ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/388/14-к
Провадження № 1-кп/210/15/15

"24" липня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження № 0003212 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Умань, Черкаської області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, пенсіонера, раніше не судимого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений, ОСОБА_7 , 15.10.2013 року приблизно о 20.00 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів ребром долоні в область голови та обличчя, а також декілька ударів ногами в область тулубу, внаслідок чого спричинив потерпілій громадянці ОСОБА_5 , тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, синцю обличчя та струсу головного мозку, які згідно висновку експерта № 2944 (2901-13) від 25.11.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали котокочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні своєї вини не визнав та дав показання, в яких зазначив, що 15 жовтня 2013 року десь 0 20год.20хв. він прийшов додому, роздягнувся, помився, почав готувати собі їжу на кухні. ОСОБА_5 перебувала вдома, прийшла, кричала на нього, погрожувала, однак він не звертав на неї уваги. Потім вона дзвонила доньці зі своєї кімнати. Зазначив, що шлюб між ними розірвано, однак вони проживають в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він зареєстрований в ній. Потерпіла подала позов про те, що він її обікрав, а також позов про його виселення. Також вказав, що вдома на кухні готував їжу, потерпілу не чіпав, а тим паче не наносив їй жодних тілесних ушкоджень, оскільки через давнішню травму не може підняти ногу щоб когось вдарити. Також вказував, що можливо в цей день випив бокал пива. Коли він вечеряв, то приїхала міліція, а також їх донька ОСОБА_8 та онук ОСОБА_8 .. ОСОБА_5 зібрала речі і пішла з ними. Він поводився спокійно як з працівниками міліції так і з родичами. Зазначив, що з онуком у нього нормальні відносини, а з донькою «натянуті», донька більше спілкується з матір`ю. Вказував, що ОСОБА_5 оговорює його, та кримінальна справа відносно нього базується виключно на показах ОСОБА_5 , яка навмисно його звинувачує, оскільки подала позов про його виселення. Цивільний позов він не визнає, оскільки він не визнає вини, тому не зобов`язаний сплачувати потерпілій ніяких компенсацій.

Зазначені показання обвинуваченого були перевірені судом шляхом дослідження показань свідків та наявних в матеріалах справи письмових доказів під час судового розгляду.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судом здійснений розгляд справи в межах висунутого обвинувачення згідно із обвинувальним актом.

Суд, здійснюючи оцінку наявних в матеріалах справи доказів, приймає до уваги тільки ті, що є власно доказами, тобто допустимими та належними у розумінні ст.ст. 85,86 КПК України.

Незважаючи на те, що обвинувачений своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, його вина повністю стверджується показами свідків, потерпілої, експерта, письмовими доказами, зібраними досудовим слідством та дослідженими в ході судового розгляду.
Так, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердила, що вона не відмовляється від обвинувачення, та показала, що 15.10.2013 року приблизно о 20год.00хв. вона перебувала за адресою мешкання - в квартирі АДРЕСА_2 та розмовляла по «скайпу» з донькою. Вона почула, що до квартири прийшов її колишній чоловік ОСОБА_7 , з яким вони розлучені з 2011 року, та прикрила двері до свої спальні, після чого хотіла продовжити спілкуватись з донькою по «скайпу», але у квартирі зникло світло і виключився комп`ютер. Вона одразу зрозуміла, що світло «вирубив» обвинувачений, так як це вже не вперше, і вона на нього накричала з цього приводу. Він був нетверезий, зайшов до спальні і почав погрожувати їй. Він повалив її на диван, вдаривши ногою, потім почав бити її руками, погрожувати їй, та душити. В цей час задзвонив її мобільний, який вона схопила та ввімкнула, і почула голос онука ( ОСОБА_8 ). Вона нічого не могла відповісти онуку, і оскільки конфлікти між нею та її колишнім чоловіком відбувались неодноразово, про