Ухвала
іменем україни

17 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00000857 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Берегове Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 982 грн. 74 коп. та 7 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 вересня 2014 року приблизно о 21 год. знаходячись перед своїм будинком АДРЕСА_1 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопив руками за руки та шию ОСОБА_7 , наніс йому декілька ударів коліном в область спини, після чого повалив на землю, встав правою ногою на грудну клітку та наніс декілька ударів правою рукою в область голови, у результаті чого потерпілий, згідно висновку експерта, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а також легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що районний суд при розгляді кримінального провадження істотно порушив кримінальний процесуальний закон, а саме: ч. 2 ст. 89, ст. 94, ч. 5 ст. 95, п. 6 ч. 2 ст. 97, ч. 4 ст. 97 КПК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і як наслідок безпідставно засудив його за ч. 1 ст. 122 КК України ухваливши вирок, який не відповідає вимогам ч. 3 ст. 370 КПК України.
В свою чергу, апеляційний суд зазначеному не дав належної оцінки, крім того не дотримався вимог ст. 405 КПК України, оскільки розглянув кримінальне провадження за його апеляційною скаргою у його відсутність, не повідомивши належним чином про день та час розгляду кримінального провадження, чим позбавив права висловити свої думку на підтримку поданої апеляційної скарги та права на останнє слово.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу засудженого, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, перелік яких наведено у ст. 412 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

Частиною 1 ст. 405 КПК України передбачено, що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 розділу V КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд визначає дату та місце проведення судового розгляду.

У відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Європейський суд з прав людини у справі «Коробов проти України» (Рішення від 21 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 21 жовтня 2011 року) встановив, що при розгляді справи «Коробова проти України» в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції було допущено порушення ст. 3, п. 1 ст. 6 Конвенції, зокрема, й через те, що суд апеляційної інстанції розглянув подану ОСОБА_8 апеляцію на постанову місцевого суду без його участі та таким чином обмежив його право бути присутнім під час розгляду справи.

Також рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного від 11 квітня 2011 року, констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

При цьому Європейський суд у своєму рішенні в пунктах 25 і 26 наголосив про те, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони, а також те, що особа, обвинувачена у вчиненні правопорушення, повинна за загальним правилом мати право бути присутньою та безпосередньо брати участь у судовому засіданні стосовно встановлення обґрунтованості кримінального обвинувачення щодо неї. Це право презюмується самим поняттям змагального провадження та також може походити з гарантій, встановлених підпунктами (с), (d) та (e) пункту 3 статті 6 Конвенції
Практика Європейського суду з прав людини, яка поряд з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, під час розгляду справ українськими судами повинна використовуватись як джерело права.

Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_6 за його відсутності. При цьому у матеріалах провадження міститься лист від 15 червня 2015 року про повідомлення засудженого та інших учасників судового провадження, що розгляд матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 відбудеться в апеляційному суді 9 липня 2015 року о 10 годині (т. 2 а. к.п. 81-82). Разом з тим, у матеріалах провадження відсутні будь-які об`єктивні дані про те, що цей лист про дату та час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури було вручено ОСОБА_6 (відсутні зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, повідомлення телефоном або телеграмою тощо). А з матеріалів провадження та апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_6 не зазначав при подачі скарги про те, що він не бажає брати участь у апеляційному розгляді.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 09.07.2015 року суддя-доповідач доповів зміст оскарженого судового рішення та доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого, вислухав думку учасників процесу щодо заявлених апеляційних вимог, провів судові дебати за участю прокурора та представника потерпілого, потім видалився до нарадчої кімнати після виходу з якої оголосив резолютивну частину судового рішення (т. 2 а. с. 86-87). При цьому апеляційний суд розпочинаючи розгляд кримінального провадження, не переконався чи повідомлений належним чином ОСОБА_6 про дату, час та місце проведення судового розгляду.
Зазначене призвело до того, що апеляційний розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 відбувся без його участі, але за участю сторони обвинувачення (прокурора) та представника потерпілого ОСОБА_9 . Прокурор та представник потерпілого мали перевагу бути присутніми на розгляді кримінального провадження та усно викласти свої позиції перед колегією з трьох суддів, яка полягала в тому, що у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити та залишити вирок щодо нього без зміни. В той же час апеляційний суд у мотивувальній частині ухвали вказав про присутність ОСОБА_6 у судовому засіданні та надання йому останнього слова, що не відповідає даним, які містяться у журналі судового засідання та на технічному носії інформації.

Тим самим, на думку колегії суддів, апеляційний суд не забезпечив права засудженого на доступ до правосуддя, не створив необхідних умов для використання наданих йому як стороні процесу прав, і не забезпечив рівності прав сторін у судовому розгляді.

На думку колегії суддів касаційного суду, ця обставина призвела до порушення права засудженого на захист, зокрема позбавила його права бути присутнім під час розгляду провадження, давати пояснення з приводу поданої апеляційної скарги, наводити доводи на обґрунтування своєї позиції, виступати в судових дебатах, скористатися іншими процесуальними правами тощо, тим самим апеляційний суд також допустився порушення вимог ст. 7 КПК України щодо дотримання принципів диспозитивності та змагальності сторін.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги засудженого про порушення апеляційним судом вимог ст. 405 КПК України, є слушними.
А тому касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, - скасувати, а кримінальне провадження призначити до нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та прав сторін розглянути апеляційну скаргу засудженого, а також перевірити інші доводи викладені у касаційній скарзі, після чого ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року щодо засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3