У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Довгинцівського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого:

1. 20.05.1988р. за
ч. 2 ст. 141 КК України

на 3 роки
позбавлення волі, на підставі

ст. 46-1 КК України
з відстрочкою виконання

вироку на 2 роки;

2. 04.10.1988р., зі
змінами внесеними апеляційним

судом, за ч. 2 ст.
206 КК України на 4 роки

позбавлення волі;

3. 27.09.1991р. за
ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України

на 3 роки 6 місяців
позбавлення волі;

4. 23.02.1998р. за
ст. 198-2, ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 222

КК України на 4 роки
позбавлення волі;

5. 18.02.2000р. за
ч. 3 ст. 296 КК України

на 2 роки
позбавлення волі, звільненого 25.07.2003р.

умовно-достроково на
7 місяців 1 день, -

засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від16 травня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено
без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 13 грудня 2004 року, приблизно о 21
годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, поблизу другого
під'їзду будинку № 86 по вул. Косіора у м. Кривому Розі Дніпропетровської
області, відкрито викрав майно ОСОБА_2 на суму 930 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 посилається на безпідставність його
засудження за ч. 2 ст. 186 КК України, неповноту досудового та судового
слідства, стверджує, що потерпіла сама віддала йому мобільний телефон на збереження,
інше майно він не брав, вказує на застосування щодо нього недозволених методів
ведення слідства, фальсифікацію доказів по справі, неповідомлення потерпілої та
захисника про день розгляду справи в апеляційному суді та інші порушення
кримінально-процесуального закону, вказує на неврахування судом стану його
здоров'я та відшкодування шкоди потерпілій, просить вирок щодо нього скасувати
чи змінити та пом'якшити призначене покарання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку,
відповідають правильно встановленим судом фактичним обставинам справи та
ґрунтуються на зібраних у справі доказах, зокрема, показаннях самого
засудженого під час досудового слідства про обставини вчинення ним злочину, у
тому числі і під час відтворення обстановки та обставин події, які узгоджуються
з показаннями потерпілої ОСОБА_2, даними протоколу огляду місця події,
добровільної видачі ОСОБА_3 сім-карти, очної ставки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, під
час якої потерпіла розповіла про обставини вчинення останнім відкритого
викрадення її майна, а засуджений підтвердив такі показання.

З урахуванням наведеного, доводи в
касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 про необґрунтованість його засудження,
які були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, є безпідставними,
оскільки спростовані здобутими по справі доказами.

Аналіз усіх доказів дає підстави касаційному суду зробити висновок про
правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Посилання у скарзі засудженого на застосування щодо нього недозволених
методів ведення слідства не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Що стосується посилань у скарзі ОСОБА_1 на неповідомлення його захисника та
потерпілої про дату розгляду справи апеляційним судом, то таке повідомлення
направлялося зазначеним особам 28 березня 2006 року (а.с. 246).

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону України, які
впливали б на законність вироку та ухвали, не виявлено.

ОСОБА_1 призначено близьке до мінімального покарання, передбачене санкцією
ч. 2 ст. 186 КК України, з додержанням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням
ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які
обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів і підстав для його пом'якшення
колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і :

Редька А.І. Лавренюк
М.Ю. Заголдний В.В.