що знала її донька та онук, онук мабуть здогадався, що їй потрібна допомога, і онук казав в слухавку що приїде з мамою негайно. Ці слова почув й ОСОБА_7 , який продовжував в цей час над нею знущатись. Потім вона дізналась, що після дзвінка онука, її донька ОСОБА_9 відразу викликала міліцію, а потім сіла в таксі і поїхала до неї. В цей час, ОСОБА_7 продовжував її бити ребром долоні обличчю та голові. Потім в двері квартири подзвонили, і вона зрозуміла, що це приїхала донька з онуком. ОСОБА_7 припинив знущання над нею, вона підвелася, незважаючи на те, що почувала себе погано і пішла відкривати двері і побачила, що ОСОБА_7 стоїть з ножем, і тоді вона крикнула, щоб онук був обережний, так як у ОСОБА_7 в руках ніж. Однак ОСОБА_7 пішов на кухню. Вона пустила до квартири доньку і онука, онук пішов балакати з дідом ( ОСОБА_7 ). Донька допомогла зібрати їй речі, та сказала, що викликала міліцію. Майже одразу приїхала міліція, і вона написала заяву, а потім сіла з донькою та онуком в таксі і поїхала в лікарню «тисячка» (КЗ «Криворізька міська лікарня №2 ДОР»), де її оглянув лікар. Від госпіталізації вона відмовилась, однак наступного дня їй стало гірше, і вона поїхала до лікарні, та була госпіталізована в КЗ «Криворізька міська лікарня №2 ДОР», з струсом головного мозку, де перебувала на стаціонарному лікуванні.
Заявлений цивільний позов потерпіла підтримує в повному обсязі, оскільки витратила значні кошти на лікування після побиття, зазнала моральних страждань,та до теперішнього часу лікує завдані травми.
Просила застосувати до ОСОБА_7 реальну міру покарання, оскільки він має бути ізольований від суспільства.
Свідок ОСОБА_8 , судові показав, що обвинувачений і потерпіла доводяться йому дідом і бабою. Зазначив, що після 20год00хв., більш точного часу не пам`ятає, 15 жовтня 2013 року йому зателефонувала тітка, та сказала, що розмовляла з бабусею (потерпілою) по «скайпу» та обірвався дзвінок, та яка сказала, що з бабусею щось не гаразд, її начебто б`є дід. Вони з матір`ю взяли таксі, викликали міліцію на адресу проживання бабусі. Біля дверей стояв дід і не відчиняв. Бабуся крикнула: «обережно, в нього ніж». Потім квартиру їм відчинили, бабуся сиділа, трималася за голову, у неї були сліди побоїв. Він поговорив з дідом, коли той готував їжу. Потім дід вийшов з кухні, намагався провокувати бійку, образливо виражався. Приїхала міліція. Дід казав, що все брехня, що він бабу не бив. Зазначив, що у баби і діда й раніше були конфлікти, тому вони з мамою одразу вирішили поїхати до ОСОБА_5 після дзвінка тітки. Вони забрали бабусю, вона казала, що їй погано, повезли її до лікарні, а на ранок бабі стало гірше, і її поклали на стаціонар в «тисячку».

Свідок ОСОБА_8 , судові показала, що доводиться донькою потерпілої. Свідок ствердила, що ввечері 15 жовтня 2013 року вона перебувала вдома разом зі своїм сином ОСОБА_10 , 1996р.н.. Після 20год. до них зателефонувала її молодша сестра, і сказала, що по «скайпу» спілкувалась з їхньою мамою потерпілою, однак зв`язок обірвався, тому вона дуже занепокоїлась та разом з сином намагались додзвонитись ОСОБА_5 та дізнатися, що сталося. ОСОБА_5 довго не підіймала слухавку, а потім піднявши трубку намагалась щось пояснити. Вона з сином одразу зрозуміли, що щось сталося, тому викликали таксі і зателефонували по дорозі в міліцію. Прибувши за місцем мешкання ОСОБА_5 , вони стукали, дзвонили, однак двері одразу не відкрила, а ОСОБА_5 кричала, що ОСОБА_7 стоїть з ножем біля дверей. Потім все ж таки двері відкрили, і вона побачила, що ОСОБА_5 перебуває в шоковому стані, мала сліди побоїв. По виразу її обличчя, вона зрозуміла, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 мав місце конфлікт, тому вона зібрала речі матері, та після приїзду міліції вони з сином забрали ОСОБА_5 до себе. Оскільки ОСОБА_5 погано себе почувала, вони поїхали в «тисячку», де потерпілу обстежили, вказали на необхідність госпіталізації, однак ОСОБА_5 відмовилась від госпіталізації. Разом з тим, т.я. стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився, зранку 16 жовтня вона була госпіталізована до лікарні «тисячка».

