В И Р О К
іменем України
"06" серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України,

з середньою освітою, працюючого неофіційно водієм в

ТОВ «Пустовіт», розлученого, який має неповнолітню

дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

31.03.2009 року вироком Деснянського районного суду

м.Києва за ст.ст.185ч.2, 186 КК України, із застосуваням

ст.70 КК України, на 4 роки позбавлення волі, на підставі

постанови Володимирецького районного суду Рівненської

області від 09 лютого 2011 року невідбута частина покарання

у виді позбавлення волі замінена більш м`яким покаранням

у виді виправних робіт на строк 1 рік 11 місяців,

- у вчиненні злочину, передбаченого ст.185ч.2 КК України,-

встановив:
ОСОБА_4 08 серпня 2012 року, працюючи неофіційно таксистом на орендованому автомобілі «Деу Ланос» д/н НОМЕР_1 , приблизно о 02 годині 30 хвилин, знаходячись на Русанівській Набережній у м.Києві, з метою надання послуг з пасажироперевезення, взяв у якості пасажира раніше незнайомого йому ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_4 заїхав на АЗС «Окко», що розташована за адресою: м.Київ, проспект Броварський, 20-3 для того, щоб заправити автомобіль за рахунок клієнта у якості оплати за послуги з перевезення. Для розрахунку ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 свою банківську картку, з якою останній направився до каси АЗС для здійснення оплати за пальне, однак не будучи обізнаним про номер пін-коду повернувся до автомобіля, після чого до приміщення АЗС до каси для здійснення оплати за пальне пішов зі своєю карткою сам ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 залишився біля автомобіля.

В цей час, ОСОБА_4 , приблизно о 03 годині 00 хвилин, помітив на задньому сидінні свого автомобіля залишені пасажиром ОСОБА_5 особисті речі останнього, при цьому у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю ОСОБА_5 , який знаходився в приміщенні АЗС та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля, завів двигун та залишив територію АЗС з речами потерпілого, тим самим повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_5 , а саме сумку останнього, вартістю 1200 гривень, в якій знаходилось наступне майно:

-гаманець чорного кольору, вартістю 800 гривень;

-гроші у сумі 7 гривень та 300 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України гривні до інозеномної валюти, встановленого 08 серпня 2012 року, станом на день події становило 2397 гривень 90 копійок;

-мобільний телефон «Нокіа Е52», вартістю 2200 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє;

-мобільний телефон «Самсунг В2710», вартістю 2000 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє;

-дві банківські картки «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_5 , які матеріальної цінності для потерпілого не представляють;

-візитниця коричневого кольору, вартістю 400 гривень, в якій знаходились ліцензії на ім`я ОСОБА_5 , що матеріальної цінності для потерпілого не представляють.

А також, поряд з цим, заволодів, належною ОСОБА_5 сумкою чорного кольору, вартістю 400 гривень, в якій знаходився ноутбук «Тошиба», вартістю 3362 гривень та інтернет-модем «МТС Коннект», вартістю 400 гривень.

Залишивши місце події з викраденим майном, що належало потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 13216 гривень 90 копійок, ОСОБА_4 розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 13216 гривень 90 копійок.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, вищезазначені обставини підтвердив та детально і послідовно пояснив, що дійсно 08 серпня 2012 року, він, працюючи неофіційно таксистом на орендованому автомобілі «Деу Ланос» д/н НОМЕР_1 , приблизно о 02 годині 30 хвилин, знаходячись на Русанівській Набережній у м.Києві, з метою надання послуг з пасажироперевезення, взяв у якості пасажира раніше незнайомого йому ОСОБА_5 . В подальшому, він заїхав на АЗС «Окко», що розташована за адресою: м.Київ, проспект Броварський, 20-3 для того, щоб заправити автомобіль за рахунок клієнта у якості оплати за послуги з перевезення. Для розраунку ОСОБА_5 надав йому свою банківську картку, з якою він направився до каси АЗС для здійснення оплати за пальне, однак не будучи обізнаним про номер пін-коду повернувся до автомобіля, після чого до приміщення АЗС до каси для здійснення оплати за пальне пішов зі своєю карткою сам ОСОБА_5 , а він, ОСОБА_4 , залишився біля автомобіля. В цей час, приблизно о 03 годині 00 хвилин, він помітив на задньому сидінні свого автомобіля залишені пасажиром ОСОБА_5 особисті речі останнього, які вирішив викрасти. З цією метою, скориставшись відсутністю ОСОБА_5 , який знаходився в приміщенні АЗС та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, він сів за кермо автомобіля, завів двигун та залишив територію АЗС з речами потерпілого, викравши їх таким чином, а саме сумку потерпілого ОСОБА_5 , в якій знаходилось наступне майно: гаманець чорного кольору; гроші у сумі 7 гривень та 300 доларів США; мобільний телефон «Нокіа» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС»; мобільний телефон «Самсунг» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф»; дві банківські картки «Приват Банк»; візитниця коричневого кольору, в якій знаходились ліцензії на ім`я ОСОБА_5 , а також, поряд з цим, заволодів, належною ОСОБА_5 сумкою чорного кольору, в якій знаходився ноутбук «Тошиба» та інтернет-модем «МТС Коннект». Залишивши місце події з викраденим майном, що належало потерпілому ОСОБА_5 , він розпорядився викраденим на власний розсуд.

