Справа № 1-167/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

при секретарі Левицькій І.П.,

з участю прокурора Хіневич І.П.,

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

законного представника неповнолітнього підсудного ОСОБА_3,

захисника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, учня ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкаючого у селі Кам'яні Потоки, вулиця Зелена, будинок №18, Кременчуцького району, Полтавської області разом з матір'ю, не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 статті 186, ч.1 статті 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

14 лютого 2010 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, перебуваючи біля гімназії №6 міста Кременчука, неповнолітній ОСОБА_5, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, підійшов до ОСОБА_1 та попросив у нього мобільний телефон для того, щоб зателефонувати, на що ОСОБА_1 погодився і дав ОСОБА_5 свій мобільний телефон Nokia 2680 slide, IMEI 26066.

На прохання ОСОБА_1 повернути йому мобільний телефон, неповнолітній ОСОБА_5 відмовився його повертати і, реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, відразу ж вдарив потерпілого ОСОБА_1 лівим кулаком в ділянку носа. Після чого між ними почалася бійка, в ході якої ОСОБА_5 наніс лівим кулаком удари в обличчя ОСОБА_1, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток спинки носа із зміщенням уламків та крововиливів на голові, які згідно висновку судово-медичної експертизи №244 від 10 березня 2010 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров'я, тим самим застосувавши до потерпілого насильство, небезпечне для його життя та здоров'я. Заподіявши ОСОБА_1 вказані тілесні ушкодження та незаконно відкрито заволодівши його майном телефоном Nokia 2680 slide, ОСОБА_5 заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 800 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном, одержаним злочинним шляхом, на власний розсуд.

Крім цього, 02 березня 2010 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння біля магазину №8 ПП «Прима», розташованого по вулиці Щорса, у селі Садки, Кременчуцького району, Полтавської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_2. Діючи повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 вимагав у останнього гроші в сумі 50 гривень, погрожуючи при цьому ОСОБА_2 застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я особи.

Сприймаючи висловлені ОСОБА_5 погрози як реальні, вважаючи, що вони дійсно будуть реалізовані у разі невиконання його вимог, ОСОБА_2 витягнув гаманець та дістав з нього грошові кошти в сумі 30 гривень, після чого ОСОБА_5 відразу ж вихопив їх із рук ОСОБА_2 та розпорядився грошима на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму 30 гривень.

Підсудний ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в пред'явленому обвинуваченні за ч.2 статті 186, ч.1 статті 187 КК України не визнав та пояснив, що потерпілі його обмовили, до скоєних злочинів він не причетний. ОСОБА_1 запропонував йому придбати його мобільний телефон, на що він погодився, взяв у ОСОБА_1 телефон, який згодом продав ОСОБА_6 за 250 гривень. Тілесні ушкодження ОСОБА_1 не завдавав.

У ОСОБА_2 він не вимагав гроші, не погрожував йому фізичним насильством. Він лише просив у ОСОБА_2 позичити йому 15 гривень, на що останній погодився і дав йому грошей. Спиртного він не вживав.

Не зважаючи на те, що підсудний ОСОБА_5 заперечує свою причетність до вказаних злочинів і своєї вини у його вчиненні не визнав, його вина при вище викладених обставинах повністю підтверджується:

-показаннями потерпілого ОСОБА_1 в судовому засіданні, що 14 лютого 2010 року він перебував у барі «Міна», де вживав пиво. У барі він бачив ОСОБА_5, на прохання якого давав йому свій мобільний телефон. Приблизно о 19 годині 30 хвилин він покинув приміщення бару та йшов по території гімназії №6, коли його окликнув ОСОБА_5 Останній попросив у нього мобільний телефон для того, щоб зателефонувати чи відправити СМС, на що він погодився та дав свій телефон ОСОБА_5 Коли ОСОБА_5 скористався телефоном, він попросив повернути йому телефон, але ОСОБА_5 відповів, що, як чоловіка він його розуміє, але як гопник не розуміє і що він може забути про свій телефон. В цей час у руці ОСОБА_5 задзвонив телефон і він потягнувся, щоб забрати свій телефон, але ОСОБА_5 вдарив його лівою рукою в ділянку носа. Він схопив ОСОБА_5 за шию і вони впали на землю. На землі він ударив рукою в обличчя ОСОБА_5, а той декілька разів кулаком ударив йому по обличчю. В результаті цього він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, ОСОБА_5 вже не було. ОСОБА_5 завдав йому тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні Третьої міської лікарні міста Кременчука. У результаті нападу ОСОБА_5 заволодів його мобільним телефоном. Перебуваючи у барі, він не мав наміру продавати свій телефон;