Свідок ОСОБА_11 судові показав, що 15.10.2013 року в вечірній час від чергової частини Дзержинського РВ КМУ надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 сімейна сварка. На момент приїзду за вказаною адресою, фактично на місці порушень порядку не було, за місцем виклику потерпіла заявила про побиття колишнім чоловіком - ОСОБА_7 , про що протокольно прийнята заява, опитати ОСОБА_7 не вдалося, оскільки останній перебував в неадекватному стані, можливо у стані алкогольного сп`яніння. Більше з приводу подій пояснити нічого не може.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, вважає що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими, та згідно з ст.ст. 85, 94 КПК України, є доказами, що прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Аналізуючи вищенаведені покази обвинуваченого, потерпілої та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_8 суд приходить до наступних висновків.

Так з показань обвинуваченого вбачається, що останній не заперечує, що 15 жовтня 2013 року, він дійсно був за місцем свого проживання, в квартирі АДРЕСА_2 , де в цей час перебувала й потерпіла ОСОБА_5 , яка з ним сварилась, та дійсно до квартири його мешкання прибув наряд міліції, після якого потерпілу забрали донька з онуком.
Із показань обвинуваченого, потерпілої та свідків ОСОБА_8 (доньки) і ОСОБА_8 (онука), вбачається, що між потерпілою та обвинуваченим існують неприязні відносини, пов`язані із колишніми сімейними стосунками, а також з немайновим спором щодо проживання в квартирі.
Із показань свідка ОСОБА_11 випливає, що 15 жовтня 2013 року в квартирі мешкання потерпілої та обвинуваченого виник конфлікт, у зв`язку з чим викликався наряд міліції, який прибув на місце події, після чого прийнято заяву про злочину, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження.
Суд, з урахуванням отриманих у судовому засіданні показань, приходить до висновку, що дійсно 15 жовтня 2013 року у вечірній час після 20год.00хв. в квартирі АДРЕСА_2 на ґрунті існуючих неприязних відносин виник конфлікт між потерпілою та обвинуваченою, в ході якого обвинувачений ОСОБА_7 навмисно наніс тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .
Суд не вбачає підстав для визнання показань свідків недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, враховуючи те, що свідки породжені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідчення надані під присягою.
При цьому, в ході допиту свідків, обвинуваченому надавалась можливість спростувати їх показання, так само як і судом створена можливість сторонам кримінального провадження для з`ясування достовірності показань свідків, однак будь-яких доказів недостовірності показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 обвинуваченим не пред`явлено, як і не спростовано їх.
Крім показань потерпілої, свідків, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення стверджується такими письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 жовтня 2013 року, з яких вбачається що ОСОБА_5 звернулась із повідомленням про вчинення відносно неї злочину, а саме заподіяння їй колишнім чоловіком ОСОБА_7 фізичного болю та тілесні ушкодження, після чого такі відомості внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування;
- випискою із медичної картки стаціонарного хворого № У-13262 КЗ «КМКЛ № 2 ДОР, згідно якої, ОСОБА_5 отримала травму 15.10.2013 року, травма побутова (побив чоловік), 16.10.2013 року госпіталізована, з скаргами на головний біль, запаморочення, нудоту,загальну слабкість; стан середньої важкості, діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови;.
