Справа
№1-7/2007 p.
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

14 червня 2007
р. Галицький районний суд м. Львова в складі: головуючої-судді: Городецької
Л.М. при секретарі: Любінській І.І. з
участю прокурора: Василик Ю.М. та
адвоката: ОСОБА_1 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
місті Львові кримінальну
справу про обвинувачення
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уроженця м. Дубляни Жовківського району
Львівської області, українця,
громадянина України, не одруженого, не працюючого, з
середньою освітою -
навчаєвся на 2-мі курсі
факультету «Лікувальна
справа» Львівського медичного університету імені
Д.Галицького,
військовозобов'язаного - на обліку в Жовківському РВК Львівської
області, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 (ос), під вартою з 25.03.2002 р.

у вчиненні
злочинів, передбачених ст.
ст. 187 ч.4, 121 ч.2,
15, 289 ч.3 КК України;

встановив:

Підсудній
ОСОБА_2 21.02.2002 р. близько 20 годин з метою нападу і заволодіння майном
потерпілої ОСОБА_3 слідував за нею від
проспекту Свободи у м. Львові до проспекту Червоної Калини. В подальшому
знаходячись у кабіні ліфта будинку №1 по вулиці Скрипника у мЛьвові скоїв напад
на потерпілу завдавши їй декілька ударів обрізаним держаком від лопати, який носив при собі, заподіявши останній тяжкі тілесні
ушкодження, внаслідок яких сталася
смерть потепілої ОСОБА_3 При цьому
заволодів майном потерпілої, а саме:
золотими сережками вартістю 260, 0
гривень, золотою обручкою, вартістю 180,
0 гривень, золотим перетнем у
вигляді 3-х пелюстків з діамантом білого кольору вартістю 2 000, 0 гривень,
золотим перетнем з білим камінням вартістю 140.0 гривень, золотим перетнем у формі гострих кутів, вартістю 400,
0 гривень, золотим перестнем
суцільної форми, вартістю 250, 0 гривень,
золотим перетнем з білим каменем,
вартістю 150, 0 гривень, а також
іншим майном - жіночою шкіряною сумочкою з надписом «Валентино», вартістю 90,
0 гривень, у якій знаходились
гроші -20 доларів США, що в еквіваленті станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 становить
106, 4 гривень та 30, 0 гривень,
чоловічий плащ, вартістю 320
гривень, парасолею, вартістю 70,
0 гривень, а всього в результаті
розбійного нападу заволодів майном потерпілої ОСОБА_3 на загальну суму 3, 996 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто шість)
гривень 40 коп.

Крім
того, ОСОБА_2 19.03.2002 р. близько 21
години, знаходячись на вул.
Ів.Франка, 157 «б» у м. Львові в
під'їзді зазначеного будинку скоїв напад з застосуванням відрізка держака
лопати на потерпілу ОСОБА_4, заподіявши
їй тяжкі тілесні ушкодження. При цьому заволодів її особистим майном, а саме: ручним золотим браслетом, вартістю 200,
0 гривень, п'ятьма золотими перстнями (неділька), вартістю 60, 0 гривень, золотим перетнем вартістю 160, 0 гривень,
шкіряною жіночою сумочкою,
вартістю 200 гривень, в якій
знаходився мобільний телефон марки «Моторола», вартістю 400, 0
гривень, а всього заволодів майном на
загальну суму 1320, 0 (одна тисяча
триста двадцять) гривень.

Крім
того, ОСОБА_2 25.03.2002 року, знаходячись біля Галицького ринку, що у м. Львові, близько 20.00 годин, скоїв замах на незаконне заволодіння
автомашиною марки «Рено-21», що належить
потерпілій ОСОБА_5, поєднаний із
застосуванням насильства, небезпечним
для життя чи здоров'я потерпілої, яка
вчинила активний опір підсудному ОСОБА_2 та сприяла його затриманю працівником
міліції.

У
судовому засіданні ОСОБА_2 винуватість у скоєнні інкрімінованих йому злочинів
визнав частково, зокрема визнав себе
винним у тому, що намагався викрасти із
автомашини потерпілої ОСОБА_5 сумочку,
оскільки в нього не було грошей на проїзд щоб доїхати додому.

