П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ "16" березня 2015 р.
Дніпровський районний суд м. Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілого ОСОБА_13
захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17
представників потерпілого ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_22 за ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_23 за ч. 1 ст. 396 КК України, -
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_22 вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та ОСОБА_23 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.396 КК України.
Захисником підсудної ОСОБА_22 адвокатом ОСОБА_24 на стадії доповнень судового слідства було заявлено клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, мотивоване тим, що на підставі досліджених в судовому засіданні доказів у справі та фактичних даних, що містяться у матеріалах кримінальної справи не можна винести будь-яке законне рішення по даній кримінальній справі через неповноту та неправильність досудового слідства, тому відповідно до ст. 281 КПК України (1960 року) справа підлягає направленню на додаткове розслідування.
Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали кримінальної справи суд прийшов до наступного:
органом досудового слідства ОСОБА_22 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді продавця ФОП ОСОБА_13 , будучи матеріально відповідальною особою, вчинила привласнення товарно матеріальних цінностей, що належали ФОП ОСОБА_25 і перебували у її віданні, при наступних обставинах: так, 08.12.2009 між ФОП ОСОБА_25 та працівником ОСОБА_22 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 08.12.2010 року. Після чого, у період часу з 25.10.2010 року по 01.07.2011 року ОСОБА_22 перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні ТЦ Комод у відділі ювелірних виробів за адресою: АДРЕСА_1 привласнила наступні товарно-матеріальні цінності:
золоті вироби 585 проби у вигляді ювелірних прикрас, загальною кількістю 249 виробів та срібні вироби 925 проби у вигляді ювелірних прикрас, загальною кількістю 94 вироби.
Усього, згідно обвинувачення ОСОБА_22 привласнила товарноматеріальних цінностей у кількості 341 виробу на загальну суму 1239509 гривень.
Вiдповiдно до акту №2 контрольної перевiрки товарно-матерiальних цiнностей фiнансово - господарської дiяльностi ювелiрного вiддiлу ФОП ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 вiд 15.08.2011 року нестача товарно-матерiальних цiнностей склала 341 виріб на загальну суму 1239509 гривень.
Такі дії ОСОБА_22 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.5 ст.191 КК України як привласнення чужого майна яке перебувало у її вiданнi, вчинене в особливо великих розмiрах.
ОСОБА_23 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що вона перебуваючи на посаді продавця ФОП ОСОБА_13 відповідно до трудового договору від 25.10.2010 року та будучи матеріально відповідальною особою відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність, умисно приховала особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, який вчинила ОСОБА_22 при наступних обставинах: ОСОБА_23 влаштувалась на посаду продавця з 25.10.2010 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 працюючи позмінно із ОСОБА_22 достовірно знала, що остання привласнює товарно - матеріальні цінності (ювелірні вироби), які належали ФОП ОСОБА_13 , про те власнику ОСОБА_13 про виявлені факти нестачі ОСОБА_23 не повідомляла, а навпаки, на прохання ОСОБА_22 , порушуючи п. 5.1., та п. 6.1. внутрішньої інструкції Про порядок роботи ФОП ОСОБА_13 , які регламентують порядок обліку ювелірних виробів у картках обліку матеріальних цінностей порядок проведення інвентаризації товарне - матеріальних цінностей та обліку ювелірних виробів, які перебували у її віданні, при прийнятті зміни не проводила.
Указані дії ОСОБА_23 дозволили ОСОБА_22 привласнити матеріальних цінностей у кількості 341 виробів на загальну суму 1239509 гривень
Відповідно до акту № 2 контрольної перевірки товарно - матеріальних фінансово - господарської діяльності ювелірного відділу ФОП ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_1 від 15.08.2011 року нестача товарно матеріальних цінностей склала 341 виріб на загальну суму 1239509 гривень.
Такі дії ОСОБА_23 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 396 КК України як заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину.
