Справа № 450/3520/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/509/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

у кримінальному провадженні № 0001479 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода Болехівська Долинського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю :
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10
розглянула апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та засуджено до 8 ( восьми ) років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід і речові докази.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної і матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 50 000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено.

Згідно з вироком ГАЛІВА визнано винним й засуджено за те, що він 19 жовтня 2014 року приблизно о 04 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу заводу « Віктар » по вул. Долинівка, 23 в с. Бережани Пустомитівського району Львівської області, під час раптового конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, умисно наніс близько п`яти ударів ногою в область грудної клітки потерпілій ОСОБА_11 , внаслідок чого заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило її смерть.
В апеляційній скарзі обвинувачений ГАЛІВ, покликаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок районного суду змінити і перекваліфікувати його дії на ст. 125 КК України, призначивши покарання в межах строку його перебування під вартою у справі.

В обґрунтування вказує, що наніс потерпілій ОСОБА_11 4-5 ударів ногами в область стегна і нижніх кінцівок та декілька ударів долонями по обличчю, щоб привести її до тями, а також робив їй непрямий масаж серця та штучне дихання, чим міг спричинити їй легкі тілесні ушкодження, при цьому умислу на спричинення смерті потерпілій не мав, а тому його дії слід правильно кваліфікувати за ст. 125 КК України. Припускає, що тяжкі тілесні ушкодження потерпіла могла заподіяти собі сама унаслідок падіння з висоти власного зросту, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Наголошує на тому, що у справі відсутні докази на підтвердження його вини у вчиненні даного злочину, а висновки суду у вироку ґрунтуються виключно на припущеннях. Крім того вважає, що районний суд неправильно розв`язав цивільний позов у справі, оскільки потерпіла ОСОБА_10 не відноситься до визначеного ст. 1168 ЦК України кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, покликаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить апеляційний суд вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ГАЛІВА з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та повністю відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 ..

В обґрунтування цих вимог зазначає, що судом не доведено умисел обвинуваченого ГАЛІВА на заподіяння потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень від яких настала її смерть. З врахуванням цього вважає, що дії обвинуваченого слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність. Крім того, на думку захисника, суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого і призначив йому занадто суворе покарання. Зокрема, суд не взяв до уваги його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, позитивну характеристику по місцю проживання, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також те, що під час досудового розслідування та судового розгляду ГАЛІВ давав правдиві і послідовні покази, не ухилявся від слідства і суду, не вчиняв нових кримінальних чи адміністративних правопорушень, усвідомив та розкаявся у вчиненому. Також вважає, що суд першої інстанції незаконно, необґрунтовано та без належної мотивації прийшов до переконання про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 і стягнув на її користь з обвинуваченого 50 000 грн. моральної шкоди, не врахувавши майновий стан ГАЛІВА, роз`яснення Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди » та норм цивільного процесуального й матеріального права.

В судовому засіданні обвинувачений ГАЛІВ та захисник ОСОБА_9 свої апеляційні скарги підтримали.

Прокурор з апеляційними скаргами не погодився і просив апеляційний суд залишити їх без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи сторін щодо поданих апеляцій, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляціях доводи, встановила наступне.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а наведені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою суд у мотивувальній частині вироку зазначає формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Також у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 165/2014 від 17.11.2014 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої травми органів грудної клітки та живота із розривом печінки, забоєм легень, нирок, множинним двосторонніми переломами ребер, крововиливами в м`які тканини навколо надниркових залоз, жировій клітковині нирок, м`язах спини та в міжреберних м`язах.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть за № 165/2014 причиною смерті ОСОБА_11 є гостра внутрішня крововтрата, травма печінки, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази районний суд прийшов до висновку, що тілесні ушкодження виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_11 , в тому числі внаслідок яких настала її смерть, були заподіяні обвинуваченим.

Тобто, районний суд визнав доведеним те, що всі виявлені на тілі потерпілої тілесні ушкодження, в тому числі у виді розриву печінки з масивними крововиливами та крововиливами і забоями в області нирок, які розташовані в області живота та нижньої частини спини, були спричинені ГАЛІВИМ.

В той же час, у фабулі обвинувачення визнаного судом доведеним районний суд вказав, тільки те, що ГАЛІВ умисно наніс потерпілій близько п`яти ударів ногою в область грудної клітки, внаслідок чого заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило її смерть.

Крім того, поклавшись на висновок судово-медичної експертизи у доведеність вини обвинуваченого суд у вироку вказав, що згідно висновку експерта смерть потерпілої настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак в той же час визнав, що подія злочину мала місце 19 жовтня 2014 року.

Таким чином, районний суд навів у вироку суперечливі висновки щодо фактичних обставин справи, що ставить під сумнів правильність і законність вироку.

Відповідно до ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Також, при розгляді справи суд допустив таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є безумовною підставою для скасування вироку.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті судом, який здійснює судовий розгляд. Судове рішення оголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Згідно ст. 107 КПК України, при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні здійснюється фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

При вивченні матеріалів справи і прослуховуванні аудіозапису судового засідання апеляційним судом встановлено, що зафіксований на технічному носії інформації текст вироку проголошений районним судом після виходу з нарадчої кімнати не співпадає і розбігається із друкованим текстом вироку в матеріалах справи щодо досліджених судом доказів, без їх аналізу і розкриття доказового значення на підтвердження доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Невідповідність тексту вироку проголошеного судом після виходу суду з нарадчої кімнати на технічному носії інформації з друкованим текстом вироку в матеріалах справи колегія суддів розцінює, як допущені районним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст. 409 КПК України, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним вирок районного суду скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ГАЛІВА та захисника ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково.

При новому розгляді справи районному суду необхідно усунути допущені порушення і, з врахуванням доводів апеляційних скарг, прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4