Справа № 738/270/15-к
№ провадження 1-кп/738/39/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року місто Мена Чернігівська область

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000131, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2014 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бірківка Менського району Чернігівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ст. 125 ч.1, ст. 125 ч.2 КК України,
за участю: прокурораОСОБА_4 ,
потерпілої-цивільної позивачки ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого-цивільного відповідачаОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , вчинив злочини при наступних обставинах.

09 квітня 2014 року близько 13 години ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку по АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин під час сварки з ОСОБА_6 , умисно наніс ОСОБА_6 два удари спочатку рукою, а потім кросівкою, яку тримав у руці в область правого плеча та плечового суглобу, внаслідок чого ОСОБА_6 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

26 серпня 2014 року в 00 годин 10 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи в салоні легкового автомобіля на 48 кілометрі автомобільної дороги «Чернігів-Мена-Сосниця-Грем`яч» на повороті в напрямку села Стольне Менського району Чернігівської області, на ґрунті ревнощів під час сварки з ОСОБА_5 , умисно наніс ОСОБА_5 декілька ударів кулаком в область голови, після чого витяг ОСОБА_5 з салону автомобіля та наніс їй не менше трьох ударів ногами в область голови, внаслідок чого ОСОБА_5 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов прокурором Менського району Чернігівської області в інтересах держави в особі фінансового управління Менської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 , а також заявлено цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди (а.с. 7-8, 33-35, 68).

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочинів, згідно з пред`явленим обвинуваченням, не визнав, цивільні позови не визнав та по епізоду заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 показав, що знайомий з чоловіком потерпілої ОСОБА_7 . З потерпілою ОСОБА_6 були неприязні відносини, через її поведінку, про що неодноразово говорив ОСОБА_8 . Одного дня, точних дати та часу вказати не може, автомобілем приїхав додому до ОСОБА_9 в селище Березна Менського району, в будинок не заходив, на порозі будинку з ОСОБА_6 , яка в той час була вагітна, виникла словесна суперечка з приводу її поведінки. ОСОБА_6 не бив. Вказав, що свідка ОСОБА_10 не знає і ніколи її не бачив.

По епізоду заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_3 показав, що ОСОБА_5 була його співмешканкою, деякий час разом проживали у неї вдома в селі Стольне, з ОСОБА_5 були нормальні стосунки. 26 серпня 2014 року вночі автомобілем зустрів ОСОБА_11 , яка від`їздила по роботі, привіз її додому в село Стольне. У ту ніч у гостях були брат ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .. Коли зранку прокинувся, то брат сказав, що ОСОБА_14 вдарила корова. Коли ОСОБА_5 була у лікарні, забрав свої речі і виїхав з її будинку. Обвинувачений ОСОБА_3 категорично заперечує заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , пояснюючи її поведінку тим, що потерпіла оговорює його, оскільки дізналась, що у нього інша жінка.

Заперечуючи свою причетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обвинувачений вказував, що свідки відсутні, а ті свідки, які давали показання є зацікавленими особами, фотографії, які надані свідком ОСОБА_15 не можуть бути доказами, експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілих були проведені через тривалий час після заподіяння тілесних ушкоджень.

Обвинувачений просив, у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, врахувати при призначенні покарання його матеріальний стан, а саме наявність несплачених кредитів та наявність у нього малолітньої дитини.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України по епізоду заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_6 під час судового розгляду показала, що обвинувачений ОСОБА_3 є знайомим її чоловіка. У неї з обвинуваченим були неприязні відносини, виникали суперечки. 08 квітня 2014 року з обвинуваченим розмовляла по телефону, запитувала щодо перебування чоловіка і з цього приводу виникла суперечка. Наступного дня 09 квітня 2014 року в обідній час ОСОБА_3 приїхав автомобілем до неї додому в селище Березна. ОСОБА_3 зайшов у будинок і почав сваритись, нецензурно висловлювався, погрожував розправою, під час сварки побив її, штовхнув на диван, а ударив кросівкою, яку тримав у руці у праве плече. Після удару відчула сильний біль. Дуже хвилювалась, оскільки була вагітна. У той час у гостях була ОСОБА_10 , яка бачила сварку і те як обвинувачений наносив удари. ОСОБА_10 просила обвинуваченого, щоб не чіпав потерпілу, оскільки та вагітна. Цього ж дня з приводу отримання тілесних ушкоджень звернулась до лікарні та міліції. Через декілька днів ОСОБА_3 знову приїжджав до неї додому, вчиняв сварки, погрожував розправою, намагався побити. При призначенні покарання обвинуваченому потерпіла ОСОБА_6 наполягала на призначенні найсуворішого покарання.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що обвинуваченого ОСОБА_3 раніше не знала. 09 квітня 2014 року була у гостях у ОСОБА_6 .. Цього ж дня, в обідній час до будинку ОСОБА_6 зайшов обвинувачений. Між обвинуваченим та ОСОБА_6 виникла сварка. Обвинувачений тягав ОСОБА_9 за волосся, штовхнув її, ОСОБА_9 впала на диван. Обвинувачений почав взувати кросівки щоб вийти з будинку, але знову підійшов до ОСОБА_6 та кросівкою, яку держав у руці вдарив ОСОБА_9 в область правого плеча. Свідок просила обвинуваченого, щоб не бив потерпілу, бо та була вагітна.

