У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

за участю
прокурора

Опанасюка О.В.

та
виправданого

ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 31 травня 2007 року кримінальну справу щодо
ОСОБА_1 за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи в
суді першої інстанції на вирок Миронівського районного суду Київської області
від 6 травня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

несудимого,

виправдано за ч.2 ст.364 КК України за відсутністю в його діях складу
злочину.

Органом досудового
слідства ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення в тому, що він, працюючи
начальником районного відділу Державної виконавчої служби Обухівського
районного управління юстиції Київської області, будучи службовою особою,
виконуючи як державний виконавець наказ арбітражного суду Київської області від
21 серпня 2000 року про стягнення із ЗАТ “Екост” на користь АК АПБ “Україна”
395 208,60 грн. за рахунок майна вказаного товариства, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Сосюри, 5 та іншого майна, яке належить відповідачеві на
праві власності, 23 серпня 2000 року виніс постанову про відкриття виконавчого
провадження та постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення
заборони його відчуження. Після цього, ОСОБА_1, зловживаючи службовим
становищем, всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів та іншої особистої
заінтересованості, в порушення вимог ст.ст.47, 50 Закону України “Про виконавче
провадження” від 21 квітня 1999 року та п.5.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій від 15 грудня 1999 року, не прийняв відповідних мір по виявленню
майна боржника і 29 серпня 2000 року провів опис нерухомого майна, що
знаходилось за адресою: АДРЕСА_1, а саме: головного виробничого корпусу та
адміністративно-побутового корпусу, які входили до цілісного майнового
комплексу заводу по виробництву будівельних матеріалів і конструкцій, який до
21 липня 2000 року належав на праві власності ЗАТ “Екост”, ігноруючи
інформацію, що згідно акту прийому-передачі всі основні засоби заводу, в тому
числі будівлі і споруди, на підставі рішення засновників ЗАТ “Екост” були
передані як внесок засновника до статутного фонду ДП “Регіональний центр ЗАТ
“Екост” комбінат “Ековироби-О”, що було створено шляхом реорганізації філії ЗАТ
“Екост” в ДП “Регіональний центр ЗАТ “Екост” комбінат “Ековироби-О”, тобто
провів опис майна, яке на момент опису не належало боржнику. При цьому опис
майна, в порушення вимог ст.ст.50,55,56 Закону України “Про виконавче
провадження” та п.5.6.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, проводився
без участі боржника та службових осіб дочірнього підприємства чи їх
представників. Також, ОСОБА_2, при наявності іншого майна на яке можливо було
звернути стягнення і його було достатнього для цього, описав нерухоме майно,
головний виробничий комплекс, в якому знаходились всі виробничі лінії заводу та
не провів оцінку нерухомого майна на дату його опису, взявши оцінку вказаного
майна з іншого виконавчого провадження, яке було закрите і з моменту проведення
даної оцінки пройшло більше 6 місяців, порушивши таким чином вказані у вироку
вимоги закону.

11 вересня
2000 року на дії ОСОБА_2 ДП “Регіональний центр ЗАТ “Екост” комбінат
“Ековироби-О” до Обухівського районного суду була подана скарга та позов про
виключення з опису майна і рішення по ній судом прийнято не було. 15 вересня 2000 року, ОСОБА_2, всупереч вимог ст.34
Закону України “Про виконавче провадження” та п.4.7.2. Інструкції про
проведення виконавчих дій, передав
вказане майно за актом прийому-передачі на реалізацію СДП “Укрспец`юст”. В результаті
чого, 10 жовтня 2000 року, вказане нерухоме майно було реалізовано на прилюдних
торгах ТОВ “Поступ-ХХ”, а 30 жовтня 2000 року ОСОБА_2 затвердив акт про
проведені торги, який став підставою для видання даному товариству свідоцтва
про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, внаслідок чого інтересам ЗАТ
“Екост” та ДП “Регіональний центр ЗАТ “Екост” комбінат “Ековироби-О” заподіяно
шкоду, що спричинило тяжкі наслідки.

Виправдовуючи
ОСОБА_1 за цим звинуваченням, суд вказав у вироку, що у матеріалах справи
відсутні докази, які б з переконливістю свідчили про зловживання ним службовим
становищем, тобто його виправдано за ч.2 ст.364 КК України за відсутністю в
його діях складу злочину.

В апеляційному порядку справа щодо
ОСОБА_1 не розглядалась.

У касаційному
поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції,
посилається на неповноту та однобічність судового слідства, що призвело до
необгрунтованого виправдання ОСОБА_1 у пред`явленому
обвинуваченні. Приводить доводи з приводу того, що у справі достатньо доказів,
які з переконливістю свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений
ч.2 ст.364 КК України, однак суд дав їм неправильну оцінку. Зазначає, що у
справі за наявності збитків заподіяних злочином не залучено цивільного
позивача, що є порушенням його права на
захист. З урахуванням наведеного, просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який не підтримав касаційне подання, виправданого
ОСОБА_1, який заперечував проти касаційного подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів вважає, що у задоволенні такого слід відмовити.

Викладені в поданні прокурора доводи про необгрунтованість виправдання
місцевим судом ОСОБА_1 за ч.2 ст.364 КК України, на думку колегії суддів, є
безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи,
висновки місцевого суду про визнання ОСОБА_1 виправданим у пред`явленому йому
обвинуваченні у зловживанні службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки,
відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що
мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та грунтуються на
зібраних доказах.

Такими доказами є, зокрема, матеріали
зведеного виконавчого провадження №671/948; ухвала Обухівського районного суду
від 2 лютого 2001 року про повернення скарги ЗАТ «Екост» на дії державного
виконавця як неподаної; ухвала Вищого Арбітражного суду від 21 квітня 2005 року
про відмову в задоволенні позовних вимог ДП «РЦ ЗАТ «Екост»-комбінат
«Ековироби-О» про визнання недійсними прилюдних торгів та свідоцтва про
придбання арештованого майна з прилюдних торгів; показання виправданого
ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 тощо.

Давши належну
оцінку наведеним та іншим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, місцевий
суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 діяв в межах службових
повноважень, виконуючи як державний виконавець наказ арбітражного суду
Київської області від 21 серпня 2000 року про стягнення із ЗАТ “Екост” на
користь АК АПБ “Україна” 395 208,60 грн., у справі відсутні докази, які
підтверджували б пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у зловживанні службовим
становищем і, зважаючи на те, що вичерпані всі можливості
одержання додаткових доказів, вірно визнав його невинним за вказаним
обвинуваченням.

За таких
обставин касаційний суд вважає, що вирок є законним та обгрунтованим і не
вбачає підстав для його скасування, про що йдеться у касаційному поданні. А
отже, касаційне подання прокурора слід залишити без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на вирок Миронівського районного суду Київської області від 6 травня
2006 року щодо ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок - без зміни.

С у д д і:

Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В. Мороз М.А.