Ухвала

іменем україни

4 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

за участю прокурора ОСОБА_6,

особи, яка подала скаргу

на бездіяльність органу

прокуратури, ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні матеріали справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2014 року.

в с т а н о в и л а:

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2012 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Матеріали по заяві ОСОБА_1 від 25 червня 2012 року направлено прокурору Харківської області для проведення дослідчої перевірки і прийняття рішення у відповідності з вимогами статті 97 КПК України 1960 року. В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2014 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2012 року залишено без зміни.

Як слідує зі змісту касаційної скарги ОСОБА_1, він не погоджується з вказаними судовими рішеннями в частині незадоволення його скарги, в якій він просив визнати незаконність бездіяльності органу прокуратури Харківської області.

Зокрема, ним вказується на те, що у суді першої інстанції розгляд скарги проведено у його відсутність та безпідставно не визнано незаконною бездіяльність органу прокуратури Харківської області, а судом апеляційної інстанції не повно та не всебічно досліджено обставини справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення особи, яка подала скаргу на бездіяльність органу прокуратури, та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, статтею 236 КПК України 1960 року передбачено право особи на оскарження дій прокурора до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 положення статті 97 КПК України в системному зв'язку з положеннями частини 2 статті 55 Конституції України, частини 3 статті 110, частини 5 статті 234, частини 2 статті 236 КПК України, частини 2 статті 2, пункту 2 частини 3 статті 17 КАС України необхідно розуміти так, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинювані або підготовлювані злочини суди повинні вирішувати у кримінальному судочинстві.

Як убачається з матеріалів справи за скаргою, на заяву від 25 червня 2012 року прокуратурою Харківської області листом від 25 липня 2012 року №09/1-11350-11 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для проведення перевірки в порядку статті 97 КПК України 1960 року за фактом його затримання працівниками міліції.

Вважаючи розгляд його заяви таким, що не відповідає вимогам статті 97 КПК України 1960 року, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати бездіяльність, у тому числі прокуратури Харківської області, як такої, що не відповідає вказаним вимогам закону, за результатами розгляду якої судом першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, прийнято рішення про направлення прокурору Харківської області матеріалів його заяви для проведення дослідчої перевірки і прийняття рішення у відповідності з вимогами статті 97 КПК України 1960 року. Тоді як, в частині задоволення його скарги про визнання незаконної бездіяльності органу прокуратури Харківської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 у вказаній частині, суд першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, свої висновки мотивував тим, що суд відповідно до вимог кримінально-процесуального закону не наділений правом визнавати бездіяльність прокуратури неправомірною або незаконною, а діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, вказані мотиви судів першої та апеляційної інстанції про зобов'язання прокурора провести перевірку в порядку статті 97 КПК України 1960 року відповідають основним завданням кримінального судочинства, якими згідно зі статтею 2 КПК України 1960 року є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а також меті реального забезпечення судового захисту таких прав та інтересів при оскарженні дій чи бездіяльності органу дізнання, слідчого, прокурора в порядку, передбаченому статтями 234, 236 КПК України 1960 року.

Оскільки предметом оскарження у даному випадку в порядку кримінального судочинства є бездіяльність органу прокуратури щодо заяви про злочин, поданої відповідно до вимог статті 95 КПК України 1960 року, то її розгляду повинен проводитися у відповідності з вимогами статті 97 цього Кодексу, згідно якої саме орган прокуратури зобов'язаний прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу; відмовити в порушенні кримінальної справи; направити повідомлення чи заяву за належністю.

Тоді як, визнання факту бездіяльності органу прокуратури перебуває поза межами наданих законом повноважень.

Виходячи з наведеного, суди першої та апеляційної інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 діяли в межах наданих кримінально-процесуальним законом повноважень з прийняттям відповідного рішення, направленого безпосередньо на реагування порушеного його права. Тому, у колегії суддів не має підстав вважати вказані судові рішення незаконними або необґрунтованими в частині незадоволення вимог скарги ОСОБА_1 щодо невизнання незаконної бездіяльності органу прокуратури.

Крім того, перевіркою матеріалів справи колегією суддів також не встановлено порушення вимог кримінально-процесуального закону щодо проведення розгляду матеріалів справи за відсутності ОСОБА_1, оскільки про його дату та час він повідомлявся через установу, в якій він утримувався під вартою, підтвердженням чого слугує повідомлення про вручення поштового відправлення, а також відсутність будь-яких доводів щодо вказаного порушення у апеляційних та касаційних його скаргах.

Рішення ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 377 КПК України 1960 року.

Відтак, касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу 11 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2014 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

С у д д і:

/підпис/ /підпис/ /підпис/

___________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_3