Справа № 11 -303/2007р. Головуючий
України суддя
апеляційної інстанції суддя Чернявський А.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 травня 2007 року колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської
області

в складі:

головуючого
- Карпія В.М.,

суддів - Куценко
О.В., Чернявського А.С,

з участю прокурора -
Багірової В.А.,

потерпілого - ОСОБА_3, засудженого -
ОСОБА_1 захисника - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок
Очаківського
міськрайонного суду
Миколаївської* області від 16
лютого 2007року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

уродженця села Нексикан

Сусуманського району

Магаданської області,
Російської Федерації, в силу ст.89 КК України не судимого, засуджено

за ч. 3
ст. 190 КК
України до 3-х років
позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10641,20 грн. в рахунок
погашення матеріальної шкоди.

За вироком суду
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 07

лютого 2002року приблизно о 0800 годині він,
знаходячись на пр. Миру в
місті Миколаєві, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману та
зловживання довірою потерпілого ОСОБА_3 повідомив останньому завідомо
неправдиву інформацію про можливість придбання автомобілю «КАМАЗ» після чого
отримав від нього 2000 доларів США, що відповідно до
офіційного курсу НБУ станом на 07
лютого 2002р. становить 10641,20
грн..

Отриманими грошима засуджений розпорядився на власний розсуд.

В апеляціях захисник ОСОБА_2 та засуджений ОСОБА_1
просять скасувати вирок Очаківського міськрайонного суду від 16 лютого 2007року,
а провадження по справі закрити на підставі п. 2 с 6 КПК України, за відсутністю в діях засудженого складу
злочину, оскільки на їх думку висновки суду викладені у вироку не відповідають
фактичним обставинами справи, а досудове та судове слідство провадилось
одностороннє та не об'єктивно. Також апелянти вважають, що сума 10641,20 грн. не може
бути признана великим розміром, а пом'якшуючі покарання обставини давали суду
першої інстанції можливість призначення більш м'якого покарання.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду; засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали
свої апеляції; потерпілого ОСОБА_3, який просив не позбавляти засудженого волі;
думку прокурора, яка вважала, що апеляції задоволенню не підлягають; вивчивши
матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів знаходить їх підлягаючими
частковому задоволенню.

Доводи апелянтів про недоведеність вини засудженого в інкримінованому йому
злочині спростовуються зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Потерпілий ОСОБА_3, як під
час досудового слідства при допиті, очній ставці, так і в апеляційній інстанції
стверджував, що 7 лютого 2002 року ОСОБА_1,
під приводом придбання йому автомобіля, заволодів його грошима - 2000 доларів США, які не повернув
до теперішнього часу.

Ці покази потерпілого об'єктивно підтверджуються копією розписки від 7 лютого 2002 року, згідно
якої ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_3 строком на 15
діб - 2000 доларів США.

Доводи
засудженого про викрадення в нього грошей спростовуються показами свідка
ОСОБА_4 та довідкою райвідділу міліції про те, що ОСОБА_1 не звертався з заявою
про викрадення в нього грошей та паспорту.

Безпідставними є також доводи апелянтів про те, що діями ОСОБА_1 не
заподіяна шкода у великих розмірах.

Згідно ч.2 п.2 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 28.05.2004 року "Про
деякі питання застосування судами України адміністративного та кримінального
законодавства у зв'язку з набранням чинності ЗУ від 22.05.2003
року "Про податок з доходів фізичних осіб", на яку посилаються
апелянти: - для
вирішення питання про наявність складу злочину, вчиненого до 1 січня 2004 року та для його
кваліфікації, необхідно виходити з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян
у розмірі 17 грн., а
не з мінімальної заробітної плати -
140 грн., як вважають апелянти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_1 доведена і його дії
правильно кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном
шляхом обману та зловживання довірою -шахрайство,
вчинене у великих розмірах.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання
ОСОБА_1 судом було враховано те, що він вчинив тяжкий злочин, не відшкодував
заподіяну шкоду та посередню характеристику з місця проживання.

Колегія суддів вважає, що суд прийшов до помилкового
висновку про те, що підсудний за місцем проживання характеризується посередньо,
так як характеристика є позитивною, в якій також зазначено, що ОСОБА_1 приділяє
велику увагу вихованню сину та догляду за ним, який є інвалідом дитинства, а
також доглядає за тещею, 1930
року народження, яка після хвороби потребує постійного нагляду.

Вказані обставини суд не врахував при призначенні
покарання, а тому, колегія суддів вважає, що вони можуть бути підставами для
звільнення засудженого від відбуття покарання відповідно до ст.75 КК України, з
покладанням на нього обмежень, зазначених в п.2, п.3 ст.76 КК України, а
апеляції в частині пом'якшення покарання -
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.365, ст.366 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської
області від 16 лютого 2007 року відносно
ОСОБА_1 змінити.

На підставі
ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з випробовуванням
на строк 1 рік.

На підставі
п.2 та п.3 ст.76 КК України
зобов'язати ОСОБА_1 не виїжджати
за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, а також повідомляти вказані органи про зміну місця проживання та
роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 скасувати та звільнити його із-під варти в
залі суду.

В іншій частині
вказаний вирок залишити без змін.