-показаннями свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні, що в барі «Міна», де вона працює барменом, 14 лютого 2010 року у приміщенні бару вона бачила потерпілого ОСОБА_1, який замовляв у неї пиво та каву;

-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_6, що у лютому 2010 року він придбав у ОСОБА_5 мобільний телефон Nokia 2680 slide за 250 гривень. ОСОБА_5 повідомив йому, що телефон не крадений, проблем не буде. Коли до нього прийшли працівники міліції, він здогадався, що придбаний ним у ОСОБА_5 телефон крадений. Телефон він віддав працівникам міліції;

-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_8, що він був присутній в якості понятого при проведенні впізнання особи по фотознімках. Під час впізнання потерпілий ОСОБА_1 серед пред'явлених фотознімків впізнав особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа мобільним телефоном та вказав на фотознімок під №2;

-аналогічними показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_9, присутньої в якості понятої при проведенні впізнання особи по фотознімках;

оглядом мобільного телефона, що підтверджується протоколом від 02.03.2010 року (а.с.52 т.1);

-протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання, де потерпілий ОСОБА_1 впізнав особу на фото №2, яка нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа телефоном (а.с.93 т.1) та довідкою до протоколу, де на фотознімку під №2 зображений підсудний ОСОБА_5 (а.с.93 т.1);

-речовим доказом мобільним телефоном Nokia 2680 slide, IMEI 26066 (а.с.84 т.1);

-показаннями потерпілого ОСОБА_2 в судовому засіданні, що 02 березня 2010 року, приблизно о 13 годині він пішов до магазину. Біля магазину стояли невідомі йому хлопці, серед яких був ОСОБА_5 Біля них стояла порожня пляшка з-під горілки і з-під пива. Коли він наблизився до них, ОСОБА_5 почав його гукати, при цьому лаявся нецензурними словами та погрожував фізичним насильством у тому разі, якщо він до нього не підійде. При цьому він бачив пістолет у хлопця, який стояв поряд із ОСОБА_5 Він чув, що ОСОБА_5 просив у нього пістолет, але той йому його не дав. Тоді він швидко зайшов до магазину, де здійснив покупки, просив продавця повідомити міліцію, так як у нього вимагають гроші та просив вивести його через службове приміщення, але продавець відмовила йому. Коли він вийшов з магазину, то ОСОБА_5 стояв біля дверей і почав вимагати гроші у сумі 50 гривень, погрожував вдарити. Його погрози він сприймав серйозно, думав, що він може зашкодити його життю і здоров'ю. Злякавшись, що ОСОБА_5 може застосувати до нього фізичне насильство, він витягнув гаманець, у якому залишилися гроші 20 гривень і дрібними купюрами 10 гривень, дістав їх, які ОСОБА_5 вихватив з його рук. Після цього ОСОБА_5 пішов до магазину, а він додому, зателефонував про пригоду своєму тестю та в міліцію;

-показаннями свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні, що 02 березня 2010 року, приблизно о 13 годині 40 хвилин йому стало відомо, що біля магазину у селі Садки Кременчуцького району невідомий хлопець, погрожуючи його зятю ОСОБА_2 фізичною розправою, забрав у останнього гроші. Він поїхав на місце пригоди і зустрів п'яну компанію. Він схопив схожого за описом хлопця, який забрав гроші у потерпілого. Це був ОСОБА_5, який був дуже п'яний та говорив, щоб відстав від нього, а також говорив: «Братуха, дай йому в голову»;

-показаннями свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні, що він бачив, як біля магазину ОСОБА_5 підходив до потерпілого ОСОБА_2 та вів з ним розмову;

-показаннями свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні, що до неї у магазині звертався потерпілий ОСОБА_2 з проханням вийти через службовий вихід з магазину, оскільки хтось біля магазину до нього причепився. Проте, вона йому відмовила, оскільки в магазині було керівництво. Дійсно біля магазину стояли хлопці, які були у стані алкогольного сп'яніння, заходили до магазину, купували пиво та цигарки;

-показаннями свідка ОСОБА_13 на досудовому слідстві, що він бачив, як біля магазину ОСОБА_5 взяв у потерпілого гроші. Йому здалося, що ОСОБА_5 їх позичив у потерпілого (а.с.80 т.1);

-висновком Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру від 02 березня 2010 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 був оглянутий о 16 годині 45 хвилин та знаходився у стані сп'яніння (а.с.6), який було підтверджено у судовому засіданні свідком ОСОБА_14, яка проводила медосвідчення та іншими зібраними і перевіреними у судовому засіданні доказами.