Підсудна ОСОБА_22 своєї вини не визнала та пояснила, що в справі не має жодних даних про інкриміновані їй срібні вироби, також в матеріалах справи знаходяться бірки від срібних виробів, які не оглядались на досудовому слідстві, які не співпадають з обвинувальним висновком і з актом, який складений. Ніяких дій, щоб перевірити дані, не проводилось ні слідством, ні прокуратурою, виходить, що це тільки припущення. В основу обвинувального висновку покладено акт недостачі, який складений з порушенням порядку і не відповідають законодавству. Акт недостачі це результат проведення ревізії, але жодного акту про проведення ревізії в матеріалах справи немає, тому як можна встановити чи були наявні ці вироби. Акт недостачі був складений з порушенням, бо в складі комісії була підсудна ОСОБА_23 , яка не має права бути в складі комісії. Цей акт складався через півтора місяці після початку кримінальної справи. будь які акти ревізії мені їй ОСОБА_22 не пред`являлись та нею не підписувались. Також відсутні документи, які підтверджували б факт повернення потерпілому виробів, викуплених із ломбарду. Вироби, зазначені у обвинувальному акті не співпадають і не оглянуті. В матеріалах справи є протоколи виїмки, які не співпадають з актом ні по масі, ні по пробі, ні по назві. Також працівниками міліції були вилучені особисті прикраси ОСОБА_22 . На досудовому слідстві не встановили точну кількість виробів та точну суму збитків. Обвинувачення суперечить всім матеріалам справи отже, жодний документ не відповідає вимогам процесуального документу, жодний документ не перевірений, недоліки не усунуті прокуратурою.
Підсудна ОСОБА_23 вину не визнала, та пояснила що, 27 липня 2010 року вона влаштувалась на роботу в ювелірний відділ ФОП ОСОБА_26 в ТЦ КОМОД. З 27 липня по 25 жовтня 2010 року вона не була влаштована офіційно, а вже 25 жовтня її оформили по трудовому договору. В парі з нею працювала ОСОБА_22 , вони працювали через тиждень. Познайомились, в процесі роботи. На даний час в них немає ніяких стосунків, ворожнечі теж немає. На початку 2011 року - навесні в один із робочих днів в відділі ОСОБА_23 знайшла залогові договори з ломбарду. Так як документи їй не належали, то вона їх не передивлялась. Зателефонувала ОСОБА_22 для того, щоб вона пояснила їй що це за договори, на що ОСОБА_22 відповіла, що хоче відкрити свою точку з продажу ювелірних виробів, і що вклала деякі вироби потерпілого, які буде поступово повертати. Кількість виробів, які вона взяла, вона їй не сказала, повідомила, що потрібен час для того, що розкрутитись і повернути або грошима, або виробами. Коли стікав термін викупу із ломбарду, вона перезакладала їх. Вона повірила ОСОБА_22 , та не сприймала те, що ОСОБА_22 може обдурити. 1 липня 2011 року приїхав ОСОБА_13 з батьками та бухгалтером в ТЦ КОМОД і почали робити перевірку ювелірних виробів. ОСОБА_23 потім дізналась, що не вистачає виробів на 1000000 грн.
Потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що 01.07.2011 року на мобільний телефон його батька подзвонила невідома особа та повідомила, що ювелірні вироби з його ювелірного відділу знаходяться у ломбарді біля ТЦ Комод. На той час він був власником ювелірного відділу у ТЦ Комод, по вул. Луначарського, 4. в м. Києві, а підсудні ОСОБА_23 та ОСОБА_22 на той момент працювали продавцями ювелірних виробів, згідно договору. ОСОБА_23 , на той момент, працювала приблизно рік, а ОСОБА_22 приблизно два роки.
Терміново були викликані два бухгалтера підприємства, була присутня ОСОБА_23 , вона намагалась зателефонувати ОСОБА_22 , та спочатку казала, що вона не у м. Києві, та не змогла приїхати. Тоді був зроблений переоблік та інвентаризація, згідно якої було виявлено недостачу ювелірних виробів. Після чого було викликано працівників міліції, які проводили опитування, складали протоколи. Внаслідок чого було порушено кримінальну справу. Виявилось, що ОСОБА_22 привласнила ювелірні вироби і здавала їх у ломбарди, що підтверджується договорами на її ім`я. Більшу частину виробів потерпілий викупив, а меншу частину не зміг, бо доля їх не була відома, так як вже перестали існувати два ломбарди.
Враховуючи. показання учасників судового розгляду, наявні у справі та досліджені документи, висновки експертів, суд вважає, що по даній кримінальній справі під час досудового слідства допущені неправильність та неповнота.
Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані і не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого, тощо).
Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані норми кримінально-процесуального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 02.07.2011 р. постановою слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України у м.Києві ОСОБА_27 було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_22 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України. Постановою слідчого від 12.08.2011 року відносно ОСОБА_22 було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 209 КК України.
23.08.2011 року було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_23 за ч.1 ст. 396 КК України.
Прокурор в ході розгляду кримінальної справи в суді змінив обвинувачення підсудній ОСОБА_22 , виключивши в остаточній редакції обвинувачення за ч.1 ст. 209 КК України легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом(т.9 а.с.101-139).