09 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області із заявою, у якій повідомляла, що ОСОБА_16 09 квітня 2014 року близько 13 години у її будинку заподіяв їй тілесні ушкодження та просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_17 .. Відомості про надходження заяви потерпілої ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2014 року з правовою кваліфікацією злочину за ст. 125 ч.1 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження (а.с. 70, 72).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2015 року вбачається, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 09 квітня 2014 року, було проведено слідчий експеримент з участю свідка ОСОБА_10 із застосуванням технічного засобу фіксації відеокамери Canon SХ 160 ІS. Під час розгляду справи у суді в присутності обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 було відтворено відеофайл із записом слідчого експерименту, який міститься на диску «DVD-R» доданому до протоколу. Відеозапис слідчого експерименту узгоджується з відомостями щодо проведення слідчого експерименту внесеними до протоколу проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2015 року, а також з показаннями свідка ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_6 , наданими ними під час судового розгляду, а саме щодо часу, місця та способу заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 (а.с. 78-79, 153).

Наявність легких тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 75 від 14 серпня 2014 року, у якому зафіксовано, що у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у виді синців в ділянці правого плеча та плечевого суглобу справа, які могли утворитись від дії предмету чи падіння на такий можливо з прискоренням (а.с. 88-89).

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 235 від 04 грудня 2014 року у ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плеча та плечевого суглобу справа, котрі виникли від дії тупих предметів по механізму удару та тиснення і як усі в сукупності так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_6 , по давності утворення може відповідати даті 09 квітня 2014 року; виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у потерпілої, їх характеру та розташування, можна припустити, що вона могла піддіватися впливу як мінімум двох травмуючих дій в область правого плеча та плечового суглобу справа (а.с. 91-107).

Вищезазначені докази, а саме показання потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_10 , протокол проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2015 року з відеофайлом із записом слідчого експерименту, який міститься на диску «DVD-R», доданому до протоколу, висновок судово-медичної експертизи, висновок комісійної судово-медичної експертизи, узгоджуються між собою та спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не заподіював тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ..

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України по епізоду заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_5 під час судового розгляду показала, що з ОСОБА_3 були співмешканцями. 26 серпня 2014 року вночі поверталась додому в село Стольне, на 50 кілометрі на повороті в напрямку села Стольне її зустрів ОСОБА_3 .. Коли сіла в автомобіль, ОСОБА_3 через ревнощі почав бити її. Удари наносив кулаками в область голови. Потім ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, витяг її з автомобіля та продовжив наносити їй удари на автобусній зупинці. Бив ногами в область голови. Під час побиття на автобусній зупинці повідбивались дерев`яні дошки. Декілька разів втрачала свідомість. Від ударів текла кров, одяг був у крові. Обвинувачений відібрав мобільний телефон, щоб не могла нікому зателефонувати і повідомити про побиття. Після цього ОСОБА_16 помістив потерпілу у багажник автомобіля та привіз у село Стольне до річки, де погрожував розправою. Через вмовляння не бити, приїхали додому. Зателефонувала дочці ОСОБА_18 , яка у той час була у гостях у бабусі в місті Мені та повідомила про побиття. Коли дочка та батьки потерпілої приїхали у Стольне, то обвинувачений пустив у будинок лише дочку, батьків не пускав у будинок. не дозволяв батькам відвезти потерпілу у лікарню. У лікарню відвезли батьки обвинуваченого, після того як потерпіла погодилась не повідомляти, що її побив ОСОБА_3 .. У лікарні перебувала 10 днів, внаслідок побиття обвинуваченим були синці, гематоми на обличчі, струс мозку, перелом перенісся, вибиті зуби. Про те, що обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження повідомила працівників міліції, які приходили у лікарню. Потерпіла ОСОБА_5 підтримала цивільний позов, просила стягнути з обвинуваченого на її користь 25000,00 грн. моральної шкоди, при призначенні покарання обвинуваченому потерпіла наполягала на призначенні покарання у виді обмеження волі.

