Дата документу Справа № 317/4684/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/553/15
Єдиний унікальний № 317/4684/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 164 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001690 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 31.03.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. ст. 164 ч. 1, 128 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт. Між тим, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, суд в резолютивній частину вироку вказав на часткове приєднання до призначеного покарання за оскаржуваним вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком, однак фактично застосував принцип повного складання та призначив остаточне покарання у виді 1 року 7 місяців обмеження волі.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді 240 годин громадських робіт та на підставі ст. ст. 71, 72 КК України, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком від 31.03.2014 року, остаточно призначити покарання у виді 1 року 7 місяців обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора та обвинуваченогоОСОБА_9 , який зокрема і в останньому слові, підтримали апеляційну скаргу; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, і призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 31.03.2014 року, і з урахуванням ст. 72 КК України, остаточно призначено покарання у виді 1 року 7 місяців обмеження волі.
До набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого обрано міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.
Згідно з вироком, відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12.11.2009 року ОСОБА_6 повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 400 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. 31.03.2014 року ОСОБА_6 засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 до 1 року 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки. Незважаючи на це, ОСОБА_6 у період часу з 15.10.2013 року по 15.10.2014 року, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, систематично ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, хоча знав про необхідність їх сплати та був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, іншої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав, у зв`язку з чим, за вказаний період утворилась заборгованість у сумі 5 200 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою обвинуваченого та інших учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин провадження, оскільки вони учасниками судового розгляду не заперечувалися. При цьому обвинуваченому були роз`яснені наслідки недослідження інших доказів, які йому були зрозумілі. Обґрунтованість недослідження доказів не ставиться під сумнів у апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 164 КК України.

Доводи прокурора про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1)необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2)необхідності застосування більш суворого покарання;
3)скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4)неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Разом з тим, вимоги прокурора про застосування принципу повного складання покарань на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, замість їх часткового складання, при призначенні такого ж виду і розміру покарання, як за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК, так і остаточного покарання за сукупністю вироків, яке фактично призначив обвинуваченому районний суд, не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КК України, оскільки прокурор вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є справедливим.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурор не привів жодного доводу про те, чому до обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно застосувати тільки принцип повного складання покарань на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, замість їх часткового складання.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора в цій частині необхідно залишити без задоволення, оскільки апеляційний суд позбавлений процесуальних можливостей розглядати апеляційну скаргу по суті, тобто погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_6 . При цьому, апеляційний суд не може вийти за межі апеляційних вимог прокурора, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Між тим, колегія суддів вважає обґрунтованим довід прокурора про те, що районний суд допустив помилку, вказавши в резолютивній частині вироку про часткове приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, однак фактично застосував принцип повного складання покарань.
Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо це не погіршує становище обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне в даному випадку пом`якшити покарання останньому за сукупністю вироків.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. ст. 71 ч. 1, 72, 73 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 31.03.2014 року остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 (одного) року 6 місяців 15 днів обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4