В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.01.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городовичі, Старосамбірського району Львівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого водієм, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
21 липня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген LТ 35», н/з НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Собранецькій в м. Ужгород, у напрямку від Об`їзної дороги м. Ужгород до вул. Митна біля перехрестя з вул. Срібляста, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів тільки гальмування, а застосував маневрування ліворуч та допустивнаїзд на пішохода ОСОБА_6 на смузі зустрічного руху, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю і пояснив, що 21 липня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Фольксваген LТ 35», н/з НОМЕР_1 , в м. Ужгород, рухаючись по вул. Собранецька у напрямку від Об`їзної дороги м. Ужгород до вул. Митна, перед автобусною зупинкою «Аеропорт» за пішохідним переходом, зі сторони аеропорту йому на дорогу раптово вибіг потерпілий ОСОБА_6 Рухаючись зі швидкістю приблизно 50 км/год. і не встигаючи загальмувати, він виїхав на зустрічну смугу руху та намагався уникнути наїзд на потерпілого. Однак, маневруючи автомобілем, потерпілий вдарився з боку об його автомобіль і внаслідок удару впав на проїжджу частину дорогу. Після дорожньо-транспортної пригоди він відразу зупинив свій автомобіль та було викликано швидку допомогу, після чого поїхав у лікарню з потерпілим, де допомагав останньому. Завдану шкоду потерпілому відшкодував та про вчинене шкодує. З урахуванням думки свого захисника просить призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю потерпілого ОСОБА_6 . Про обставини дорожньо-транспортної пригоди їй нічого не відомо, так як очевидцем самої події вона не була. Потерпілий ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства з уродженою генетичною хворобою. З травня минулого року її син втратив зір та часто перебігав дорогу в тому місці, де трапилася дорожньо-транспортна пригода критичного дня. Прибувши на місце пригоди, до приїзду швидкої і коли її син ще лежав на дорозі, обвинувачений ОСОБА_4 також знаходився на місці пригоди і чекав на швидку. Претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, так як всі завдані їй та потерпілому збитки обвинуваченим відшкодовані, просить суворо не карати ОСОБА_4 і призначити йому покарання у виді штрафу.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого і потерпілої та оглядом матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках не перебуває та раніше не судимий.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пунктів 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, зокрема ступінь необережної форми вини дій обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилось у визнанні вини, відношенні до потерпілого та добровільному відшкодуванні завданих збитків, відсутність у потерпілої претензій до обвинуваченого та прохання останньої суворо його не карати, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також зважаючи на особу винного, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК України штрафу. Таке покарання на думку суду буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги, що професія водія для обвинуваченого ОСОБА_4 є єдиним засобом заробітку, а також наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, для утримання якої йому знадобиться транспортний засіб, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити міру покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1580 грн., з яких за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу в сумі 790 грн. та судової автотехнічної експертизи у сумі 790 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання про речовий доказ суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1580 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят) гривень процесуальних витрат за проведення експертиз.
Речовий доказ: автомобіль марки «Фольксваген LТ 35», н/з НОМЕР_1 залишити у ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1