Провадження № 1-кп/344/60/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.382 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 КПК України, після заміни судді, який позбавлений можливості продовжувати брати участь у засіданні, судовий розгляд розпочинається спочатку, крім окремих випадків.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Захисник обвинуваченого заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, зокрема вказав, що відповідно до ухвали суду від 17.04.2015 року, яка була винесена в процесі судового слідства, в обвинувальному акті виявлено ряд недоліків, які слід усунути до часу встановленого в ухвалі.

Представник потерпілої заперечив щодо повернення обвинувального акту та вказав, що явні недоліки даного обвинувального акту можна вирішувати в процесі судового слідства.

Вислухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт з додатками та вирішуючи питання чи відповідають вони вимогам закону, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що дане провадження підсудне Івано-Франківському міському суду.

Підстав для його закриття згідно з п.п.4-8 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України немає.

Клопотання про затвердження угоди відповідно до ст.ст.468-475 КПК України не заявлялось.

Підстав для обрання, зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, на даний час немає.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24 жовтня 2003 року Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб обвинувачення було конкретним. Зокрема, в описовій його частині зазначаються : злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце, мотиви та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому, стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.

Ст.91 КПК України вказує перелік обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування цих обставин, за винятком розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладає на слідчого та прокурора.

Частина 4 ст.110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та який повинен відповідати вимогам ч.5 ст.291 цього ж Кодексу, яка вказує, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.

Проте, як це вбачається зі змісту обвинувального акту, при його складанні та пред`явленні обвинувачення ОСОБА_6 зазначені вимоги закону не були дотримані.

Так, відповідно до диспозиції ст.190 КК України (шахрайство), злочином визнається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, а ч.2 цієї статті передбачає такі кваліфікуючі ознаки цього злочину як дії вчинені повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

По цьому звинуваченню в обвинувальному акті зазначається, що 24 січня 2011 року ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння майновими правами, які на праві спільної сумісної власності подружжя належали його дружині ОСОБА_7 , а саме облігаціями ПП Арс-Дім в кількості 2304 штук, загальною вартістю 184 320 грн., без згоди потерпілої продав їх на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № Б11-1/1Б своєму батькові ОСОБА_8 , чим заподіяв майнову шкоду потерпілій.

Тобто, ставиться у вину, що з метою заволодіння продав вказані майнові права, що не співставляється зі змістом вказаної частини та статті КК України.

А також по цьому ж обвинуваченню вказується, що 27 грудня 2012 року ОСОБА_8 уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу цінних паперів, згідно якого ОСОБА_8 продав своєму синові ОСОБА_10 дисконтні безпроцентні облігації ТОВ Арс-Дім в кількості 2 304 штук.

В той же час ОСОБА_9 , будучи обізнаним про наявність вказаних вище рішень судів про поділ майна подружжя, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу облігацій від 24 січня 2011 року, діючи всупереч зазначеним рішенням судів, шляхом обману, з метою подальшого заволодіння частиною належних його дружині ОСОБА_7 облігацій ПП Арс-Дім, а саме: 1152 цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 гривень, не маючи письмової згоди на здійснення вказаного правочину від своєї дружини ОСОБА_7 , уклав з ТОВ Арс-Дім договір купівлі-продажу облігацій, згідно якого ОСОБА_9 незаконно продав ТОВ Арс-Дім дисконтні безпроцентні облігації ТОВ Арс-Дім в кількості 2304 штук, половина з яких, а саме: 1152 цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 гривень належали ОСОБА_7 на праві спільного майна подружжя і згідно рішення Тисменицького районного суду від 15 серпня 2012 року повинні були перейти у власність ОСОБА_11 в порядку поділу спільного майна подружжя. При цьому ОСОБА_11 внаслідок вказаних вище протиправних дій ОСОБА_12 заподіяно значну майнову шкоду на суму 92 160 гривень, що в 171 раз перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Тобто, і по цьому епізоду обвинувачення з тексту обвинувального акту не можна зрозуміти, які ж саме конкретно дії ставляться ОСОБА_6 у вину як такі, що вказують на вчинення ним злочину передбаченого саме ч.2 ст.190 КК України, та за якими саме кваліфікуючими ознаками цього злочину.

Як вбачається з обвинувального акту в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.382 КК України, йому ставиться у вину, що 27 грудня 2012 року, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили.

Зокрема, рішення Тисменицького районного суду від 15 серпня 2012 року про поділ майна подружжя та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2012 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу облігацій від 24 січня 2011 року, згідно якого останній незаконно, без згоди потерпілої продав своєму батькові ОСОБА_8 дисконтні безпроцентні облігації ТОВ Арс-Дім в кількості 2304 штук, з яких 1152 (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн. належали ОСОБА_7 .

А ОСОБА_7 , діючи всупереч зазначеним рішенням судів, з метою подальшого заволодіння частиною належних його дружині ОСОБА_7 облігацій ПП Арс-Дім, а саме: 1152 (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 гривень, не маючи письмової згоди на здійснення вказаного правочину від потерпілої уклав з ТОВ Арс-Дім договір купівлі - продажу облігацій, згідно якого ОСОБА_9 незаконно продав ТОВ Арс-Дім дисконтні безпроцентні облігації ТОВ Арс-Дім в кількості 2304 штук, половина з яких належали його дружині на праві спільного майна подружжя та згідно вищевказаного рішення від 15 серпня 2012 року повинні були перейти у власність ОСОБА_7 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Тим самим частково дублюється те ж обвинувачення, що зазначене і за ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.382 КК України злочином визнається умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

В обвинуваченні за цією статтею повинно бути зазначено конкретний зміст судового рішення ( чи рішень ), яке ( які ) обвинувачений зобов`язаний був виконати, яким чином, на підставі якого документу, тобто, що саме конкретно він мав виконати, але не виконав і, що вчинив так саме умисно чи умисно тим чи іншим шляхом перешкоджав виконанню того чи іншого судового рішення і в чому таке конкретно проявилось.

Проте, з тексту обвинувального акту не можна зрозуміти, які ж саме конкретно дії ставляться ОСОБА_6 як такі, що вказують на вчинення ним злочину передбаченого саме ч. 1 ст. 382 КК України, виходячи зі змісту диспозиції цієї статті.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 , тобто потерпіла, а не обвинувачений, діяла всупереч зазначеним рішенням судів з метою подальшого заволодіння частиною належних його дружині облігацій.

Можна припустити, що мала місце механічна помилка, але, знову ж таки, не суд повинен її виправляти, а орган досудового розслідування повинен визначитись у вказаних питаннях.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому суд вважає, що його слід повернути прокурору для виправлення його змісту та форми згідно з вимогами вказаної статті, оскільки без усунення зазначених недоліків дане кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

У відповідності до ч.3 ст.314 КПК України, рішення про повернення обвинувального акту прокурору, у випадку його невідповідності вимогам закону, суд приймає у підготовчому судовому засіданні.

На підставі викладеного, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року, керуючись ст.ст.91, 92, 110, 314, 315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.382 КК України повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1