30 серпня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області із заявою, у якій просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_19 , який побив її. Відомості про надходження заяви потерпілої ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 вересня 2014 року з правовою кваліфікацією злочину за ст. 125 ч.2 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження (а.с. 70-71, 73).

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показала, що потерпіла ОСОБА_5 її мама. У кінці серпня 2014 року була у бабусі у місті Мена, зателефонувала мама і сказала, що її побив співмешканець ОСОБА_3 .. ОСОБА_3 також телефонував їй і розповів, що через зраду побив її матір. Коли побачила маму, то у неї було побите обличчя. Батьки обвинуваченого відвезли ОСОБА_5 в лікарню і просили маму, щоб та не повідомляла, що її побив ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що потерпіла ОСОБА_5 його дочка. 26 серпня 2014 року онука ОСОБА_21 , яка тоді гостювала у них, повідомила, що ОСОБА_16 побив його дочку. Разом з дружиною та онукою приїхали в село Стольне, але ОСОБА_16 не впустив їх у будинок до дочки. ОСОБА_16 погрожував розправою. Цього ж дня, близько 20 години разом з дружиною зустрілись у Мені з батьками обвинуваченого, просили, щоб вони забрали ОСОБА_14 і відвезли у лікарню, цю розмову записав на диктофон та аудіозапис передав слідчому під час досудового розслідування справи. Батьки обвинуваченого відвезли ОСОБА_14 у лікарню. Наступного дня був у будинку потерпілої та бачив одяг у крові, а також зробив фотознімки багажника автомобіля та на автобусній зупинці, де за повідомленням дочки її побив ОСОБА_3 . Фотографії також передав слідчому під час досудового розслідування.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у судовому засіданні надали аналогічні за змістом показання про те, що обвинувачений їх син, а потерпіла ОСОБА_5 невістка, які проживали разом у селі Стольне, про їхні стосунки нічого не знають. У кінці серпня 2014 року привезли потерпілу ОСОБА_5 із села Стольного в місто Мена в районну лікарню, де невістка сказала, що її вдарила корова.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні показала, що з потерпілою ОСОБА_5 проживає по сусідству, обвинуваченого ОСОБА_3 знає, співмешкає з братом обвинуваченого ОСОБА_25 26 серпня 2014 року була у гостях у ОСОБА_5 .. Наступного дня брат обвинуваченого сказав, що потерпілу вдарила корова. В селі були розмови про те, що ОСОБА_5 побив її співмешканець, але особисто їй нічого не відомо щодо отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. У обвинуваченого і потерпілої були нормальні стосунки.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні показав, що знає потепілу ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 між якими були добрі стосунки. Вночі 26 серпня 2014 року підвіз ОСОБА_5 до повороту на село Стольне, де її мав зустрічати ОСОБА_3 .. Через деякий час від ОСОБА_5 дізнався, що в ту ніч її побив ОСОБА_3 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 20 січня 2015 року вбачається, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 26 серпня 2014 року, було проведено слідчий експеримент з участю потерпілої ОСОБА_5 із застосуванням технічного засобу фіксації відеокамери Canon FS 406. Під час розгляду справи у суді в присутності обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 було відтворено відеофайл із записом слідчого експерименту, який міститься на диску «DVD-R» доданому до протоколу. Відеозапис слідчого експерименту узгоджується з відомостями щодо проведення слідчого експерименту внесеними до протоколу проведення слідчого експерименту від 20 січня 2015 року, а також з показаннями потерпілої ОСОБА_5 , наданими під час судового розгляду, а саме щодо часу, місця та способу заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 (а.с. 122-123, 154).

Наявність легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у ОСОБА_5 підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 195 від 16 жовтня 2014 року, у якому зафіксовано, що у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, саден виличних ділянок та синця на повіках лівого ока, які могли утворитись від дії тупих предметів, тому числі й за обставин: завдання потерпілій ударів кулаками в ділянку голови та побиття ногами, коли потерпіла лежала на землі (а.с. 109-111).

У постанові про визнання речовим доказом від 17 листопада 2014 року зазначено, що спортивну кофту, жіночу блузу, що належить ОСОБА_5 , чохол з підголовника, вилученого з автомобіля визнано речовими доказами, на цих речах є плями бурого кольору, схожі на кров (а.с. 125).

Під час розгляду справи у суді потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що на спортивній кофті та жіночій блузі, в які вона була одягнута 26 серпня 2014 року, а також на чохлі з підголовника автомобіля після нанесення ударів ОСОБА_3 , були сліди її крові. Ці показання потерпілої узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 273 від 12 грудня 2014 року, у якому зазначено, що в слідах на спортивній кофті, жіночій блузі, що належить ОСОБА_5 , в слідах на чохлу з підголовника, вилученого з автомобіля знайдено кров людини, походження якої від потерпілої ОСОБА_5 не виключається (а.с. 116-120).

