УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року жовтня "30" дня
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого - Прокопенка О.Б.

суддів - Демченка М.О., Матуса В.В.

з участю прокурора - Ворфоломеєвої Н.П.

потерпілого -ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляцією потерпілогоОСОБА_1 на вирок Зарічного районного суду м. Сум від 18 серпня 2008 року яким ;

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

в порядку ст. 108 КК України не
судимий;

Засуджений за ч.2 ст.125 КК України до 1500 грн. штрафу.

Постановлено стягнути з засудженого на користь потерпілогоОСОБА_1, 2000
грн. за спричинення моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_2визнаний винним і засуджений за те, що він 19 серпня
2007 року близько 18 години прийшов до раніше знайомого ОСОБА_1 який проживає в м. АДРЕСА_1. На грунті
раптово виниклих неприязних стосунків між ними виникла сварка під час якої
ОСОБА_2перебуваючи біля квартири АДРЕСА_1 по вищезазначеному адресу діючи
умисно, наніс декілька ударів ОСОБА_1 кулаками та ногами в обличчя, по голові,
тулубу та іншим частинам тіла, спричинивши при цьому потерпілому легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_1. подав апеляцію в якій ставить питання про
скасування вироку суду за тих підстав, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. На його погляд судом невірно кваліфіковані дії
засудженого. Він вважає, що засуджений мусить бути визнаний винним і засуджений
за те, що він вчинив хуліганство, і відповідно його дії необхідно кваліфікувати
за ст. 296 КК України. При цьому наводить мотиви в підтвердження цієї вимоги.
Крім цього він вважає, що визначена судом сума, до відшкодування на його користь за спричинення моральної
шкоди є занадто мала, і не відповідає завданій шкоди. Також ставить питання про
невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, та
даним про особу винного.

Заслухавши доповідь судді, потерпілогоОСОБА_1, який підтримав свою
апеляцію, міркування прокурора Ворфоломеєвої Н.П., про залишення вироку суду
без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи викладені в
апеляції колегія суддів не знаходить законних підстав до її задоволення.

Суд першої інстанції під час судового слідства всестороннє, повно і
об'єктивно дослідив зібрані органами досудового слідства докази, дав їм належну
оцінку і на підставі зібраних доказів цілком обгрунтовано і законно
кваліфікував дії засудженого за ч.2 ст. 125 КК України.

Під час досудового слідства було встановлено, а в суді знайшло своє
підтвердження те, що між потерпілим і засудженим на грунті раптово виниклих неприязних
стосунків, пов'язаних з діями потерпілого по відношенню до малолітнього сина
засудженого, виник конфлікт під час якого засуджений діючи навмисно спричинив
потерпілому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад
здоров'я.

При цьому у справі не має доказів які б вказували на те, що під час вчинення злочину з боку засудженого було
допущено грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, або винятковим цинізмом.

Потерпілий і засуджений в судовому засіданні стверджували що крім них в конфлікті них ніхто участі не
приймав, і він був нетривалим, а виник
із за того, що потерпілий намагався наказати малолітнього сина ОСОБА_2,
який, на його погляд, вів себе невірно.

В матеріалах кримінальної справи є постанова органу дізнання, якою
відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п.2 КПК України
стосовно ОСОБА_2 за ознаками ст. 296 КК
України, і цією ж постановою було рекомендовано потерпілому звернутись до суду
щодо ініціювання порушення кримінальної справи за ст. 125 КК України ( а.с. 14
).

Не оскарживши в установленому
законом порядку вищезазначену постанову потерпілий в порядку ст. 27 КПК України
звернувся з заявою до суду. Це було
приводом і підставою до порушення кримінальної справи стосовно засудженого за
ознаками ч.2 ст. 125 КК України.

Крім цього потерпілий не ставив вимог щодо притягнення ОСОБА_2 до
відповідальності за ст. 296 КК України
перед судом, як під час попереднього розгляду справи де він приймав
участь, а також протягом судового слідства.

А тому колегія суддів визнає вимоги потерпілого ОСОБА_1 в апеляції щодо
скасування вироку суду із перекваліфікацією дій
засудженого на ст. 296 КК України - безпідставними.

Що стосується призначеного судом покарання у виді штрафу на визначену
вироком суму, то воно на думку колегії суддів, є обгрунтованим і відповідає
вимогам ст. 65 КК України.

Судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки і
характер, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом'якшують його
покарання в тому числі і ті, на які посилається потерпілий в апеляції. А саме
те що ОСОБА_2позитивно характеризується, працює, визнав вину. Таке
покарання є необхідне і достатнє для
виправлення особи, яка вчинила злочин.

Зазначена у вироку до відшкодування сума за спричинення моральної шкоди є
обгрунтована. При визначенні її розміру було враховано ступінь моральних
страждань, характер та обставини
вчиненого злочину, а також те, що від злочину потерпілий вимушений був нести
додаткові витрати, а це відповідно вимагало від нього прикладати додаткових зусиль
щодо організації свого життя.

Не знаходячи підстав до задоволення апеляції колегія суддів керуючись
ст.ст. 362, 366, 377 КПК України колегія суддів ,-

У Х В
А Л И Л А:

Вирок Зарічного районного суду м. Сум від 18 серпня 2008 року стосовно
ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляцію потерпілогоОСОБА_1,- без
задоволення.

Головуючий:

судді: