ВІЙСЬКОВИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІЙСЬКОВО-МОРСЬКИХ СИЛ
УХВАЛА

Іменем України

"
12 " липня 2007 року м.
Севастополь

Колегія
суддів військового апеляційного суду Військово-Морських Сил

у
складі: головуючого ЛЕСЯ В.І.,

суддів НІКІТІНА
Г.В., ЮНЕНКА М.О.,

за
участю старшого помічника військового прокурора Сімферопольського гарнізону
Антоненка В.Ю., засудженого ОСОБА_1 та захисника-адвоката ОСОБА_2.

розглянувши
у судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника-адвоката
ОСОБА_2,

на вирок
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону від 14 травня 2007 року,
яким військовослужбовець військової частини А3835 матрос

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Ялта Автономної Республіки Крим, раніше не
судимий, на військовій службі з квітня 2006 року,

засуджений
за ч. 2 ст. 406 КК України, із застосуванням ст. ст. 69 і 60 того ж КК, до арешту строком на 3 місяці.

ОСОБА_1
визнано винним у порушенні статутних правил взаємовідносин між
військовослужбовцями, що виявилось в заподіянні легких тілесних ушкоджень, за
наступних, як зазначено у вироку, обставин.

Біля 22
години 8 грудня 2006 року ОСОБА_1 під час несення спільної служби в добовому
наряді з матросом ОСОБА_3 робітниками їдальні, намагаючись перекласти на
останнього свої службові обов'язки мийника посуду, спровокував конфлікт, в ході
якого, показуючи свою фізичну перевагу та порушуючи порядок військових
відносин, наніс матросу ОСОБА_3, з
яким у відносинах
підлеглості не перебував,

Справа №
11-38/2007

декілька ударів
рукою в голову, завдавши забої, садна обличчя та лівої вушної раковини тобто
легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я.

Захисник
засудженого у своїй апеляції вважає вирок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні
злочину необгрунтованим і просить його скасувати, а справу повернути прокурору
на додаткове розслідування через однобічність дізнання та досудового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення
процесуальних прав учасників процесу. При цьому зазначається, що слідчий і суд
проігнорували показання ОСОБА_1 щодо причин виникнення конфлікту і не
врахували, що він знаходився в стані необхідної оборони. В діях ОСОБА_1
відсутній склад військового злочину - порушення статутних правил взаємовідносин
між військовослужбовцями, а показання свідків не заслуговують довіри, оскільки
є похідними від показів потерпілого.

Заслухавши
доповідь головуючого, пояснення захисника та засудженого, які підтримали
апеляцію, прокурора, що запропонував залишити вирок без зміни, а також
перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, військовий апеляційний суд
вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки
суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні пред'явленого йому злочину
відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на досліджених у
судовому засіданні доказах, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Потерпілий
ОСОБА_3 послідовно показував, що увечері 8 грудня 2006 року під час несення
служби в добовому наряді робітниками їдальні між ним та ОСОБА_1 виникла
суперечка з приводу миття посуду, в ході якої останній повалив його на підлогу,
сів зверху і завдав декілька ударів в голову.

Із
справи також вбачається, що потерпілий під час досудового слідства неодноразово
допитувався, з ним проводилось відтворення обстановки та обставин події, очна
ставки і під час проведення цих слідчих дій він послідовно показував про
обставини застосування до нього насильства з боку ОСОБА_1.

Вказані
обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8, яким суд першої інстанції дав належну оцінку і правильно поклав в
основу вироку, оскільки вони були незмінними та узгоджувались між собою та
показаннями потерпілого.

Не
заперечував в судовому засіданні факту нанесення ОСОБА_3 двох ударів по обличчю
і засуджений ОСОБА_1, хоча і не визнав себе винним у застосуванні насильства
щодо потерпілого.

Твердження в
апеляції захисника про те, що суд першої інстанції проігнорував показання
ОСОБА_1 щодо причин виникнення конфлікту, є
безпідставним. Як вбачається
з вироку, суд
визнав наявність

конфліктності,
яка передувала у стосунках між ним та потерпілим і врахував при призначенні
покарання ОСОБА_1. Не. знаходився ОСОБА_1 і в стані необхідної оборони,
оскільки не піддавався суспільно небезпечному посяганню з боку ОСОБА_3.

Помилковим
є також твердження в апеляції захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу
військового злочину - порушення статутних правил взаємовідносин між
військовослужбовцями. Згідно з Законом фізичне насильство одного
військовослужбовця стосовно іншого визнається військовим злочином, що підпадає
під ознаки ст. 406 КК України, лише у випадках, коли воно, як це встановлено
ст. 401 того ж Кодексу, посягає на встановлений законодавством порядок несення
або проходження військової служби: застосовано у зв'язку з виконанням
потерпілим обов'язків по військовій службі або при виконанні хоча б одним з них
цих обов'язків. Як встановлено по справі, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в
добовому наряді, а фізичне насильство було застосовано у зв'язку виконанням
обов'язків по військовій службі.

Отже,
всупереч твердженням в апеляції, ОСОБА_1 засуджено обґрунтовано, а його дії за
ч. 2 ст. 406 КК України судом кваліфіковані правильно.

Покарання
призначено йому з урахуванням усіх обставин справи, в тому числі тих, що його
пом'якшують та обтяжують, а також даних про особу засудженого.

Обставин,
які свідчили б про неправильне застосування судом кримінального закону або
невідповідність призначеного покарання скоєному злочину та особі засудженого,
по справі не встановлено.

Що
стосується посилання в апеляції на порушення процесуальних прав учасників
процесу, то вони не є істотними і не перешкодили суду повно та всебічно
розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Враховуючи
викладене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів військового
апеляційного суду Військово-Морських Сил

ухвалила:

Вирок
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону від 14 травня 2007 року
відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_2. -
без задоволення.