- листком непрацездатності серії АГМ № 653985, з якого вбачається, що ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікарняному з 16.10.2013 року по 31.10.2013 року;
- висновком спеціаліста № 2901 від 18 листопада 2013 року, згідно якого на підставі судово-медичного обстеження гр. ОСОБА_5 з урахуванням даних медичної документації, у потерпілої виявлені ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин голови; синця обличчя; струсу головного мозку - які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) та давність виникнення яких може відповідати строку, що вказаний обстежуваною. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до Легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я;
- висновком експерта № 2944 (2901-13) від 25.11.2013 року, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_5 у неї малися наступні тілесні ушкодження - забій м`яких тканин голови, синець обличчя; струс головного мозку; за своїм характером виявлені ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров,я. П.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6; час виникнення ушкоджень може відповідати 15.10.2013 року; ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, та могли виникнути при обставинах вказаних в постанов про призначення судово-медичної експертизи і потерпілою; кількість спричинених ударів потерпілій травмуючим предметом (предметами) визначити не представляється можливим із-за відсутністю судово-медичиних даних.
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 16.12.2013 року, з якого вбачається, що він повністю відповідає тим показанням потерпілої, які вона давала в ході судового розгляду та на місці детально показала, як все відбувалося;
- додатковим висновком експерта № 3154 (2944-2901-13) від 20.12.2013 року, відповідно до якого, на підставі додаткової судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_5 у неї малися наступні тілесні ушкодження - забій м,яких тканин голови, синець обличчя; струс головного мозку; за своїм характером виявлені ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров,я. П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6; ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути як озброєна так і неозброєна рука, взута нога нападаючого або інші предмети з такими ж властивостями, що могло бути при обставинах вказаних в постанові про призначення судово-медичиної експертизи і потерпілою; ушкодження у потерпілої могли виникнути при обставинах, на які вказала сама потерпіла, при проведенні слідчого експеременту. Більш всього, що потерпіла в момент нанесення їй тілесних ушкоджень була звернена обличчям в сторону в напрямку дії травмуючого предмету (предметів); в момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 міг знаходитися в любому положенні.
Висновки вищевказаних експертиз, проведених у даному кримінальному провадженні науково обґрунтовані, переконливі, зроблені кваліфікованими спеціалістами і сумнівів у суду не викликають.
Крім того, за клопотанням сторін кримінального провадження на судовий розгляд було викликано експерта, який підтвердив свої висновки, та надав ґрунтовні пояснення щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої.
Суд здійснив аналіз досліджених в ході судового розгляду доказів та провів їх перевірку на належність і допустимість і вважає, їх достовірними і правдивими, оскільки вони не суперечать одне одному і не спростовуються показаннями самого обвинуваченого, в частині часу, місця, способу і механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Суд оцінює критично доводи обвинуваченого про те, що він 15 жовтня 2013 року під час сварки із потерпілою в квартирі АДРЕСА_2 не наносив їй тілесних ушкоджень, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і спростовуються показаннями потерпілої, свідків та іншими вищенаведеними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла сфабрикувала справу проти нього, не заслуговують на увагу і є безпідставними, оскільки будь-яких клопотань чи скарг в ході досудового розслідування обвинуваченим заявлено не було.Невизнання обвинуваченим вини суд оцінює виключно як тактику його захисту проти висунутого звинувачення та намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, в судовому засіданні повністю знайшло своє ствердження, пред`явлене ОСОБА_7 звинувачення.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України за ознаками: умисного легкого тілесного ушкодження, шо спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для її виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд має враховувати ступень тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність/відсутність пом"якшуючих та/або обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; те, що правопорушення він вчинив відносно особи похилого віку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, є особою пенсійного віку, на обліках у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, і вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді арешту строком на два місяці, оскільки його виправлення не можливо досягти без ізоляції від суспільства.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не вбачається.