2

Наміру
на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілої не мав, як і не затосовував до неї насильства.
Розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не вчиняв, визнавальні
покази на досудовому слідстві давав під впливом психологічного та фізичного
тиску на нього працівників міліції, які
обіцяли звільнити його на підписку про невиїзд. Незважаючи на те, що підсудній ОСОБА_2 частково визнав себе
винним у вчинених злочинах, його
винуватість у скоєнні інкрімінованих йому злочинів повністю доведена зібраними
в ході досудового слідства доказами, які
неодноразово перевірені в ході судового слідства і спростовують доводи підсуднього
щодо його непричетності до вчинених злочинів,
а його пояснення суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за
скоєнне ним. По епізоду розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2,
внаслідок чого наступила її смерть: -показаннями потерпілого
ОСОБА_6, який підтвердив, що знайдений на сходовій клітинні газовий
балончик належав його дружині ОСОБА_3 ,
а також вказав перелік майна,
викраденого у неї під час розбійного нападу. Внаслідок вчиненого злочину
він зазнав втрат морального характеру,
оскільки втратив дружину, занав
душевних страждань. Вважає, що
матеріальна та моральна шкода має бути відшкодована підсудним, просить для нього якнайсуворішого покарання.
Обставини злочину не бачив. Згідно висновку дактилоскопічної експертизи №455
від 28.03.2002 року (Т.1, а.с. 54-64)
два сліди пальців рук, відкопійовані на
відрізках липкої прозорої стрічки, що
вилучені при огляді газового балончика,
виданого потерпілим ОСОБА_6 22.02.2002 року, придатні для ідентифікації особи і залишені
підсуднім ОСОБА_2 Як зазначено у висновку експертизи ОСОБА_2 залишено відбитки
середнім та великим пальцями правої руки,
що повністю спростовує його доводи,
що даний газовий балончик він у руки не брав, а лише торкався його на вимогу працівників
міліції, які змусили його до цього
(т.2, а.с. 327). З протоколу огляду
місця події від 21.02.2002 р.(т.1, а.с.
4-7) вбачається, що на місці події в
кабіні ліфту будинку №21 по вул. Скрипника у м. Львові були відбитки пальців
рук, які були в подальшому ідентифіковані
з вібдитками пальців, виявлених на
газовому балончику та підтвердженні висновком дактилоскопічної експертизи щодо
їх належності Добровольському, що
спростовує його доводи щодо непричетності до вчиненого злочину.

За
висновком судово-медичної експертизи №24/02 від 18.03.2002 р. (т.1, а.с. 36-47) у ОСОБА_3 виявлено відкриту черепну-мозкову травму у
вигляді вдавленого перелому склепіння черепа з переходом на основу та руйнуванням
речовин головного мозку, що стало
причиною смерті.

В
судовому засіданні оглянуто відеозапис відтворення обстановки та обставин подій
від 26.03.2002 року, під час якого
підсудній давав чіткі, послідовні, логічні пояснення про скоєні ним
злочини, назвав предмет, який він застосовував при нападах на
потерпілих, а саме відрізок держака
лопати, вказував місце вчинення злочину
та спосіб його вчинення, розповідав про
обставини, які були відомі тільки йому, оскільки був затриманий після 20 години
25.03.2002 року, а відтворення
проводилось 26.03.2002 року, що
спростовує його доводи, що показання ним
давались в силу фізичного і психологічного тиску, під впливом незаконних та недозволених дій
працівників міліції під час досудового слідства, оскільки таке не знайшло свого
доведення, в установленому законом
порядку дії працівників міліції не оскаржувались. По епізоду розбійного нападу
на потерпілу ОСОБА_4 від 19.03.2002 року: -показаннями потерпілої ОСОБА_4 в
судовому засіданні, відповідно до яких
ОСОБА_2, є саме тою особою, яка переслідувала її, вчинила напад на неї 19.03.2002 року та
заволоділа її особистим майном і наполягає на своїх показаннях. Напад на неї
було скоєно у під'їзді будинку по вул. Ів.Франка, 157 «б». Після нападу перебувала в комі, жодних показань не давала, тому обставини скоєного злочину могли бути
відомі тільки їй та особі, яка скоїла
напад на неї, а саме ОСОБА_2; -показаннями
свідка ОСОБА_7 , які оголошено
(т.1, а.с. 172-173), згідно яких 19.03.2002 року біля 21 год. 45 хв., почувши крик,
на сходовій клітці, вийшов з
квартири, бачив як хтось вибіг з
під'їзду.

