб за ст. 407 ч. 2 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є визнання вини у скоєнні злочину, щире каяття.

Також судом враховується, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, проходив стаціонарне лікування в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» в період часу з 10.06.2015 року по 14.07.2015 року з діагнозом «посттравматичний стресовий розлад», безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, має постійне місце проживання, продовжує військову службу, де позитивно характеризується, хоча і має кілька стягнень.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням позиції сторони обвинувачення та захисту, суд вважає за можливе призначити підсудному покарання у вигляді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 407 ч. 2 КК України,
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Копію вироку учасники судового провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1