АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1770/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/27/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125, ч.1 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

1)
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Гусятинського р-ну, захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року, яким
2) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, одружена, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працююча вчителем початкових класів ЗОШ 1-3 ст. с. Калагарівка Гусятинського районну Тернопільської області, не судима,
3)
визнана винною та призначено покарання:
4)
за ч.2 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;
5)
за ч.1 ст.186 КК України до штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
6)
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначено у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 гривень.
7)
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_10 в користь потерпілої ОСОБА_7 4 501 грн. 69 коп. спричиненої матеріальної шкоди та 2 000 грн. моральної шкоди.
8)
Цивільний позов прокурора задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_10 в користь Городоцької ЦРЛ 1 872 грн. 51 коп. та в користь експерта ОСОБА_11 166 грн. 07 коп.
9)
Вирішена доля речових доказів.
10)
Згідно вироку суду першої інстанції, 27 грудня 2013 року біля 11 години між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які перебували в приміщенні бібліотеки, що розміщена в Калагарівській ЗОШ 1-3 ступенів в с. Калагарівка Гусятинського району, виникла сварка через те, що ОСОБА_7 перебуває в інтимних стосунках з її чоловіком - ОСОБА_12 .
11)
Під час вказаної сварки ОСОБА_10 умисно, долонею правої руки нанесла один удар по лівій щоці ОСОБА_7 , а потім ще раз долонею лівої руки нанесла по обох щоках по одному удару. Надалі, в ході вказаної сварки ОСОБА_10 взявши зі столу, який стояв перед нею, книги та кинула їх в обличчя та груди ОСОБА_13 , а після того лівою рукою зловила за волосся ОСОБА_7 та потягнула на себе, а кулаком правої руки нанесла 8-10 ударів по голові в область потилиці, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді травми голови (закритої черепно-мозкової травми, що проявилася у струсі головного мозку та гематоми на голові), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для свого повного загоєння, при звичайному перебігу травматично процесу потребує термін тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день.
12)
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_10 підійшла до ОСОБА_7 , та в присутності інших осіб, а саме: вчителів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 з лівої кишені пуховика, у який була одягнута ОСОБА_7 , застосувавши силу, відкрито, проти волі останньої, усвідомлюючи протиправність, очевидність та зухвалість своїх дій, викрала мобільний телефон марки НТС 601 червоного кольору з програмними налаштуваннями, флеш- накопичувачем на 16 ГБ, шкіряним чохлом чорного кольору, загальною вартістю 4126,12 копійок, який належить ОСОБА_7 , а також сім-карткою мобільного оператора Діджус № НОМЕР_1 вартістю 10 гривень з коштами на рахунку в сумі 38,50 гривень, який погрожувала знищити, чим заподіяла ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4 174,62 гривень. На неодноразові прохання ОСОБА_7 до ОСОБА_10 повернути їй мобільний телефон, остання відмовилась і ОСОБА_7 після цього покинула приміщення бібліотеки. Лише після звернення матері ОСОБА_7 в міліцію, ОСОБА_10 усвідомлюючи протиправність своїх дій, що полягали у відкритому викраденні у ОСОБА_7 мобільного телефона, повернула його директору школи ОСОБА_16 .
13)
В апеляційних скаргах:
14) - обвинувачена ОСОБА_10 не погоджуючись із прийнятим відносно неї судовим рішенням, просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованих їй злочинів. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд дав неправильну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам. Вказує, що судом необґрунтовано визнано покази одних свідків переконливішими над іншими і безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 .
15)
Одночасно ставить питання про безпідставне стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди, які, на її думку, потерпілою не підтверджена та неаргументована.
16)
- захисник ОСОБА_9 навівши доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_10 , просить вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно його підзахисної.
17) - потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої, вважає покарання, обране судом обвинуваченій ОСОБА_10 таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених нею злочинів, внаслідок м`якості. Вказує на те, що суд безпідставно визнав пом`якшуючими покарання обставини такі як вперше вчинення злочину та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, а розмір задоволеної судом моральної шкоди в сумі 2000 грн. є заниженим і не відповідає вимогам розумності та справедливості. Просить змінити вирок і призначити обвинуваченій ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді одного року обмеження волі, за ч.1 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначити у виді чотирьох років позбавлення волі; застосувати ст.75 КК України і звільнити від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк два роки та покласти на ОСОБА_10 обов`язки, визначені ч.1 ст.76 КК України, а також збільшити розмір відшкодування моральної шкоди в межах заявленого цивільного позову до 12000 грн.
18)
- в зміненій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, в зв`язку з тим, що в умисел останньої не був спрямований на заволодіння чужим майном. Просить скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст.186 КК України до штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 гривень, залишивши кваліфікацію її дій за ч.2 ст.125 України і покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
19)
Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду, обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника - адвоката ОСОБА_9 , які, підтримавши подані ними апеляційні скарги, навівши аргументи аналогічні викладеним у них та повністю заперечуючи винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй злочинів просять скасувати вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року та закрити кримінальне провадження; потерпілу ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_19 , які просять скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий, яким обрати обвинуваченій більш суворе покарання, про яке вказує в апеляційній скарзі потерпіла, а також збільшити розмір відшкодування моральної шкоди; прокурора, який просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст.186 КК України скасувати та вважати останню засудженою за ч.2 ст.125 України до штрафу в розмірі 1 190 грн; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши частково судове слідство в частині дослідження показань обвинуваченої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та доказів, що стосуються цивільного позову, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 - задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 - відмовити, виходячи з наступного.
20)
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими і підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів.
Так, обґрунтовуючи свої доводи щодо винуватості ОСОБА_10 у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд мотивовано прийняв до уваги та поклав у основу обвинувачення показання потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 27 грудня 2013 року близько 11 години в приміщенні бібліотеки школи с.Калгарівка, ОСОБА_10 , обвинувачуючи її в наявності інтимних стосунків з своїм чоловіком ОСОБА_12 , нанесла декілька ударів рукою в обличчя. Після того, як в бібліотеку зайшли вчителі ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 обвинувачена кинула в неї книгами в область грудної клітки та голови. Після цього ОСОБА_10 з кишені куртки витягнула її мобільний телефон і на неодноразові прохання повернути не реагувала, а обіцяла розбити його.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_21 підтвердила свої попередні свідчення, зазначивши, що забравши у неї мобільний телефон, ОСОБА_10 дзвонила з нього її мамі та сестрі, розповідаючи про її інтимні стосунки з ОСОБА_12 .