Таким чином, проаналізувавши і оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні умисних злочинів об'єктивно знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Заперечення підсудним ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому злочині повністю спростовані зібраними у справі доказами, перевіреними судом, зокрема, докладними стабільними показаннями потерпілих, які повністю викривають підсудного. Суд кладе показання потерпіліх ОСОБА_1 та ОСОБА_2В в основу обвинувачення, оскільки немає жодних сумнівів в об'єктивності і правдивості їх показань, які узгоджуються з іншими доказами у справі.

На досудовому слідстві ОСОБА_5 скористався своїм правом, передбаченим статтею 63 Конституції України та відмовився від давання показань.

Не визнання своєї вини підсудним суд розцінює як обраний ним спосіб захисту від пред'явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.

Свідченням цього є те, що ОСОБА_5 на досудовому слідстві готував собі неправдиве алібі. Так, з показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що у кінці травня 2010 року він дізнався, що ОСОБА_5 забрав у когось гроші. До нього додому прийшов ОСОБА_5 і розповів про те, що того дня, коли він стояв з ними біля магазину, він попросив у якогось хлопця гроші. Євген сказав, що з цього приводу з ним хоче поговорити його адвокат. На його запитання: «Навіщо ?», ОСОБА_5 попросив, щоб він говорив, що гроші у хлопця не забирав (а.с.161 т.1). Потерпілі у суді пояснили, що до події злочину вони не знали підсудного.

ОСОБА_1 пояснював, що наміру продавати свій телефон у нього не було. ОСОБА_2 пояснював, що чужій незнайомій людині він не міг позичити гроші. Таким чином пояснення підсудного повністю спростовані зібраними у справі доказами.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.187 КК України, оскільки він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_1

Також його дії суд кваліфікує за ч.2 статті 186 КК України, так як ним вчинено відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, вчинений повторно, по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_2

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які за класифікацією згідно ст.12 КК України обидва є тяжкими, вчиненими проти власності та здоров'я потерпілого, характер та мотиви вчинення ним злочинів, його ставлення до скоєного та поведінку після вчинення злочинів, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його молодий вік, який на день вчинення злочинів становив повних шістнадцять років, стан здоров'я та загального розвитку неповнолітнього (згідно висновку лікарняно-контрольної комісії ОСОБА_5 є здоровим та не потребує лікування), умови його життя та виховання у не повній сім'ї, неналежне виховання його та нагляд з боку матері, за місцем проживання характеризується негативно, як такий, що схильний до вчинення правопорушень, неодноразово надходили скарги від мешканців села щодо його поведінки, перебуває на обліку Кам'янопотоківської сільської ради як схильний до правопорушень, часто пропускає заняття без поважних причин, у зв'язку з чим в ПТУ №6, де навчається, має три не атестації, вживає спиртні напої, не дотримується правил поведінки у громадських місцях, б'є та грубо поводиться з товаришами, обставини, що пом'якшують та обтяжують його покарання, думку потерпілих щодо призначення підсудному суворої міри покарання шляхом ізолювання його від суспільства.

Обставиною, яка пом'якшує покарання підсудного є вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує покарання підсудного є вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

За таких обставин ОСОБА_5 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 статті 186, ч.1 статті 187 КК України за правилами статті 70 КК України за сукупністю злочинів.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_5 статей 69,75,104 КК України суд не знаходить.

У справі прокурором Кременчуцького району до відповідача ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про стягнення на користь Кременчуцького міськфінвідділу коштів в сумі 481,75 гривень, витрачених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_1, який було підтримано позивачем у судовому засіданні. Відповідач ОСОБА_5 позов прокурора не визнав.

