АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/313/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0005090 щодо обвинуваченої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму, -

- Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 29.04.2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 13.11.2009 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;
- Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 13.04.2011 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 18.08.2011 року за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, 14.08.2013 року звільнена умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 7 днів;

за ч. 2 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком їй остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 судові витрати в сумі 393,12 грн. в дохід держави.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Згідно з вироком, 17 травня 2014 року близько 01 години 30 хвилин обвинувачена ОСОБА_7 перебуваючи біля кінцевої зупинки тролейбуса № 37 по вулиці Кіото, 8 в м. Києві, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу незаконно заволоділа автомобілем ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 8312, 10 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченій покарання, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним особі обвинуваченої. В своїх доводах прокурор вказує, що суд безпідставно застосував вимоги ст. 69 КК України, оскільки обвинувачена неодноразово судима, вчинила тяжкий злочин та укривалася від органів досудового розслідування. Просить постановити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, яка заперечувала проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у провадженні доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченою, досліджувались судом за її згодою та інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_7 та іншими учасниками процесу змісту фактичних обставин провадження за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, яка повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Порушень вимог кримінального процесуального закону України при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і в суді апеляційної інстанції, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Колегія суддів вважає, що міра покарання призначена ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи прокурора про необґрунтованість застосування ст. 69 КК України є безпідставними.
Кримінальний закон, а саме ст. 69 КК України передбачає можливість призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою особу визнано винною за наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин з урахуванням даних про особу. При цьому пом`якшуючі обставини можуть стосуватись лише події злочину та особи винного.
Крім обставин зазначених у ст. 66 КПК України суд визнав пом`якшуючими обставинами і інші, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_7 молодого віку, свою вину визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому, своїми показаннями сприяла розкриттю злочину, відсутні матеріальні та моральні претензії потерпілого, та він просив суворо не карати обвинувачену.
Наведені обставини є пом`якшуючими та такими, що знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд обґрунтовано застосував ст. 69 КК України з чим погоджується судова колегія і не вбачає підстав для скасування вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

_________________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4