Показання потерпілої на предмет заподіяння їй обвинуваченою тілесних ушкоджень об`єктивно стверджуються іншими доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Зокрема висновком судово-медичної експертизи від 23 січня 2014 року № 19, відповідно до якого ОСОБА_7 27 грудня 2014 року в 19 год. 40 хв. поступила на стаціонарне лікування в Городоцьку ЦРЛ, за час перебування в якій у неї виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, що проявилась у струсі головного мозку та гематоми на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому, вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо в час та при обставинах, про які вказує потерпіла. (а. с.129-130)

Ці ж обставини підтверджені судово-медичним експертом ОСОБА_11 , допитаним в суді першої інстанції.

З довідки Городоцької центральної районної лікарні Хмельницької області від 18 липня 2014 року встановлено, що ОСОБА_7 знаходилась на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Городоцької ЦРЛ з 27 грудня 2013 року по 10 січня 2014 року. (а. с.163)

Окрім того, з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_20 суд першої інстанції встановив, що між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_10 27 грудня 2013 року близько 11 години в приміщенні шкільної бібліотеки дійсно мав місце конфлікт, під час якого остання забрала у ОСОБА_7 мобільний телефон, а з показань свідка ОСОБА_22 - що відразу ж після конфлікту близько 13 години 27 грудня 2014 року вона зустріла ОСОБА_7 , яка була знервована і повідомила, що її побила вчителька.

Сукупність вищенаведених доказів та аналіз матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, підтверджують висновки місцевого суду на предмет наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_10 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме заподіяння потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Що стосуються доводів обвинуваченої та її захисника про неправильну оцінку судом показань свідків, які, на думку захисту, доводять непричетність ОСОБА_10 до заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони повністю спростовані доказами, на підставі яких суд належним чином мотивував прийняття одних доказів та відхилення інших.