Позов прокурора є законний, обгрунтований доказами у справі довідкою Третьої міської лікарні міста Кременчука про вартість лікування хворого ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні, витрати лікарні за п'ять ліжкоднів складають 481,75 гривень (а.с.38 т.1). За таких обставин суд з підстав статей 1179, 1206 Цивільного кодексу України, статті 93-1 КПК України стягує з відповідача ОСОБА_5 вказані витрати закладу охорони здоров'я у сумі 481,75 гривень. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду слід стягнути з його матері ОСОБА_3 у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_5 пред'явлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 487 гривень та моральної шкоди в сумі 15 000 гривень. У судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду за втрачений заробіток у зв'язку з перебуванням на лікарняному в сумі 487 гривень (різниця між посадовим окладом 760 гривень, який він міг отримати в повному обсязі та фактично отриманими лікарняними 273 гривні), моральну шкоду в сумі 6 000 гривень. Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 в обгрунтування вимоги про стягнення 487 гривень не надав достатніх, належних і допустимих доказів, хоч повинен був довести підставність цієї вимоги. На а.с.221 т.1 містяться відомості про нарахування та утримання коштів по особовому рахунку позивача за березень місяць 2010 року (ксерокопія розрахунку належним чином не оформлена). У довідці підприємства на а.с.224 т.1 вказано, що ОСОБА_1 у лютому 2010 року було нараховано зарплати 583,99 гривень, останній знаходився на лікарняному з 14 лютого по 12 березня 2010 року. Проте, в якому розмірі він недоотримав заробітної плати у зв'язку з перебуванням на лікарняному, відповідних документів (довідки підприємства тощо) не надав. За таких обставин суд відмовляє ОСОБА_1 у стягненні 487 гривень за недоведеністю позовної вимоги.

Вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Ураховуючи моральні страждання, яких потерпілий зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, порушенні права власності вимушеності змін його життєвих стосунків, часу та зусиль для відновлення попереднього стану, наведених у позовній заяві та у судовому засіданні обгрунтувань моральної шкоди, суд зробивши свою оцінку на справедливій основі, як того вимагає стаття 23 ЦК України, виходячи з засад розумності та виваженості, визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача на підставі статті 1167 Цивільного кодексу України, у сумі

3 000 гривень. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду слід стягнути з його матері ОСОБА_3 у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_3 пред'явлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30 гривень та моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Вказаний позов ОСОБА_2 підтримав у судовому засіданні, відповідачами не визнаний.

Вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30 гривень доведена, а тому з підстав ст.1166, ч.2 ст.1179, ч.3 ст.33 Цивільного кодексу України підлягає задоволенню. Вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Ураховуючи моральні страждання, яких потерпілий зазнав у зв'язку з порушенням його права власності, вчинення злочину щодо нього у період його навчання у вищому навчальному закладі та складанні державних іспитів, наведених у позовній заяві та у судовому засіданні обгрунтувань моральної шкоди, суд зробивши свою оцінку на справедливій основі, як того вимагає стаття 23 ЦК України, виходячи з засад розумності та поміркованості, визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача на підставі статті 1167 Цивільного кодексу України, у сумі

1 000 гривень. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду слід стягнути з його матері ОСОБА_3 у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323-328 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 статті 186, ч.1 статті 187 КК України і призначити йому покарання:

за частиною 2 статті 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

за частиною 1 статті 187 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту негайно з зали суду.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання, тобто з 15 листопада 2010 року.

Речові докази: мобільний телефон Nokia 2680 slide, IMEI 26066 передати за належністю його законному володільцю ОСОБА_1 (а.с.86 т.1), а скляну пляшку об'ємом 0,5л з написом «Пшенична», заповнену прозорою рідиною знищити (а.с.87 т.1).

Позов прокурора Кременчуцького району задовольнити повністю.

Позови ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Кременчуцького міського фінансового відділу кошти в сумі 481 (чотириста вісімдесят одна)гривень 75 копійок, витрачених закладом охорони здоров'я - Третьою міською лікарнею міста Кременчука на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_1 У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду слід стягнути з його матері ОСОБА_3 у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі 481,75 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 (три тисячі) гривень. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду слід стягнути з його матері ОСОБА_3 у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі 3 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду слід стягнути з його матері ОСОБА_3 у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі 1 000 гривень.

На вирок може бути подана апеляція в Апеляційний суд Полтавської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення через Кременчуцький районний суд, а засудженим ОСОБА_5, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Ю. І. Степаненко