Справа № 362/1708/15-к
Провадження № 1-кп/362/145/15
ВИРОК
Іменем України
07.05.2015 року м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, -
26 січня 2015 року, близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та разом з невстановленою особою чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі невстановлена особа), знаходячись неподалік ринку «Западинський» в м. Василькові Київської області, вступили у злочинну змову, домовившись про вчинення таємного викрадення чужого майна.
Далі, близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_5 разом з невстановленою особою, зайшли на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де невстановлена особа завчасно заготовленим металевим ломом пошкодила металопластикове вікно.
Після чого, ОСОБА_5 та невстановлена особа, проникли до середини будинку, де користуючись відсутністю господарів, діючи повторно, таємно протиправно заволоділи майном ОСОБА_7 , а саме: ноутбуком, марки «Асус», який знаходився в сумці, загальною вартістю 6000 гривень та диском накопичення інформації, об`ємом пам`яті 1000 Гб, вартістю 2000 гривень.
В подальшому, ОСОБА_5 з невстановленою особою, перебуваючи в приміщенні будинку, почули що господар повернувся, і продовжуючи виконувати свій злочинний умисел направлений на протиправне заволодіння майном, через пошкоджене металопластикове вікно вилізли на територію домоволодіння та разом з викраденим майном намагались зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення. В цей час з-за будинку разом зі своїм собакою з`явився ОСОБА_7 , який побачив в руці ОСОБА_5 свою сумку з ноутбуком та наказав зупинитись. Не дивлячись на вимогу господаря будинку припинити свої протиправні дії і явно усвідомлюючи те, що їхні дії перестали носити таємний характер, ОСОБА_5 , тримаючи в руці сумку з ноутбуком, та невстановлена особа, яка тримала диск накопичення інформації, почали тікати та заскочили на паркан, яким огороджена територія даного домоволодіння. У цей час собака господаря наздогнав ОСОБА_5 та схопивши за штанину, повалив останнього на землю та почав кусати за ноги. При цьому ОСОБА_5 випустив з рук сумку з викраденим ноутбуком. Далі ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_5 та коліном, притиснув його до зелі, долаючи опір останнього та відтягуючи собаку. В цей час, почувши крики ОСОБА_5 , з-за паркану виглянула невстановлена особа, яка усвідомлюючи при цьому протиправний характер своїх дій, демонструючи стартово-шумовий револьвер «Blow 38» № НОМЕР_1 калібру 9 mm, здійснив з нього постріл в напрямку ОСОБА_7 . Останній, прийнявши вказаний постріл як реальну небезпеку своєму життю та здоров`ю, з метою самозахисту схопив із землі металевий карниз та наніс один удар по правій руці невстановленої особи, таким чином вибивши з руки вищевказаний револьвер. Користуючись тим, що ОСОБА_7 відволікся, ОСОБА_5 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши всіх дій які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, заскочив на паркан, залишивши при цьому викрадений ним ноутбук на землі та разом з невстановленою особою зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.
Головуючим у кримінальному провадженні з`ясована думка учасників судового розгляду про те, які докази треба дослідити та про порядок їх дослідження.
Прокурор не заперечував проти подальшого розгляду кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись вивченням доказів, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 ..
Судом з`ясована думка всіх учасників судового провадження стосовно подальшого розгляду кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України визнав повністю і показав, що 26.01.2015 року близько 18-00 години він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_8 . При зустрічі ОСОБА_8 йому розповів, що є можливість швидко заробити гроші. Він йому розповів, що по суті йому ОСОБА_5 нічого не потрібно робити, а просто піти з ним і робити те, чим вони раніше з ним займалися, а саме, він раніше з ним займався крадіжками, за що був судимий за ст. 185 КК України. Після цього, він погодився на його пропозицію і вони вдвох на автобусі приїхали в район Васильківської ЦДР. Після цього, він з ним направився по одній з вулиць м. Василькова Київської області назви якої він не знає. Через 15-20 хвилин вони підійшли до незнайомого йому будинку, при цьому ОСОБА_8 сказав йому, що в нього це варіант і сказав, що в будинку нікого немає, бо зараз 18-та година, а світло в будинку не світиться, а це означає, що в будинку нікого немає. Після цього, ОСОБА_8 сказав, що він зараз подивиться і переліз через огорожу даного будинку. Десь через хвилини дві він його покликав і він теж переліз через огорожу і вони разом підійшли до вказаного будинку. Після чого, ОСОБА_8 сказав йому, щоб він дивися в сторону хвіртки і дав йому одну пару будівельних рукавиць, а другу пару взяв собі. Після цього, ОСОБА_8 дістав із сумки, яка була з ним, металеву пластину розміром 30-40 см завдовжки і шириною 2 см, а товщиною 4-5 мм. Він цією пластиною пошкодив металопластикове вікно і заліз в будинок, після чого він заліз в будинок за ним. ОСОБА_8 попросив у нього телефон, бо у приміщенні було достатньо темно, а в його телефоні був ліхтарик. Вони разом спочатку попали в приміщення кухні і столову даного будинку. Біля дивану він ОСОБА_5 побачив сумку з ноутбуком, а ОСОБА_8 щось шукав біля каміну. Після цього він ОСОБА_5 почув, що в