Справа № 521/9940/15-к
Номер провадження:1-кп/521/530/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

в присутності - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт у відношенні: ОСОБА_5 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Прокурор, захисник та ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання висказали думку, щодо можливості призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом. При цьому прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. Захисник та ОСОБА_5 просили змінити запобіжний захід.

Вивчивши обвинувальний акт та приложені до нього матеріали, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підсудний Малиновському районному суду м. Одеси, підстав для закриття кримінального провадження за обвинувальним актом не має, проте обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України та встановлена невідповідністьунеможливлює його призначення до судового розгляду.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В даному обвинувальному акті викладені лише ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюються останній. Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.
Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, є безпідставним, оскільки обвинувачення останньому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (к римінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Проте, прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, що є недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання сторін щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає, за необхідне зазначити, що стороною обвинувачення надано доказів щодо можливості переховування від органів суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 не дотримався умов більш м`якого запобіжного заходу у вигляді підписці про невиїзд (КПК 1960).

Судом, відповідно до вимог КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, численних рішень ЄСПЛз додержанням відповідної процедури, встановленої законом визначає альтернативний запобіжний заход у вигляді застави на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, з урахуванням вимог ч.4 ст. 182 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Повернути обвинувальний акт акта у відношенні ОСОБА_5 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ч.2 ст. 190 КК України прокурору.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 на 30 днів, тобто з урахуванням ухвали слідчого судді від 30.04.2015 року до 29.07.2015 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20 мінімальних заробітних плат двадцять чотири тисячі триста сорок гривень.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області на протязі 7 (сьомі) діб з дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою з моменту вручення їм копії судового рішення.

С У Д Д Я: ОСОБА_1