Обираючи міру покарання у вигляді арешту, суд враховує, що оскільки ОСОБА_7 є особою похилого віку, до нього не можуть бути застосовані громадські роботи, виправні роботи, обмеження волі, а покарання у вигляді штрафу є занадто м`яким, враховуючи, що потерпіла наполягає на суворому покаранні, обвинувачений вину не визнав, і покарання у вигляді штрафу не забезпечить його перевиховання та належної правомірної поведінки в майбутньому.
Суд, керуючись ст.50, 65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Вирішуючи заявлений цивільний позов, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ст. 1166, ст.1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана особистим немайновим правам, а так само і майну фізичної особи, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
В частині вимог щодо відшкодування майнової шкоди, суд, керуючись ст. 3, 15, 16, 22, 1166 ЦК України, ст. 128 КПК України, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки повністю підтверджена належними та допустимими доказами, а саме: висновками судово-медичних експертиз, випискою №У-13262 з медичної карти стаціонарного хворого; листком непрацездатності АГМ №653985 від 31.10.2013року; чеками на придбання медикаментів від 15.10.2013р., від 16.10.2013р., від 19.10.2013р., від 17.10.2013р., від 18.10.2013р., від 21.10.2013р. та 19.10.2013р., від 20.10.2013р. та 22.10.2013р., від 22.10.2013р., від 24.10.2013р., від 28.10.2013р., від 20.10.2013р., від 19.10.2013р., та іншими.
Що стосується цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_5 на суму 5 000,00 грн., як відшкодування за нанесену їй моральну/ немайнову/ шкоду діями обвинуваченого, то суд, враховуючи положення ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 128 КПК України, вважає, що дійсно внаслідок дій обвинуваченого потерпіла відчувала тривалий час значну фізичну біль, адже отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, пережила емоційний стрес, страх за своє життя і здоров`я, враховуючи, що ушкодження їй наносив її колишній чоловік, з яким в неї склались неприязні відносини. Все це позначилося на психічному стані потерпілої, вона переносила душевні страждання через отримання тілесні ушкодження, порушився її нормальний спосіб життя, вона перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.
Однак, суд вважає, що сума відшкодування в 5 000,00 грн. є завеликою, а розмір в 2 500,00 грн. буде повністю відповідати глибині душевних та фізичних страждань потерпілої , які слід стягнути із обвинуваченого на її користь, а в решті позовних вимог слід відмовити.
При цьому суд вважає, що обвинувачений, як особа, яка отримує пенсію, має можливість відшкодувати завдану своїми неправомірними діями шкоду.
В частині вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує наступне.
Розгляд цивільного позову в кримінальному провадженні здійснюється з урахуванням положень КПК України, зокрема ст. 128-129 КПК України, а якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом та неврегульовані КПК України, до таких відносин застосовуються положення ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати сторін кримінального провадження складаються у тому числі й з витрат на правову допомогу.
Згідно з ст.. 122, 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з ообвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним процесуальні витрати.
Витрати потерпілої на правову допомогу підтверджені належними документами: договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт, розпискою про отримання коштів, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.
Перевіривши надані документи, розрахунки, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, а сааме у розмірі 1500,00грн.
Таким чином, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням на суму 1 647,79грн. (одна тисяча шістсот чотириста сім грн.. сімдесят дев`ять коп..); моральна шкода в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот грн..), процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00грн., а в решті позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.
Інші процесуальні витрати, а також речові докази відсутні, тому суд не вирішує питань стосовно їх долі.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання підлягає залишенню без змін до набрання вироку законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368-370 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці.
Запобіжний захід, обраний до ОСОБА_12 особисте зобов`язання залишити без змін до набрання вироку законної сили, після вступу вироку в законну силу взяти ОСОБА_7 під варту та відраховувати строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шкоду, завдану кримінальним правопорушенням: майнову у розмірі 1 647,79грн. (одна тисяча шістсот чотириста сім грн.. сімдесят дев`ять коп..); моральну - в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот грн..), процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00грн. (одна тисяча п`ятсот грн..).
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Матеріали кримінального провадження № 0003212 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № справи 210/388/14к, № пр. 1-КП/210/219/15.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1