Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С.
С.,суддів:Дембовського С. Г.,
Колдесниченка В. М.,при секретаріза
участю прокурора Гладкіх Л. М.,Саленка
І. В.розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 04 вересня 2014 року кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000260, за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_6 на вирок
Калінінського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 15
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 14 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки

с. Пиляви Тиврівського району
Вінницької області, яка проживає по
АДРЕСА_1, такої, що не мала судимості.

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст.
286 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 6 років із
позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 3 роки.

Також зазначеним вироком постановлено
стягнути з ОСОБА_7: на користь
Горлівської міської лікарні № 2 8231,85
грн - у рахунок відшкодування витрат на
лікування потерпілого; на користь

ОСОБА_9 100 000 грн - у рахунок
відшкодування моральної шкоди. Крім
того, постановлено стягнути з
Комунального підприємства
«Трамвайно-тролейбусне управління
Горлівської міської ради» на користь
ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної
шкоди 6 597,17 грн.

Згідно з цим вироком ОСОБА_7 визнано
винною в тому, що вона 08 вересня 2012 року
приблизно о 04.10 год., керуючи
пасажирським трамваєм марки «КТМ-5МЗ»,
реєстраційний номер 378, який належить
Головному трамвайно-тролейбусному
управлінню м. Горлівки Донецької
області, рухаючись по вул. Празькій у
напрямку від вул. Тюренкова до

вул. Мамина Сибіряка у м. Горлівці
Донецької області, проїжджаючи поблизу
залізобетонної опори № 2845, порушила п.
12.3 Правил дорожнього руху України,
проявила злочинну самовпевненість, і
здійснила наїзд на ОСОБА_9, який лежав
на трамвайному полотні.

У результаті цієї
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10
було заподіяно тяжких тілесних
ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 14 лютого

2014 року цей вирок районного суду
змінено: постановлено вважати ОСОБА_7
засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 3 роки 6 місяців з позбавленням
права керувати транспортними засобами
на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_7 звільнено від
відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю

3 роки.

У касаційній скарзі
захисник просить скасувати
оскаржувані судові рішення через
істотні порушення процесуального
закону і призначити новий розгляд
справи у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи прокурора, який вважав, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а судові рішення в частині
вирішення цивільного позову
підлягають скасуванню із направленням
провадження в цій частині на новий
судовий розгляд, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи, наведені у скарзі,
колегія суддів дійшла висновку, що у
задоволенні скарги слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам кримінального
провадження, про що по суті захисник
порушує питання у скарзі, перегляду в
касаційному порядку не підлягають, а
отже, при касаційному розгляді
кримінального провадження колегія
суддів виходить із фактичних обставин
вчинення кримінального
правопорушення, встановлених судом.

При цьому з оскаржуваних судових
рішень убачається, що згідно з
положеннями ст. 94 КПК України суд під
час прийняття відповідного
процесуального рішення за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінював кожний
доказ із точки зору належності,
допустимості, достовірності, а
сукупність зібраних доказів - із точки
зору достатності та взаємозв'язку, на
підставі чого дійшов обґрунтованого
висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_7 в інкримінованому їй
кримінальному правопорушенні.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно й усебічно розглянути справу і
постановити законне, обґрунтоване та
справедливе рішення по суті
пред'явленого ОСОБА_7 обвинувачення, у
справі не встановлено.

Разом з тим, вирішуючи заявлений
потерпілим цивільний позов про
стягнення на його користь завданої
моральної шкоди, суд не врахував
спеціальних норм цивільного права, що
регулюють відшкодування моральної
шкоди, а також висновків Верховного
Суду України, викладені в його ухвалах,
які відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України
є обов'язковими для всіх судів України.

Так, згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України
цивільний позов у кримінальному
провадженні розглядається судом за
правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо процесуальні відносини, що
виникли у зв'язку із цивільним позовом,
цим Кодексом не врегульовано, до них
застосовуються норми Цивільного
процесуального кодексу України за
умови, що вони не суперечать засадам
кримінального судочинства.

При цьому відповідно до правової
позиції, висловленій у постанові
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року у справі № 6-108цс13
шкода у тому числі й моральна, завдана
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди з вини водія, який на
відповідній правовій підставі керував
автомобілем, що належить роботодавцю,
відшкодовується власником
(володільцем) цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм. Положення статей 1187, 1188 ЦК
України є спеціальними по відношенню
до статей 1166, 1167 цього Кодексу, у зв'язку
з чим перевага у застосуванні має
надаватися спеціальним нормам.

Як видно з матеріалів провадження,
вирішуючи цивільний позов потерпілого
про стягнення моральної шкоди суд
керувався положеннями

ст. 1167 ЦК України, яка встановлює
загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду.

Однак суд не врахував, що трамвай, яким
керувала ОСОБА_7 та внаслідок наїзду
якого було завдано шкоди ОСОБА_11, є
джерелом підвищеної небезпеки, а також
того, що засуджена, керуючи трамваєм,
виконувала свої трудові обов'язки.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою,
котра на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку, а ч.
1 ст. 1172 цього ж Кодексу передбачає, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Наведені норми закону є спеціальними
по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у
зв'язку з чим їм має надаватися
перевага у застосуванні поряд із
загальними нормами.

Таким чином, судові рішення в частині
цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення
на його користь моральної шкоди
належить скасувати і призначити новий
розгляд у порядку цивільного
судочинства, під час якого слід
урахувати наведене в цій ухвалі та
прийняти законне й обгрунтоване
рішення з дотриманням вимог
процесуального та матеріального
законів.

Крім того, суду необхідно врахувати
правову позицію, наведену в постанові
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року, яка відповідно до
вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх судів України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника
задовольнити частково.

Вирок Калінінського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 15
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 14 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 в
частині вирішення цивільного позову
потерпілого ОСОБА_9 про стягнення на
його користь моральної шкоди скасувати
та призначити новий розгляд
провадження у наведеній частині в суді
першої інстанції в порядку цивільного
судочинства.

В іншій частині вирок Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 15 листопада 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 14 лютого 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________С. С. Слинько _______________С. Г.
Дембовський_________________В. М. Колесниченко