В остаточній редакції обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_22 вказана кількість та найменування ювелірних виробів, які за версією прокурора були привласнені ОСОБА_22 .
Так, в обвинуваченні зазначені крім ювелірних виробів з золота ще вироби із срібла. Всі ці вироби були перелічені у акті № 2 від 15.08.2011р. (т.1 а.с. 169-175). У склад комісії при складанні даного акту №2 від 15.08.2011р. входила матеріально-відповідальна особа ОСОБА_23 , яка на даний час є підсудною у справі. Крім того даний акт не відповідає первинним документам, на основі яких він був винесений, а саме:- фіскальним чекам про викуп потерпілим ювелірних виробів з ломбардів (т.1 а.с.176-177), договорам фінансового кредиту з ломбардів та додаткових угод до них, де вказані інша маса виробів та інша вартість, ніж у акті (т.2 а.с. 9-105, а.с. 118-129, а.с. 137-210, 236, т.3 а.с. 4-23, а.с. 40-67, а.с. 70-83, 96-152, 155-172), протоколам виїмки, в яких маса виробів співпадає з тими, які зазначені у договорах фінансового кредиту, а не в акті №2.
Крім того, із змісту акту № 2 від 15.08.12року не можна зробити однозначних висновків про масу і ціну зазначених у ньому ювелірних виробів та співвіднести їх із тими ювелірними виробами, які ОСОБА_22 здавала до ломбарду та які зазначені в договорах фінансового кредиту.
Виходячи з цих обставин неможливо вирахувати точну суму збитків, заподіяних ОСОБА_22 внаслідок привласнення чужого майна.
При цьому підсудна ОСОБА_22 як на досудовому слідстві так і в суді стверджувала, що не встановлена кількість ювелірних виробів, привласнених нею.
Зокрема підсудна ОСОБА_22 заявляла, що вона із торгової точки ФОП ОСОБА_13 привласнювала лише золоті ювелірні вироби, які в подальшому здавала у ломбарди, що також підтверджується наявними у матеріалах справи договорами з ломбардами. Серед зданих нею до ломбардів ювелірних виробів із золота перебували і її власні вироби. Однак ОСОБА_22 заперечувала що привласнювала будь-які вироби із срібла та здавала їх до ломбардів.
Органом досудового слідства не було з`ясовано яку кількість золотих виробів, які саме золоті вироби та яку їх кількість вона здавала до різних ломбардів.
З`ясувати ці фактичні обставини в ході судового слідства також не виявилось можливим, так як зі слів потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що після того, як було виявлено недостачу ювелірних виробів і були знайдені договори, які ОСОБА_22 уклала з ломбардами, він разом з працівниками міліції їздив по всім знайденим ним ломбардам і викуповував закладені ОСОБА_22 ювелірні вироби, однак деякі з них викупити не вдалося, оскільки термін договору був прострочений і ці вироби відправили на переплавку.
Через це неможливо встановити загальну кількість ювелірних виробів повернутих з ломбардів, їх дійсну вартість та загальну вартість ювелірних виробів, які не вдалося викупити потерпілому.
На думку суду саме через зазначену неповноту досудового слідства неможливо встановити істину у справі та прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того, в матеріалах кримінальної справи містяться вищезазначені договори фінансового кредиту та додаткові угоди до них та квитанції, на підставі яких ОСОБА_22 здавала ювелірні вироби до ломбардів та одержувала за це грошові кошти( т.2 а.с. 9-105, а.с. 118-129, 138-210, 236, т.3 а.с. 4-23, 40-67, 70-83, 96-152, 155-172). Вказані договори та квитанції в силу ст. 78 КПК України(1960р.) є речовими доказами у справі, але в матеріалах кримінальної справи відсутні постанови про визнання цих угод речовими доказами та приєднання їх до справи.
В ході судового слідства, при допиті ОСОБА_23 в якості підсудної, остання чітко вказала про те, що вона не знала і не могла знати точної кількості виробів із золота, та суму, на яку могла заволодіти ювелірними виробами із золота ОСОБА_22 .. Про вироби із срібла ОСОБА_23 чітко вказала, що вона нічого взагалі про це не знає. А під час судового слідства не було виявлено жодного доказу, який би вказував на те, що ОСОБА_22 заволоділа виробами із срібла.
Оскільки органами досудового слідства у справі не було встановлено з достовірністю, які конкретно вироби із золота були привласнені саме ОСОБА_22 , то неможливо точно встановити розмір заподіяної нею шкоди, який має істотне значення для кваліфікації дій обвинуваченої.
Крім того, в матеріалах кримінальної справи містяться постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів справи від 03.08.2011.
Вказаними постановами слідчим було визнано речовими доказами та долучено до матеріалів справи бірки у кількості 20 шт. (т.1 а.с. 76); іншою постановою (т.1 а.с. 78) слідчим було визнано речовими доказами та долучено до матеріалів справи гроші в сумі 6400 грн., ще однією постановою (т.3 а.с. 190) було визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінальної справи 140 золотих виробів та передано їх на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_13 .
Вищевказані предмети перед визнанням їх речовими доказами по справі слідчим не оглядались, та не описувалися у відповідних протоколах.
В одному з протоколів огляду та вилучення (т.1 а.с. 74-75) серед вилучених предметів числяться етикетки у кількості 20 шт., які також не описані, а в подальшому додатково не оглядались. Відсутні дані про їх фотографування, що виключає встановлення їх належності до певних золотих виробів. Теж саме стосується і вилучення грошей та трьох ювелірних виробів із жовтого металу. Крім того, у протоколі виїмки від 04.07.2011р. (т.3 а.с. 85-86), проведеної слідчим ОСОБА_27 о 15-00 год. не зазначено де саме проводилась дана слідча дія, та відсутній підпис особи у якої проводили виїмку.
Після проведення виїмок із ломбардів, вилучені ювелірні вироби по справі також не оглядались та не описувались. В відсутні дані про застосування фотозйомки вилучених предметів, а тому всі фотографії на яких зображені певні вироби без ідентифікаційних ознак, що унеможливлює їх порівняння із виробами, зазначеними в акті № 2 від 15.08.2012 року.
При допиті потерпілий ОСОБА_13 вказував, що слідчий пред`являла йому вилучені ювелірні вироби з ломбардів, в яких він впізнав свої власні вироби, при чому він чітко засвідчив, що пред`явлення виробів не було належним чином оформлено та відбувалось без присутності понятих.
В ході розгляду даної кримінальної справи суд вичерпав всі передбачені законом можливості для усунення вказаних недоліків, шляхом призначення судових експертиз та надання органу досудового слідства доручень, а тому суд прийшов до висновку, що в подальшому усунути вищезазначені недоліки в рамках судового засідання неможливо.
Відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України, - повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що допущені порушення кримінально-процесуального законодавства та неповнота проведеного досудового слідства по даній справі перешкоджають суду повно, всебічно та об`єктивно розглянути справу, встановити істину по справі, та не можуть бути усунути в судовому засіданні, оскільки для їх усунення потрібні слідчі дії, спрямовані на збирання нових доказів та провадження дій в такому обсязі, виконання яких неможливо з додержанням специфіки процесуальної форми судового розгляду, та з урахуванням того, що суд не є органом розслідування, і у відповідності до вимог ст.. 315-1 КПК України та вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування - завдання судових доручень є перевірка і уточнення фактичних даних, одержаних під час досудового слідства, а не усунення неповноти досудового слідства; а обов`язок по всебічному, повному і об`єктивному обставин справи, та виявленню обставин, що викривають та виправдовують обвинуваченого, у відповідності до вимог ст.. 22 КПК України, покладаються на прокурора, слідчого, особу, яка проводить дізнання.
В судовому засіданні суд, враховуючи специфіку судового розгляду, не має можливості встановлювати фактичні обставини поза межами пред`явленого обвинувачення, та усунути неповноту досудового слідства, у зв`язку з чим вважає необхідним направити справу на додаткове розслідування.
Під час додаткового розслідування необхідно усунути зазначені у постанові неповноту досудового слідства встановивши всі обставини інкримінованих підсудним злочинів, в т.ч. кількість, найменування та вартість привласнених ОСОБА_22 ювелірних виробів, кількість, найменування та вартість ювелірних виробів, викуплених потерпілим з ломбардів та витрачену на це потерпілим суму коштів, дійсну вартість ювелірних виробів, які не вдалося викупити потерпілому. Крім того необхідно усунути неправильність досудового слідства шляхом усунення вищезазначених порушень кримінально-процесуального законодавства.
Підстав для зміни запобіжного заходу підсудним не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. 281 КПК України(1960р.), п.11, розділу XI Перехідні положення КПК України (2012 р.), Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами Україні законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування від 11.02.2005р., суд, -

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_22 за ч.5 ст.191, КК України, ОСОБА_23 за ч.1 ст.396 КК України направити прокурору Дніпровського району міста Києва для проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід підсудним підписку про невиїзд - залишити без змін.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 7 діб з моменту оголошення.
Суддя