будинку відкриваються вхідні двері і він зрозумів, що прийшов господар. Після цього він з ОСОБА_8 підбіг до вікна, ОСОБА_8 вискочив першим, а він за ним. Після того зразу за кутом будинку він побачив якогось чоловіка з собакою. І в цей час між ним ОСОБА_5 і цим чоловіком виникла невелика пауза і він з ОСОБА_8 почали тікати. ОСОБА_9 , яка була з тим чоловіком без команди кинулась за ним, він спочатку її відбив, коли добіг до огорожі собака його схопила за ногу, він відбивався від неї, сумка з ноутбуком йому перешкоджала в цьому і після цього він її викинув на подвір`я. І знову намагався перелізти через огорожу, але собака знову схопила його за ногу і в цей час господар почав стягувати його до низу, в цей момент собака перехопила його за інше місце ноги і він відчув сильний біль і відпустив руки з огорожі через яку намагався перелізти, після цього господар повалив його на землю. Після цього він почув голос ОСОБА_8 за огорожею, який сказав цьому господарю: «відпусти його». Господар трішки відволікся і собака в цей момент вкусила його за голову, після чого господар відпустив його і взяв якусь палку і вдарив нею його по спині і наказав йому, щоб він не рухався, а сам пішов до огорожі з собакою і почав відкривати ворота. Коли господар відійшов від нього, він ОСОБА_5 піднявся з землі і перескочив через огорожу на сусідню ділянку, пробігши в подальшому ще кілька земельних ділянок і вибіг десь біля лісу і пішов по дорозі в сторону села Залізний Хутір, а після чого звернув в сторону військового містечка і пішов там до свого знайомого у якого є собака. Прийшовши до нього, він йому розповів, що його покусав собака, і попросив його, що в разі чогось, щоб він підтвердив, що його ОСОБА_5 покусала його собака, а не чужа. По дорозі у військове містечко він зустрів невідомого чоловіка і попросив у нього телефон і зателефонував ОСОБА_10 і сказав, щоб він пішов до нього додому, бо його сильно покусала собака. Після цього він пішов до себе додому, переодягнувся, помив рани, а потім поїхав на швидку допомогу. Свій одяг, який був вимазаний та в крові від укусів собаки, він по дорозі викинув у смітник. На приймальний покій Васильківської ЦРЛ він прибув зі своїм товаришем ОСОБА_11 у якого є собака, щоб той підтвердив, що ОСОБА_5 покусала його собака. І в цей момент на приймальний покій зайшли працівники міліції, які розпитали, що сталося, на що вони дали деякі пояснення, а після цього їх обох повели в міліцію. Жорсткого диску, який був чи в будинку, чи в сумці ноутбуку, як вказано в обвинувальному акті він не бачив і його не брав, також в той день він не бачив пістолета у ОСОБА_12 та не чув пострілів. У вчиненому щиро розкаявся.
Прокурором в судовому засіданні були надані матеріали кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:
· ксерокопія паспорта ОСОБА_5 ;
· вимога про судимість на ОСОБА_5 , з якої вбачається, що останній засуджений 13.03.2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
· характеристика з місця проживання ОСОБА_5 , з якої вбачається, що останній характеризується посередньо;
· довідки лікарів психіатра та нарколога на ОСОБА_5 , з яких вбачається, що останній на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває;
· довідка Васильківського РП Фастівського МРВ КВІ Київської області, що ОСОБА_5 перебуває у них на обліку з 18.04.2014 року по даний час;
· копія вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року відносно ОСОБА_5 , яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю
Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_5 у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_5 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ГІБ МВС України ОСОБА_5 раніше судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 : щире каяття.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю 2( два) роки.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи посередню характеристику на ОСОБА_5 за місцем його проживання, те, що він раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи, оскільки його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_5 застосовує вимоги ч. 1 ст. 71 КК України щодо часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року, яка становить 5 (п`ять) років позбавлення волі, до покарання, призначеного за даним вироком, і призначає йому покарання у виді тримання під вартою з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, оскільки ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин під час іспитового строку, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Судові витрати за проведення в НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області судово-балістичної експертизи №3-01/295 від 03.03.2015 року в розмірі 245,52 грн. необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком суду законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначити, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 5 (п`яти) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з часу його затримання, а саме: з 26.01.2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком суду законної сили.
Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати за проведення в НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області судово-балістичної експертизи №3-01/295 від 03.03.2015 року в розмірі 245,52 грн.(двісті сорок п`ять гривень 52 копійки) на користь держави Україна.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1