Справа № 11-410/2008 року
в І-ій інстанції: Карплюк О.І.
категорія: ст. 186 ч. 2 КК
доповідач: Шершун В.В.
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» вересня 2008 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді:
Шершуна В.В.,

суддів: Суслова М.І.,
Ващенка С.Є.,

з
участю прокурора: Крохмалюк Л.Б.,

та захисника: ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Інжиєвській Ю.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією законного представника засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на вирок
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від «12» травня 2008
року.

Цим вироком

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 українця, гр-на України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, учня 9-го «б» класу
Хмельницької ЗОШ № 13, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 14.05.2007 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ст. 186 ч. 2 КК України
до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України звільненого від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, -

засуджено за ст. 186 ч. 2 КК
України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України до
даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком
Хмельницького міськрайонного суду від 14.05.2007 року і остаточно визначено
засудженому покарання у вигляді 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому
до вступу вироку в закону силу залишено підписку про невиїзд.

Постановлено прийняти відмову
потерпілої ОСОБА_4. від позову та провадження по справі в цій частині зарито.

Згідно вироку суду неповнолітній
ОСОБА_2. 30.07.2007 р., біля 12 год. 30 хв. за попередньою змовою з
неповнолітнім ОСОБА_5, якого засуджено вироком Хмельницького міськрайсуду від
20.12.2007 р. за даний злочин, знаходячись біля будинку № 6/4, що по вул..
Зарічанській в м. Хмельницькому, з метою відкритого викрадення чужого майна та
із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи
здоров'я потерпілого, штовхнувши в груди неповнолітнього ОСОБА_6, заволоділи в
останнього мобільним телефоном «Сіменс С-65», вартістю 620 грн., в якому
знаходився стартовий пакет «Лайф», вартістю 25 грн. та на рахунку якого були
кошти в сумі 21 грн., чим заподіяли матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_4. на
загальну су суму 666 грн. та фізичного болю потерпілому ОСОБА_6

Як видно зі змісту апеляційної
скарги законного представника засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3, остання просить
змінити вирок місцевого суду, пом'якшивши призначене покарання, у зв'язку з
його надмірною суворістю.

При цьому апелянт посилається на те, що суд не в повній мірі врахував,
що ОСОБА_2. є неповнолітнім, хворіє та розкаюється у вчиненому.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
засудженого ОСОБА_2 та його законного представника в підтримку поданої
апеляційної скарги та про необхідність пом'якшення призначеного покарання,
думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити
його без змін, а апеляцію - без задоволення, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляції, провівши судове слідство, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про
винність ОСОБА_2 у відкритому, повторному, за попередньою змовою групою осіб
викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, не небезпечним для життя і
здоров'я потерпілого при зазначених у вироку обставинах, відповідає матеріалам
справи і ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд першої інстанції дав правильну
оцінку показам ОСОБА_2 про непричетність до інкримінованих йому злочинних дій,
вказавши, що ці покази дані з метою ухилитись від відповідальності.

При цьому суд врахував, що
ОСОБА_2. не заперечував свого знаходження на місці злочину і скоєного
пограбування, посилаючись лише на те, що пограбування вчинене ОСОБА_5 Так, він
пояснив, що гуляючи по вул. Зарічанській, вони з з ОСОБА_5, зустріли
потерпілого, у якого ОСОБА_5 попросив мобільний телефон і з ним втік, а він
лише штовхнув потерпілого, оскільки той вимагав у нього повернення телефону.

Ці покази повністю заперечуються
потерпілим ОСОБА_6, який пояснив, що в липні 2007 року, коли він з друзями був
біля будинку № 6/4 по вул. Зарічанській, до нього підійшли двоє хлопців, один з
яких був, як йому тепер відомо ОСОБА_2, який попросив у нього мобільний
телефон, щоб переписати музику. Отримавши телефон, він передав його своєму
товаришу (ОСОБА_5), а коли він (потерпілий) став вимагати повернути йому
телефон, ОСОБА_2 вдарив його в живіт і вони з ОСОБА_5 втекли.

Дані покази повністю підтвердили
свідки ОСОБА_7 і законний представник неповнолітнього потерпілого - цивільний
позивач по справі - ОСОБА_4.

Згідно з протоколами впізнання,
потерпілий ОСОБА_6. упізнав ОСОБА_5 і ОСОБА_2 як осіб, які його пограбували.

Вироком Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2007 року ОСОБА_5
засуджений за даний злочин.

На думку колегії суддів, у суду
першої інстанції не було підстав не вірити потерпілому, а тому він обґрунтовано
поклав в основу вироку його покази і правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст.
186 ч. 2 КК України, оскільки він повторно, за попереднім зговором групою осіб,
відкрито викрав чуже майно, з застосуванням насильства, не небезпечного для
життя і здоров'я потерпілого.

Міра покарання призначена ОСОБА_2 з
дотриманням вимог ст. 65 КК України - з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого
злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд правильно
врахував як обставину, що пом'якшує покарання засудженого вчинення ним злочину
в неповнолітньому віці.

Разом з тим, суд врахував тяжкість
вчиненого злочину, посередні характеристики ОСОБА_2, те, що він вчинив злочин в
період іспитового строку, а тому прийшов до обґрунтованого висновку про
можливість виправлення і перевиховання засудженого лише в умовах ізоляції від
суспільства, тобто реального позбавлення волі.

Посилання апелянта на хворобу
ОСОБА_2 та на його розкаяння, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки
хвороба не перешкоджає засудженому відбути покарання, а розкаяння у нього
відсутнє, оскільки він не визнав свою вину і активно намагався ухилитись від
відповідальності.

Як видно з висновку стаціонарної
психолого-психіатричної експертизи, призначеної в ході апеляційного розгляду,
ОСОБА_2. є осудним, його психологічний розвиток відповідає його віку та освіті,
будь-яких психічним захворюванням він не страждає, а виявляє лише соціалізований
розлад поведінки.

За таких обставин, судова колегія не
знаходить підстав для пом'якшення покарання засудженому

Разом з тим, колегія суддів
встановила, що виносячи вирок суд першої інстанції всупереч вимог ст. 338 КПК
України не визначив час, з якого має рахуватись засудженому міра покарання.
Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 було змінено запобіжний
захід і 24.07.2008 року він був затриманий, місцевий суд в порядку ст. 409 КПК
України має визначити порядок обчислення строку відбуття покарання.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду

ухвалила:

Вирок
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від «12» травня 2008
року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляцію законного представника
засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - без задоволення.

Зобов'язати Хмельницький
міськрайонний суд в порядку ст. 409 КПК України визначити час, з якого має
рахуватись строк покарання ОСОБА_2, зарахувавши в строк покарання час
знаходження його під вартою.

Головуючий: /підпис/

судді: /підпис/

Копія вірна, згідно оригіналу

cуддя апеляційного суду
Шершун В.В.