У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Таран Т.С. і Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 25 грудня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1.

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 травня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Одеси, громадянина України,

раніше неодноразово судимого, останній раз -

19 грудня 2005 року Київським районним судом

м. Одеси за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України на три роки і один місяць позбавлення волі зі звільненням

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим

строком два роки з покладенням обов'язків,

передбачених ст. 76 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2006 року зазначений вирок змінено. Виключено з вироку застосування ст. 71 КК України. Пом'якшено засудженому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із врахуванням призначеного покарання за вироком від 19 грудня 2005 року остаточно ОСОБА_1 призначено
покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з випробуванням з іспитовим строком два роки з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

У решті вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 07 вересня 2005 року о 12-й годині, перебуваючи в контейнері НОМЕР_1 по вул. Рожевій, розташованому на території промислового ринку Овідіопольського району Одеської області, таємно викрав належний ОСОБА_2 мобільний телефон вартістю 750 грн., завдавши потерпілому шкоду на вказану суму.

У касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій
ОСОБА_1, просить ухвалу апеляційної інстанції щодо нього скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. При цьому посилається на те, що засудженому було безпідставно пом'якшено призначене покарання
за ч. 1 ст. 185 КК України та звільнено від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд безпідставно призначив ОСОБА_1 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки, на його думку, вироки Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2005 року та Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 травня 2006 року щодо ОСОБА_1 повинні виконуватися самостійно.

Заслухавши доповідача, думку прокурора Кравченко Є.С., яка підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що подання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у таємному викраденні чужого майна суд у вироку обґрунтував дослідженими у судовому засіданні в порядку ст. 299 КПК України доказами, зокрема, показаннями засудженого, який визнав свою вину і не оспорював фактичні обставини справи, що в касаційному поданні не заперечується.

За таких обставин дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185 України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється прокурором.

Що ж стосується доводів касаційного подання про невідповідність
призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, то їх слід визнати обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправдання та попередження нових злочинів, з урахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд зазначені вимоги закону не виконав.

Пом'якшуючи ОСОБА_1 покарання і звільняючи засудженого
від його відбуванням з випробуванням, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції призначив останньому покарання без урахування відшкодування завданих збитків, каяття у вчиненому злочині
та позитивної характеристики.

Проте, приймаючи таке
рішення, суд апеляційної інстанції належним чином не врахував ступеню тяжкості ним скоєного та характеризуючі його особу дані, зокрема те, що ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий і звільнявся від відбування покарання з
випробуванням, але на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин; ухилявся від суду, в зв'язку з чим було оголошено його розшук; а також негативно характеризується за місцем проживання (а.с. 24).

Тому зазначена ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Якщо при новому апеляційному розгляді справи підтвердиться винуватість ОСОБА_1 у тому ж об'ємі обвинувачення, то призначене йому покарання слід вважати невиправдано м'яким.

Крім того, суд апеляційної інстанції має належним чином перевірити й інші доводи, викладені у касаційному поданні прокурора, та прийняти рішення, яке б відповіло вимогам закону.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С У
Д Д І :

Федченко О.С. Таран Т.С.
Нікітін Ю.І.