Ухвала іменем україни 21 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_10,

суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянувши касаційну скаргу з доповненнями до неї захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року,

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1, проживає АДРЕСА_2, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 104937 грн. 50 коп., з яких: 86 236 грн. відшкодування моральної шкоди, 14701 грн. 50 коп. - матеріальні витрати, 4000 грн. - витрати на правову допомогу.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 20 год. 40 хв., керуючи власним технічно справним автомобілем марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись по проїжджій частині вул. Братиславська зі сторони пр-ту Лісового в напрямку пр-ту Броварського в м. Києві у п'ятій смузі руху при наявності п'яти смуг попутного напрямку руху, зі швидкістю 65-75 км/год, яка перевищувала максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги 60 км/год, допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку та проявив неуважність до її змін, при виникненні небезпеки для руху, якою для нього був пішохід ОСОБА_4, який переходив проїжджу частину вул. Братиславська у непередбаченому для цього місці зправа наліво відносно руху керованого ОСОБА_2 автомобілем, і якого об'єктивно спроможний був завчасно виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля до повної зупинки або небезпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, продовжив свій рух далі, внаслідок чого напроти будинку №3 по вул. Братиславська в м. Києві, передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який від отриманих травм помер на місці події. Згідно висновку експерта №2271/2 від 11.11.2013 року смерть ОСОБА_4 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з настанням смерті потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

У касаційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин викладених у вироку, вказує що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що привело до істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на несправедливе вирішення судом цивільного позову потерпілої, вважає, що шкода повинна бути відшкодована ТзДВ «Альянс Україна», в якій ОСОБА_2 застрахував цивільно-правову відповідальність. Крім того, захисник указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України , зазначає при цьому, що в ухвалі відсутні мотиви та підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в ній доводи захисту.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі та доповненнях до неї, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, районний суд зробив на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, зокрема на підставі показань самого засудженого, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, експертів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, даних, що містяться у протоколах слідчих дій, а саме протоколів слідчого експерименту, висновків експертів №28/ат від 15.02.2013 року та №2271/2 від 11.11.2013 року, та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у вироку. Підстав оцінювати критично показання свідків у суду не було, оскільки вони не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.

Отже, наведені докази в сукупності спростовують доводи захисника викладені у скарзі про відсутність доказів винності ОСОБА_2

Крім того, як убачається з мотивувальної частини вироку, районний суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_2 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст. 12 вказаного Кодексу відноситься до категорії тяжких, особу винного, котрий за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи,має на утриманні двох неповнолітній дітей, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, надав змістовні, повні та правдиві свідчення про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, та з урахуванням сукупності цих обставин обґрунтовано визнав їх пом'якшуючими вину обставинами, які стали підставами для застосування положень статей 75,76 КК України.

За встановлених фактичних обставин справи дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно. Покарання засудженому суд призначив відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, при наявності тих обставив, які наведені у касаційній скарзі захисника, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів захисника про порушення вимог цивільного законодавства при задоволені цивільного позову потерпілої ОСОБА_3 та вважає, що належним цивільним відповідачем має бути ТзОВ «Альянс Україна» у якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, то вони є необґрунтованими, так як суд першої інстанції при визначенні цивільного позову з дотриманням вимог статей 128, 129 КПК України та з урахуванням страхових виплат проведених ТзОВ «Альянс Україна», ухвалив у даному випадку стягнути з засудженого шкоду, що узгоджується із положеннями статей 23, 1167 ЦК України.

Як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи захисника ОСОБА_1, за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою, та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Разом із тим, у поданій скарзі не наведено обставин, передбачених статтями 412 , 413 КПК України , які би свідчили про істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тим більше, що суд з достатньою повнотою дослідив матеріали кримінального провадження, які стосуються об'єму обвинувачення ОСОБА_2

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги з доповненнями не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненнями до неї захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12