Спустившись
вниз, побачив ОСОБА_4, яка була в крові, біля неї лежала перука. Суперечності в
показаннях свідка ОСОБА_7 (т.1, а.с.
172-173), на які вказує ОСОБА_2,
в заперечення, що
злочин вчинено ним (ріст, колір куртки) не
можуть трактуватись на

3

користь
підсуднього, оскільки за показаннями
свідка він бачив особу, яка втікала з
місця злочину, частково описав зовнішній
вигляд, проте вся його увага, за його поясненнями була спрямована на
потерпілу особу, якою виявилася ОСОБА_4
(т.1, а.с. 173);

-протоколом
обшуку від 26.03.2002 p., згідно якого за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1 вилучено светр синього кольору (т.2,
а.с. 23-25); -згідно висновку
імонологічної експертизи №239,
240-а, 247/2002 від 24.05.2002 р.
(т.1, а.с. 186-223), сліди крові,
виявлені на светрі, можуть
походити як від підсудного ОСОБА_2, так
і потерпілої ОСОБА_4; -висновком
судово-медичної експертизи №174/2002 р. від 26.03.2002 p., згідно якого у потерпілої ОСОБА_4 виявлено відкритий
втиснений перелом склепіння черепа,
множинні лінійні переломи склепіння та основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня
..., які утворились від контакту з тупим
твердим предметом з обмеженою поверхнею,
не характерні для вільного падіння на площину, могли бути наслідком ударів тупими
предметами, були небезпечними для
життя, відносяться до тяжкого тілесного
ушкодження (т.1, а.с. 146);
-протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 27.03.2002 p., відеозаписом відтворення, згідно яких ОСОБА_2 добровільно показав і
розказав про обставини скоєного злочину,
які не суперечать показанням потерпілої ОСОБА_4, що напад на неї було скоєно біля входу в
під'їзд, вона поверталась, продовжувала йти, напад було перенесено в під'їзд (т.2, а.с. 59-60); -з протоколу допиту
ОСОБА_8, матері потерпілої, вбачається,
що опис викрадених речей нею було дано вперше 04.06.2002р. (т.1, а.с. 225),
що спростовує доводи підсудного ОСОБА_2 про те, що пояснення при відтворенні обстановки ним
надавались зі слів працівників міліції;
-з протоколу допиту свідка ОСОБА_9,
який оголошено (т.З, а.с. 8-9)
вбачається, що ОСОБА_2 особисто
розповідав про затримання та обставини скоєних злочинів, розповідав добровільно без жодного
психологічного тиску, вказував на дрібні
деталі, які не могли бути відомі
працівникам міліції.

Крім
того, суд приймає до уваги, що перші добровільні пояснення були дані
ОСОБА_2 в день затримання, а саме
25.03.2002 p., які в подальшому були підверджені доказами, зібраними в ході досудового слідства. По
епізоду замаху на
незаконне заволодіння
транспортним засобом потерпілої ОСОБА_5 від 25.03.2002 року:
-показаннями потерпілої ОСОБА_5, згідно
яких 25.03.2002 p., коли вона
знаходилась у власному автомобілі «Рено» на сидінні водія, побачила,
що в машину сідає мужчина,
натягує маску, обхопивши її за
шию наніс удар по голові, вимагаючи
рушати та їхати на вул. Пекарську у м. Львові. Побоючись за своє життя вона
пропонувала коштовності, сумочку, від чого підсудній відмовився. Підсудній
намагався схопити її за волосся, але
оскільки це була перука, тому їй вдалося
вирватись із машини, закривши її на центральний
замок. Однак механізм не спрацював, тому
ОСОБА_2, звільнившись,
намагався втекти, проте був
затриманий працівниками міліції, чинив
опір, пручався, тому на нього були одягнуті кайданки
(т.2, а.с. 115-116);

-протоколом
вилучення від 25.03.2002 p., згідно якого у ОСОБА_2 була вилучена шапка - маска
(т.2, а.с. 10);

-висновоком
судово-медичної експертизи №62/02 від 27.03.2002 p.,
згідно якого у ОСОБА_5 виявлено травму тіла у вигляді
закритого звиху головки правої плечевої кістки,
синця на голові та крововилову у слизову оболонку верхньої губи. Вказані
ушкодження спричинені тупими предметами,
відносяться до легкого тілесного ушкодження середньої важкості за
ознакою тривалого розладу функції правої руки(т.2, а.с. 35).

Доводи
ОСОБА_2 про те, що він не мав наміру на
заволодіння транспортним засобом, а мав
умисел на заволодіння лише сумочкою потерпілої не заслуговують на увагу, оскільки він мав реальну можливість
заволодіти сумочкою, потерпіла
добровільно хотіла віддати її, побоючись
за своє життя чи здоров'я, проте це не
було прийнято підсудним.