Під час дослідження у судовому засіданні речових доказів фотознімків потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 упізнали на фотознімках спортивну кофту та жіночу блузу з плямами бурого клоьору, у які була вдягнута потерпіла 26 серпня 2014 року (а.с. 155).

Вищезазначені докази, а саме показання потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , протокол проведення слідчого експерименту від 20 січня 2015 року з відеофайлом із записом слідчого експерименту, який міститься на диску «DVD-R», доданому до протоколу, висновки судово-медичних експертиз, узгоджуються між собою та спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не заподіював тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ..

Під час розгляду справи у суді було відтворено аудіозапис, який міститься на СD-диску, що був наданий свідком ОСОБА_15 .. При відтворенні даного файлу встановлено, що на ньому записано розмову двох жінок, при цьому стороною обвинувачення не надано доказів, на підставі яких можна було б ідентифікувати осіб чия розмова була записана, що позбавляє можливості суд встановити, які саме обставини підтверджує або спростовує цей доказ, а також стороною обвинувачення не підтверджено, що цей доказ був отриманий в порядку, встановленому КПК України (а.с. 156).

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наданий стороною обвинувачення аудіозапис, який міститься на СD-диску а.с. 156 є недопустимим доказом, тому суд не може посилатись на цей доказ при ухваленні вироку.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого про намагання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обмовити його та щодо зацікавленості та упередженості свідків і розцінює таку позицію обвинуваченого, як намагання уникнути відповідальності.

Враховуючи наведені докази, суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 , знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне заподіяння ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень та за ст. 125 ч. 2 КК України, як умисне заподіяння ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілих, оскільки дане провадження має форму приватного обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 непрацюючий, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання негативні характеристики відсутні, в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив умисні злочини невеликої тяжкості,

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судових дебатах погодились з прокурором щодо призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо особи, яка завідомо для винного перебувала в стані вагітності.

З урахуванням обставин справи, особи винного, суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначити йому покарання у виді громадських робіт в межах, передбачених санкцією ст. 125 ч.1 КК України, у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ст. 125 ч. 2 КК України та, відповідно до ст. 70 КК України, визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_3 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Суд дійшов висновку про необхідність до набрання вироком законної сили залишити без змін запобіжний захід особисте зобов`язання, що застосований стосовно ОСОБА_3 ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2014 року, з покладенням на нього обов`язку не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме з міста Мена Чернігівської області, без дозволу суду.

При вирішенні цивільного позову заявленого прокурором Менського району Чернігівської області в інтересах держави в особі фінансового управління Менської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 від злочину в розмірі 3099,59 грн., суд дійшов висновку про залишення цього позову без розгляду, виходячи з наступного. Правовідносини щодо відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовані ст. 1206 ЦК України. Відповідно до ч.1 названої норми ЦК України витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину зобов`язана відшкодувати особа, яка вчинила цей злочин. Частиною 3 ст. 1206 ЦК України визначено, що у випадку проведення лікування закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Прокурором не надано доказів про належність Менської центральної районної лікарні до власності територіальної громади міста, селищ та сіл Менського району, що позбавляє можливості вирішити позов.

При вирішенні цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 25000,00 грн., суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях від фізичного болю, фізичних та нервових потрясінь та неможливості вести звичайний спосіб життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню в розмірі 7000,00 грн.. За таких обставин, цивільний позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 7000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази: DVD-R диск з відезаписом слідчого експерименту від 10 лютого 2015 року, DVD-R диск з відезаписом слідчого експерименту від 20 січня 2015 року, фотознімки, СD диск, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження на а.с. 153, 154, 155, 156 залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; спортивну кофту, жіночу блузу, чохол з підголовника, які передані до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС в Чернігівській області - знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ст. 125 ч.1, ст. 125 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 125 ч.1 КК України - 200 годин громадських робіт,

- за ст. 125 ч.2 КК України - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_3 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язку не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме з міста Мена Чернігівської області, без дозволу суду.

Цивільний позов прокурора Менського району Чернігівської області в інтересах держави в особі фінансового управління Менської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 від злочину залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 7000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Речові докази: DVD-R диск з відезаписом слідчого експерименту від 10 лютого 2015 року, DVD-R диск з відезаписом слідчого експерименту від 20 січня 2015 року, фотознімки, СD диск, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження на а.с. 153, 154, 155, 156 залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; спортивну кофту, жіночу блузу, чохол з підголовника, які передані до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС в Чернігівській області - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1