Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004350 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

20 липня 2014 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. Павлюченка в м. Рівне, поблизу ЗОШ № 26, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка, заволодів з рук мобільними телефонами ОСОБА_8 марки Нокіа 1800 та Самсунг С5830. Після чого, з метою утримання даних мобільних телефонів, подавив волю потерпілого, спричинивши для ОСОБА_8 своїми обома руками два удари по обличчю, таким чином спричинивши останньому фізичного болю, внаслідок

____________________________________________________________________

Справа № 569/20728/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_9

Провадження №11кп/787/262/2015

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_1

чого завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 877 грн. 21 коп.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 294 грн. 84 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання чинності вироку обрано домашній арешт.

Прокурором в кримінальному провадженні ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу на даний вирок суду. В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є надто м`яким, обраним без врахування характеру і ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особи обвинуваченого. Просить вирок в частині призначення ОСОБА_5 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з підстав у ній викладених, просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду залишити без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Поряд з цим, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину ( класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного( вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та не є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
За вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Сукупність зібраних у справі доказів та їх аналіз об`єктивно свідчать, що ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, застосував до потерпілого ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я і відкрито викрав у потерпілого мобільні телефони вартістю 877 грн. 21 коп., заподіявши йому майнову шкоду на вказану суму.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Як видно з вироку, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував його повне визнання вини, щире каяття, сприяння в розкритті злочину, позитивну характеристику з місця проживання та проходження реабілітації, незадовільний стан здоров`я, наявність посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС, відшкодування завданої шкоди потерпілому та обтяжуючу покарання обставину.

Однак, залишив поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, особливості та обставини його вчинення злочин є умисним, закінченим, вчинений з корисливим мотивом, а також той факт, що ОСОБА_5 не працюючий, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, зокрема, і за вчинення тяжких злочинів, має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, останній умисний злочин вчинив після спливу незначного проміжку часу від моменту звільнення з місць позбавлення волі, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді кримінального провадження, та свідчить про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення та перевиховання не став.

За таких обставин вирок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки таке покарання суперечить загальним засадам його призначення.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, колегія суддів, виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчиненого умисно корисливого злочину, його підвищену суспільну небезпеку, особу ОСОБА_5 , який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, його схильність до вчинення злочинів, а тому в місцях позбавлення волі. З врахуванням позитивної характеристики за місцем проживання, обставин, що помякшують покарання щире розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, незадовільного стану здоров`я та те, що являється потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, колегія суддів, вважає за можливе призначити ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, з матеріалів провадження слідує, що стосовно ОСОБА_5 судом вже застосовувалися положення ст. 75 КК України, однак в період іспитового строку ним вчинено новий умисний злочин, покарання яке відбував реально, а звільнившись за відбуттям покарання знову вчинив новий умисний злочин.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з часу звернення вироку до виконання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок та призначити ОСОБА_5 покарання:

· за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з домашнього арешту на взяття під варту з зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 25 травня 2015 року.

В решті вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії цього вироку.

Судді:

___________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3