Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_18
суддів ОСОБА_19 і ОСОБА_20
при секретарі судового засідання ОСОБА_21

розглянувши у судовому засіданні в кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

за участю прокурора ОСОБА_22,
засудженого ОСОБА_5,
потерпілої ОСОБА_8,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_5 з вимогами про перевірку постановлених щодо нього судових рішень.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2013 року ОСОБА_5. засуджено за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Вказаним вироком засуджено також і ОСОБА_9, судові рішення щодо якого не оскаржено.

На відшкодування моральної шкоди зОСОБА_5 та ОСОБА_9 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_10 ухвалено стягнути 100 000 грн.

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_8 ухвалено стягнути відповідно 21 789 грн. та 100 000 грн.

На відшкодування матеріальної шкоди зОСОБА_5 та ОСОБА_9 солідарно на користь потерпілого ПТ «Ломбард-Скарбниця» ухвалено стягнути 1 077 грн.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2013 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

В касаційній скарзі та доповненнях до неї, засуджений посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до неправильного застосування кримінального закону, що в свою чергу вплинуло на призначення йому такого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає засуджений також і про те, що апеляційний суд не надав належної уваги недолікам, допущеним місцевим судом, внаслідок чого постановив незаконне судове рішення, яке на думку засудженого, також підлягає скасуванню. Обґрунтовуючи скаргу, засуджений твердить, що вирок щодо нього ґрунтується на показаннях іншого засудженого - ОСОБА_9, який неодноразово змінював їх, та обмовив ОСОБА_5 Також скаржник зазначає, що викладені у вироку показання свідка ОСОБА_17, якими обґрунтовано його вину, не відповідають дійсним показанням цього свідка, наданим в судовому засіданні. Крім того, засуджений твердить, що суд не надав належної оцінки його показанням в судовому засіданні, що, на його думку, є порушенням його права на захист та тягне за собою безумовне скасування вироку. Також порушенням його права на захист ОСОБА_5 вважає ненадання судом йому можливості ознайомитись з матеріалами провадження. ОСОБА_5 також твердить, що при призначенні йому покарання суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, зокрема не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, та обставини, що пом'якшують покарання. Так засуджений твердить, що суд не зважив на наявність на його утримання двох неповнолітніх дітей, на ряд позитивних характеристик, як з місця проживання, так і з місця роботи.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 25 січня 2013 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, по АДРЕСА_2, за попередньою змовою із ОСОБА_9 з метою вбивства та заволодіння майном раніше знайомої йому ОСОБА_13, накинув і стягнув на шиї потерпілої петлю із дроту подовжувача електромережі, та тримав її до тих пір, поки ОСОБА_13 не перестала чинити опір та подавати ознак життя й таким чином заподіяв потерпілій небезпечні для життя тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням її смерті, після чого заволодів майном останньої загальною вартістю 6 141 грн. 20 коп.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав касаційну скаргу, потерпілу, яка вважала судові рішення законними та обґрунтованими, прокурора, яка підтримала касаційну скаргу засудженого, та вважала за необхідне скасувати судові рішення й призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» зазначено, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Зазначені вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України суд належним чином не виконав.

Як вбачається з вироку, суд визнав доведеним що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 вчинили умисне вбивство ОСОБА_13 з корисливих мотивів за попередньою змовою.

На підтвердження висновку про наявність у діях засуджених попередньої змови на умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_13 та на спростування показань ОСОБА_9 про непричетність до вбивства, суд у вироку зазначив, що засуджені вирішили скоїти напад на потерпілу в той час, коли їхали в автомобілі. Засуджений ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що в автомобілі ОСОБА_5 пропонував йому вчинити напад на ОСОБА_13, а не вбивство останньої. Доказів того, що засуджені вчинили вбивство за попередньою змовою суд у вироку не навів.

Заперечуючи свою участь у вбивстві ОСОБА_13 засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні стверджував, що на подвірʼя домоволодіння потерпілої він не заходив, оскільки остання повідомила, що вільного помешкання для тимчасової оренди у неї немає. Зазначене твердженняОСОБА_5 перевіреним не було. Ані потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - дочки ОСОБА_13, ані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які на той час тимчасово проживали в будинку ОСОБА_13, не були допитані з питання про наявність чи відсутність наміру у останньої здавати в оренду частину житла.

Відхиляючи показання ОСОБА_5 щодо його непричетності до вбивства ОСОБА_13, суд у вироку послався на показання ОСОБА_9, які вважав достовірними. В той же час суд визнав неправдивими показання ОСОБА_9 про те, що він утік з будинку, коли побачив, що ОСОБА_5 почав душити ОСОБА_13 Така неоднозначна оцінка показань засудженого ОСОБА_9 судом у вироку не мотивована.

Висновок про те, що засуджені вбили ОСОБА_13, оскільки вона знала ОСОБА_5, суд зробив без урахування того, що їх поблизу домоволодіння потерпілої бачили свідки, а автомобіль, на якому приїхали засуджені, стояв поблизу домоволодіння потерпілої. Тому вказаний висновок є непереконливим.

Сумнівним є посилання суду у вироку, як на докази, на показання свідка ОСОБА_16, оскільки останній пояснював, що в день убивства ОСОБА_13 він зустрічав останню на вулиці і розмовляв із нею після 17 годині, що суперечить установленому судом часу вчинення вбивства.

Посилання суду у вироку, як на докази, на матеріали досудового розслідування, протирічать вимогам ч. 12 ст. 290 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні, передбачені частиною девʼятою вказаної статті, дані про відкриття матеріалів стороні захисту.

За наявності вказаних істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства вирок суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не можна вважати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню щодо обох засуджених, обвинувачення яких тісно повʼязані і таке рішення не погіршує становища ОСОБА_9

Оскільки апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції недоліки, не усунув їх, то скасуванню підлягає й ухвала апеляційного суду.

Під час нового судового розгляду слід дотриматись вимог кримінального процесуального закону, та в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 433, ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу засудженогоОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_9 скасувати й призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_20 ОСОБА_19