Відповідно до ч.1 ст.186 КК України, за ознаками якої кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_10 , грабіж це відкрите викрадення чужого майна. Виходячи із змісту поняття грабежу необхідно, щоб відкрите заволодіння майном було вчинено з метою його привласнення. Саме ознака привласнення є ключовою та визначальною для кваліфікації дій особи як викрадення.

Виходячи з показань потерпілої ОСОБА_7 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, метою заволодіння її мобільним телефоном зі сторони обвинуваченої ОСОБА_10 було з`ясувати факт наявності інтимних зв`язків між нею та чоловіком ОСОБА_10 - ОСОБА_12 .

Виключно про намір ознайомитись з інформацією наявною в телефоні ОСОБА_7 , без наміру обернення його в свою користь, ствердила також обвинувачена ОСОБА_10 , про що свідчать її показання в суді першої інстанції, а також свідчення надані під час апеляційного розгляду.

Про ці наміри обвинуваченої, які не були спрямовані на заволодіння у свою користь мобільним телефоном потерпілої, свідчить поведінка ОСОБА_10 після того, як вона забрала телефон у ОСОБА_7 , а саме обвинувачена зробила декілька дзвінків до матері потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_23 та до сестри потерпілої - ОСОБА_24 , після чого залишила телефон директору школи.

Вказаний телефон директор школи ОСОБА_16 того ж дня передав працівникам міліції, зазначивши у заяві, що ОСОБА_10 передала йому цей телефон добровільно. (а. с.144)

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_10 свідчать про відсутність у неї умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_7 , а тому не можуть бути кваліфіковані як грабіж.

Ці обставини судом першої інстанції не були належним чином враховані при постановлені вироку, внаслідок чого визнавши ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що у відповідності до положень ст.ст.409, 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції.

Покарання ОСОБА_10 призначено судом у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України з урахуванням тяжкості скоєного злочину, даних про особу винної та всіх обставин справи.

Зокрема, суд врахував особу потерпілої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення її покарання у виді штрафу.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 у виді 1190 грн. штрафу за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та особі засудженої, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Крім того, доводи потерпілої щодо необхідності обрання обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до ст.61 КК України обмеження волі не може бути застосовано до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, а ОСОБА_10 є матір`ю дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, наявного в матеріалах провадження. (а. с.131)

Вирішуючи цивільний позов та визначаючи суму відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України врахував моральні страждання потерпілої, пов`язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень на очах у вчителів школи, в якій вона працює; перенесений фізичний біль та душевні переживання; негативні наслідки від таких дій, що пов`язані із подальшою її трудовою діяльністю в школі, де обвинувачена вчинила відносно неї злочин і вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій у 2 000 гривень.

Підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, про що потерпіла ОСОБА_7 ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів, виходячи з обставин вчинення злочину та причин, що спонукали обвинувачену до його вчинення, не вбачає.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_10 про відсутність доказів заподіяння моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає надуманими, оскільки суд у вироку належно мотивував своє рішення як щодо наявності доказів заподіяння злочином моральної шкоди, так і відносно суми стягнення заподіяної шкоди.

Що стосується суми відшкодування матеріальної шкоди, яку також оспорює обвинувачена, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність задоволення цивільного позову в цій частині в розмірі, який документально підтверджено витратами на придбання лікарський засобів в період проходження лікування (а. с.8) та витратами потерпілої, яка проживає в смт. Сатанів Хмельницької області, на поїздки для проведення слідчих дій в м. Гусятин Тернопільської області (а. с.10).

Виходячи з наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову, про що ставлять питання апелянти, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів,

1)
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

1)
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
2) В задоволенні апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 відмовити.
3) Вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року відносно ОСОБА_10 в частині її засудження за ч.1 ст.186 КК України до 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн. скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити.
4) Вважати ОСОБА_10 засудженою за ч.2 ст.125 КК України до 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.
5) В решті вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.
6) Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

7) Судді:
8) ______________ _________________ ________________
9) ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2