Таким
чином, оцінюючи наведене, суд вважає доведеною винуватість підсудного у
скоєнні інкримінованих йому злочинів. Його показання суд розцінює як намагання
уникнути відповідальності за скоєні ним злочини. Кваліфікацію його дій органами
досудового слідства суд вважає правильною. За
ст. 187 ч.4 КК України дії підсудного кваліфіковано правильно, як розбій,
поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особою,
що раніше вчинила розбій.

4

За
ст. 121 ч.2 КК України
кваліфікація дій ОСОБА_2 є правильною,
як умисне тяжке тілесне ушкодження,
що спричинило смерть потерпілого.

За ст. 15,
289 ч.2 КК України дії підсудного кваліфіковано вірно, як замах на незаконне заволодіння
транспортним засобом, поєднаний з
насильством, небезпечним для життя чи
здоров'я потерпілого, вчинений повторно.

При
цьому суд враховує визначення законодавцем поняття заволодіння транспортним
засобом, одним із способів якого є
примушування власника до початку руху.

В
судовому засіданні встановлено, і це не
оспорюється підсудним, що незаконно
проникнувши в салон автомашини, застосовуючи насильство до потерпілої ОСОБА_5
підсудній наказав їй рушати з місця. При цьому,
мав реальну можливість заволодіти її сумочкою, на що він вказує, потерпіла сама пропонувала йому добровільно
її віддати, побоючись за своє життя чи
здоров'я, що спростовує його
доводи, що умисел був спрямований
виключно на заволодіння саме її сумочкою.

Призначаючи
покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_2
раніше не судимий, позитивно
характеризується за місцем проживання,
посередньо - за місцем колишнього навчання, суд приймає до уваги вік на час вчинення
злочину, враховує відсутність будь-якого
каяття щодо скоєного і вважає, що його
виправлення та попередження нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від
суспільства з застосуванням покарання у вигляді позбавлення волі у межах
санкції статей інкрімінованих йому злочинів,
яке буде достатнє з урахуванням,
що він перебуває під вартою з 25 березня 2002 року.

Цивільні
позови потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної
шкоди задоволити повністю, вимоги щодо
відшкодування моральної (немайнової) шкоди задоволити частково, виходячи із наслідків спричиненої шкоди, тяжкості перенесених, як фізичних,
так і моральних страждань.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

3АС У ДИВ:

ОСОБА_2
визнати винним за ст. ст. 187 ч.4,
121 ч.2, 15, 289 ч.3 КК України та обрати покарання:
-за ст. 187 ч.4 КК України - 8 (вісім)
років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна;
-за ст. 121 ч.2 КК України - 8 (вісім)
років позбавлення волі; -за ст. 15, 289 ч.3 КК України - 7 (сім) років
позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна; На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання
призначених покарань за сукупністю злочинів,
остаточно обрати покарання 9 (дев'ять) років позбавлення волі з конфіскацією
особисто належного майна.

Строк
відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня фактичного затримання -25 березня
2002 року. Цивільні позови ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задоволити
частково. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 3 996 (три тисячі дев'ятсот
дев'яносто шість) гривень 40 коп. матеріальної та 15 (п'ятнадцять) тисяч гривень
моральної шкоди;

Стягнути з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4

1 626
(одна тисяча шістсот двадцять шість) гривень 68 коп. матеріальної та 10
(десять) тисяч гривень моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 600, 0 (шістсот) гривень 40 коп. матеріальної шкоди
та 3 000, 0 (три) тисячі гривень морального відшкодування.

Речові
докази по справі (газовий балончик,
світер синього кольору,
шапку-маску, належні
ОСОБА_2, дерев'яну палку - знищити;

-шкіряну куртку
чорного кольору (т.1, а.с.
151-152), що належить потерпілій
ОСОБА_4;

-спідницю
плащ, шарф, пару черевик,
що належали потерпілій ОСОБА_3 ;

-шкіряну
куртку, що належить ОСОБА_2 повернути
згідно зберігальних розписок (т1, а.с. 336, 202;т.2, а.с. 199);

-журнал
відділення спортивного вдосконалення (т.1,
а.с. 277-278);

5

-відеокасету із
записом відтворень обстановки і обставин подій (т2, а.с. 198-199) - залишити

при справі.
Стягнути з засудженого ОСОБА_2 153 (сто п'ятдесят три) гривні 48 коп. судових
витрат за проведення експертиз (т.1,
а.с. 55-59; 60-62; 81-84).

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_2 залишити попередній - взяття під варту.

На вирок
суду може бути подана апеляція протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим,
який перебуває під вартою у той же строк -з моменту вручення йому копії
вироку.