Номер провадження: 11-кп/785/1368/14
Номер справи місцевого суду: 493/1599/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 29.11.2013 року, -

встановила:
вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Білорусії, раніше не судимий в силу вимог ст. 89 КК України, засуджений:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 152 КК України до 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі строком на 8 років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислений з 30 травня 2013 року.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що в кінці вересня 2012 року, приблизно о 10 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до житлового будинку потерпілого ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_1 і, шляхом виставлення віконного скла, проник у вказаний будинок, звідки таємно викрав майно потерпілого, а саме: телевізор марки FUNAJ чорного кольору вартістю 300 грн., електричну міні-піч Vimar VEO 3702W білого кольору вартістю 650 гри., бензопилу марки HUSQVARNA-137 вартістю 1500 грн., шуруповерт з набором викруток і свердел вартістю 650 грн. та ковану сокиру вартістю 150 грн., чим завдав ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 3250 грн.

15 травня 2013 року, приблизно о 10 годині, в с. Кам`яне Савранського району Одеської області, перебуваючи в житловому будинку своєї співмешканки ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , знаючи про те, шо потерпіла ОСОБА_11 являється неповнолітньою, діючи умисно на зґвалтування потерпілої, почав бити потерпілу, причинивши їй легкі тілесні ушкодження, після чого зґвалтував неповнолітню ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на необґрунтованість вироку Балтського районного суду Одеської області від 29.11.2013 року відносно нього в частині засудження за ст. 152 ч. 3 КК України за зґвалтування неповнолітньої.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 і адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляції, прокурора, який вважав необхідним вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляції з наступних підстав.

Обгрунтованість засудження ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України і призначене за нею покарання у вигляді 3 років позбавлення волі обвинуваченим не оскаржується, в зв`язку з чим, в силу вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції в цій частині апеляційною інстанцією не переглядається.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції і в ході апеляційного розгляду пояснював, що потерпіла ОСОБА_11 його обмовила, що він її не ґвалтував; декілька років він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з матір`ю потерпілої, вони мають двох малолітніх спільних дітей і всі разом проживають в домі ОСОБА_10 ; весь час у нього з неповнолітньою ОСОБА_11 були погані стосунки, оскільки вона не слухалась матір, вела аморальний спосіб життя, погано відносилася до його малолітніх дітей; він довго терпів, а 15.05.2013 року не витримав чергову погану поведінку потерпілої і побив її, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я, але її не ґвалтував; ОСОБА_11 обмовляє його, так як не хоче, щоб він жив з її матір`ю в їх домі.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції поклав покази потерпілої ОСОБА_11 про те, що після розлучення батьків вона залишилася разом з братом жити у матері, так як батько поїхав на заробітки; мати стала проживати разом із ОСОБА_8 , у них народилося двоє дітей; з ОСОБА_8 вона ніколи не знаходила спільної мови, вони постійно сперечалися, він ображав її брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою та навіть бив; хлопець, який був її співмешканцем, не витримав такого життя і пішов від неї; вона намагалася з ОСОБА_8 не спілкуватися; 15 травня 2013 року мати зранку поїхала в с.м.т. Саврань по своїм справам, а вона залишилася вдома; через деякий час в двері її кімнати хтось постукав і відразу зайшов, то був ОСОБА_8 , який підійшов до неї та почав бити по голові та тулубу, вона втратила свідомість, а коли прийшла до пам`яті, то вже була на підлозі в ванній кімнаті, де ОСОБА_8 здійснював насильницький природний статевий акт з нею.

Крім вказаних показів потерпілої, суд привів у вироку покази законного представника неповнолітньої потерпілої її батька, ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не були очевидцями зґвалтування потерпілої, а повідомили інформацію про це зі слів потерпілої ОСОБА_11 .

Крім того, в обґрунтування висновку зґвалтування обвинуваченим ОСОБА_8 неповнолітньої ОСОБА_11 , суд першої інстанції послався на акт судово медичного огляду ОСОБА_11 від 15.05.2013 року, згідно якого у ОСОБА_11 мали місце наступні тілесні ушкодження: крововиливи на нижній вії та верхній вії правого ока, на нижній вії лівого ока, на спині зліва, на передній лівій і задній поверхні шиї, забійна рана потиличної області голови і садни шкір на внутрішній поверхні лівого стегна, які, висновком експерта № 22 від 27.05.2013 року, віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, які тривають не більше 6 днів (т. 1 а.с. 235).

У вироку суду першої інстанції не наведені мотиви визнання необґрунтованою позицію обвинуваченого ОСОБА_8 про його обмовлення потерпілою, яку він не ґвалтував.

Між тим, в судовому засідання свідок ОСОБА_10 мати потерпілої, показала, що з донькою у неї склалися складні стосунки після того, як вона стала проживати разом з ОСОБА_8 і у них народилося двоє дітей, ОСОБА_15 ревнувала її до молодших дітей, у них виникали сварки; донька сварилася на ОСОБА_8 , казала, що він ОСОБА_16 і їй не потрібен, але сам ОСОБА_8 ніколи ОСОБА_17 не ображав і не бив; коли вона повернулася додому, то побачила, що ОСОБА_15 сиділа на порозі, була заплакана, разом з нею стояла сусідка ОСОБА_18 ; ОСОБА_8 сказав їй, що сильно побив ОСОБА_17 за те, що сварила молодшого її сина ОСОБА_19 , однак про те, що він здійснив статевий акт з ОСОБА_20 він не говорив; ОСОБА_15 жила разом з хлопцем, однак той хлопець її покинув, донька ходила пізно на дискотеки, вела недостойний спосіб життя, тому вона вважає, що ОСОБА_15 на ОСОБА_8 говорить неправду.

За висновком суду першої інстанції, ці покази є неправдивими і надані свідком ОСОБА_10 з метою сприяння своєму співмешканцю уникнути кримінальної відповідальності за скоєне правопорушення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Факти наявності на протязі тривалого часу неприязненого ставлення до ОСОБА_8 неповнолітньою ОСОБА_11 , її небажання спільного проживання матері з ним, що хлопець, який співмешкав з неповнолітньою донькою, пішов від неї в зв`язку з такими відношеннями між нею і ОСОБА_8 , не заперечуються самою потерпілою, яка крім того, пояснювала, що з 15 років живе статевим життям (т. 1 а.с. 234 зв.).

В цьому зв`язку, висновок суду першої інстанції про неправдивість показів свідка ОСОБА_10 не відповідає фактичним обставинам.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 в зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_11 міг визнаватися обґрунтованим лише при наявності доказів, які б підтверджували покази потерпілої про зґвалтування.

Між тим, такі докази у вироку суду не наведені.

В ході апеляційного розгляду прокурору нагадувалась можливість за його клопотанням повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, дослідити докази, на підтвердження обвинувачення на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України.

При цьому, прокурор пояснив, що єдиним доказом винуватості ОСОБА_8 в зґвалтуванні ОСОБА_11 , який не врахований судом першої інстанції у вироку, є факт наявності мокрої підлоги у ванній кімнаті на момент огляду місця події 15.05.2013 року.

Однак, прокурор, вказуючи на даний факт, не став пояснювати його значення, оскільки розумів, що домисли і припущення прокурора не можуть бути визнанні доказами винуватості обвинуваченого у скоєнні злочину.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 неодноразово звертався до різних інстанцій, в тому числі до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (т. 2 а.с. 62-63), повідомляючи про грубе прошення його процесуальних прав органом досудового розслідування.

Цей факт був підтверджений вироком суду, оскільки досудове слідство у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 щодо особливо тяжкого злочину було проведено з порушенням вимог ч. 3 ст. 52 КПК України, без обов`язкової участі захисника.

При таких обставинах, коли покази потерпілої про її зґвалтування ОСОБА_8 , не підтверджені іншими об`єктивними доказами, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 в зґвалтуванні не може бути визнаний обґрунтованим, в зв`язку з наявністю сумнівів в достовірності показів потерпілої ОСОБА_11 .

В цьому зв`язку, в силу вимог ст. 62 Конституції України і ст. 17 КПК України, сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_8 повинні тлумачитися на його користь.

Розглядаючи питання про можливість притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за спричинення ним ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що ним не заперечується, колегія суддів відзначає ту обставину, що заяви потерпілої, законного представника про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 417, 284, 409 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 29.11.2013 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити.

В частині засудження ОСОБА_8 за ст. 152 ч. 3 КК України вказаний вирок скасувати і провадження по справі закрити в зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в скоєнні даного кримінального правопорушення.

В іншій частині вирок Балтського районного суду Одеської області від 29 листопада 2013 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, вважаючи ОСОБА_8 засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4