Свою винність ОСОБА_4 визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що зробив для себе відповідні висновки, послався на те, що вчинив злочин через скрутне матеріальне становище, а також зазначив, що з доказами зібраними по справі, в тому числі з показаннями потерпілого, свідків, переліком та вартістю викраденого майна, що зазначена в обвинувальному висновку, згоден повністю, послався на те, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі, який не має до нього будь-яких претензій, при цьому фактичні обставини справи не оспорював.

Поряд з цим, ОСОБА_4 просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», оскільки він станом на момент набрання вказаним законом чинності мав неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому просив звільнити його від призначеного судом покарання на підставі ст.1 п .«в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Крім того, в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що свою вину визнав повністю, виявив бажання, щоб докази, що стосуються фактичних обставин справи не досліджувались судом.

Дані підсудним ОСОБА_4 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.299 КПК України, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Винність ОСОБА_4 , крім його визнавальних показань, підтверджується, також, сукупністю зібраних по справі досудовим слідством доказів, на дослідженні яких підсудний не наполягав.

Таким чином, на підставі наведеного, суд робить висновок про доведеність винності ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст.185ч.2 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу підсудного, який працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому завдану злочином матеріальну шкоду та останній не має до підсудного будь-яких претензій, раніше був судимий (т.1 а.с.88-103, 123, 132).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття підсудного та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, даних про його особу, конкретних обставин справи, обставин, які пом`якшують покарання підсудного, враховуючи поряд з цим, що ОСОБА_4 вчинив новий умисний злочин, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість під час відбування покарання у вигляді виправних робіт, що було визначене останньому постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 лютого 2011 року, якою невідбута частина покарання у виді позбавлення волі, що була призначена ОСОБА_4 вироком Деснянського районного суду м.Києва від 31 березня 2009 року у вигляді 4 років позбавлення волі, була замінена більш м`яким покаранням у виді виправних робіт на строк 1 рік 11 місяців з відрахуванням 20% заробітної плати в доход держави, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України, крім того, остаточне покарання ОСОБА_4 повинне бути призначене за правилами ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням положень ст.72 КК України, відповідно до яких невідбута ОСОБА_4 частина покарання у вигляді 1 року 11 місяців виправних робіт становить 7 місяців 20 днів позбавлення волі.

Поряд з цим, вирішуючи клопотання підсудного ОСОБА_4 про звільнення його від призначеного судом покарання на підставі ст.1 п .«в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, оскільки він станом на момент набрання вказаним законом чинності мав неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , роз`яснивши підсудному правові наслідки застосування амністії та звільнення від відбування покарання та право підсудного заперечувати проти застосування амністії, при цьому останній не заперечував проти застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, вислухавши думку прокурора, який заперечив проти застосування вказаного закону про амністію щодо ОСОБА_4 , оскільки останній за попереднім вироком був засуджений, в тому числі за тяжкий злочин, передбачений ст.186ч.2 КК України, невідбута частина покарання за який підлягає призначенню за сукупністю вироків, що виключає застосування до ОСОБА_4 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст.86 КК України, амністія оголошується Законом України відносно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

При цьому підстави, за наявності яких особу може бути звільнено від відбування покарання, визначені ст.ст.1-5 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, звільнено від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, може бути засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України, що не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно положень ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, виконання даного Закону покладається на суди та застосовується, у даному випадку, за заявою самої особи, її захисника чи законного представника.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Згідно з даними копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві 24 липня 2003 року (серія НОМЕР_2 ), на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1451 від 24.07.2003 року, вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_4 (т.1 а.с.102).

Виходячи з положень ст.12 КК України, кримінально карне діяння, передбачене ст.185ч.2 КК України, що поставлене ОСОБА_4 в провину відноситься до злочинів середньої тяжкості, тобто не відноситься до визначених ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року обмежень в частині класифікації злочинів, оскільки не є злочином тяжким чи особливо тяжким.

Крім того, обставин, передбачених п.п.«а» - «є» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, які б виключали застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року щодо ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про моживість звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного цим вироком суду, на підставі ст.1 п .«в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Речові докази по справі: сумку чорного кольору, мобільний телефон «Самсунг В2710», інтернет-модем «МТС Коннект», гаманець чорного кольору та візитницю коричневого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_5 та повернуті останньому на зберігання під розписку слід залишити у володінні та розпорядженні потерпілого ОСОБА_5 .

Судових витрат по справі немає.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 на суму 8366 гривень 90 копійок на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, у зв`язку з повним добровільним відшкодування підсудним ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди, про що останній надав відповідну заяву (т.1 а.с.132).

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України (1960 року), ст.86 КК України, Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, суд,-

засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.185ч.2 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 31.03.2009 року у виді 1 року 11 місяців виправних робіт, яке з урахуванням положень ст.72 КК України становить 7 місяців 20 днів позбавлення волі, і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Речові докази по справі: сумку чорного кольору, мобільний телефон «Самсунг В2710», інтернет-модем «МТС Коннект», гаманець чорного кольору та візитницю коричневого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_5 та повернуті останньому на зберігання під розписку залишити у володінні та розпорядженні потерпілого ОСОБА_5 .

Судових витрат по справі немає.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 на суму 8366 гривень 90 копійок на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди залишити без задоволення, у зв`язку з повним добровільним відшкодування ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди (т.1 а.с.132).

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування остаточного покарання, призначеного даним вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 13 серпня 2015 року у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на підставі ст.1 п .«в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду м.Києва протягом 15 діб через Дніпровський районний суд м.Києва.

Суддя: