У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 16 квітня 2015 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 900 075 17 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 10.02.1998 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 101, ч. 1 ст. 106, ст. 42 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі;
- 27.11.2006 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 30.09.2010 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 296 КК України на 4 роки позбавлення волі, що 01.02.2013 року звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном покарання - 1 рік 4 місяці,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , судимого 29.12.2009 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 20.06.2013 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
обвинувачених, кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені, кожний, за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, витрати за проведення трасологічної експертизи в сумі 393 грн. 12 коп.
Вирішено питання речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у тому, що вони будучи раніше засудженими, маючи незняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не стали та вчинили новий умисний злочин.
Так, ОСОБА_7 01 вересня 2014 року, приблизно о 22 год. 00 хв., вступивши в злочинну змову із ОСОБА_8 з метою таємного викрадення чужого майна, на власному автомобілі марки ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_1 , прибув до буд. АДРЕСА_4 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі, зайшов в під`їзд вказаного будинку, піднявся на другий поверх та, впевнившись у відсутності власників квартири АДРЕСА_5 , повернувся до ОСОБА_8 , який, згідно відведеної йому ролі, залишався під вікнами вищевказаного будинку, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити ОСОБА_7 . Продовжуючи свої злочинні дії, з метою таємного повторного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 на автомобілі ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_1 , повернулись на вул. Виборзьку, 69, в м. Києві, за місцем мешкання ОСОБА_8 , де поклали на багажник автомобіля складну драбину та того ж дня повернулись до будинку АДРЕСА_4 . Впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою драбини та інших підручних засобів, ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі, піднявся на балкон квартири АДРЕСА_6 , та, використовуючи викрутку, яку мав при собі, віджав балконні двері та проник у вказану квартиру, звідки, приблизно о 00 год. 20 хв., 02 вересня 2014 року таємно, повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_10 на загальну суму 5.000 грн., після чого спустився вниз по драбині на вулицю, де, згідно відведеної йому ролі знаходився ОСОБА_8 та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі небезпеки попередити ОСОБА_7 . Викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпорядились на власний розсуд.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у судовому провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинувачених, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному, призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
При цьому прокурор вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 69 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, при ухваленні рішення про призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченою санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, не зазначив, яким саме чином обставини пом`якшуючі покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування матеріальної шкоди - істотно знизили ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченими злочину.
Крім того, прокурор зазначає, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України, віднесений до тяжких злочинів, та даним про особу кожного з обвинувачених, які, маючи незняті та не погашені судимості за корисний злочин, знову вчинили умисний корисливий злочин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та пояснення обвинувачених, що заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, кожному, у виді позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.
При цьому, при призначенні обвинуваченим покарання судом першої інстанції були враховані обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, а саме: тяжкість вчиненого злочину, який, згідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особа кожного з обвинувачених, які притягувалися до кримінальної відповідальності.
Також судом при призначенні покарання правильно були взяті до уваги вік кожного з обвинувачених, стан здоров`я, що на даний час на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, конкретні обставини вчиненого ними злочину, їх відношення до правопорушення, щире каяття, повне відшкодування матеріальної шкоди.
ОСОБА_7 за місцем проживання формально характеризується позитивно, до 2003 року перебував на обліку у лікаря-психіатра, проте хвороба у нього наявна і в даний час.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом визнано рецидив злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання кожного з обвинувачених є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, у зв`язку з чим цивільний позов по справі не заявлявся.
З урахуванням конкретних обставин провадження, особи винних, думки потерпілої щодо призначення покарання кожному з обвинувачених не пов`язаного з позбавленням волі, виходячи і з поведінки обвинувачених після вчинення правопорушення, зокрема щодо усунення негативних наслідків вчиненого ними правопорушення, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначення покарання у виді позбавлення волі дійшов ґрунтовного висновку про можливість застосування до кожного з них положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів того, що призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі є явно несправедливим внаслідок його м`якості з наведених вище підстав.
В даному випадку не є такими обставинами і посилання прокурора на попередні притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, оскільки кожний з них відбув покарання, що призначено за попередні злочини.
Інших підстав, щоб заслуговували на увагу, які б свідчили про безпідставне застосування до обвинувачених положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі в апеляційній скарзі прокурора не вказано, не вбачає таких обставин і суд апеляційної інстанції.
За викладеним апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь в судовому провадженні, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 900 075 17 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.
С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3