Справа № 307/4190/13-к
Провадження № 1-кп/307/33/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурорів ОСОБА_2

ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, обох у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Із обвинувального акту вбачається, що 28.12.2009 р., близько 22-ї год., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_12 знаходилися на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 . Побачивши, що до будинку під`їхали кілька автомобілів, з яких вийшли невідомі особи, які направилися в їхній бік, вони втрьох, почали втікати через городи. На подвір`ї буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 наздогнали ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та нанесли йому один удар в область спини ззаду, від якого він впав, а потім ще один удар ногою в область живота та удар по нозі. Маючи реальну можливість припинити протиправні дії ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та помилково вважаючи, що їх дії створюють реальну загрозу життю і здоров`ю як його особистого, так і оточуючих, перевищуючи межу необхідної оборони, ОСОБА_10 умисно, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, при явній невідповідності небезпечності посягання та обстановці захисту, дістав з кишені ніж, яким наніс по одному удару в область живота потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , спричинивши останнім тяжкі тілесні ушкодження. Разом з тим, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 наздогнавши ОСОБА_11 , нанесли йому декілька ударів в область голови та по правій руці якою обвинувачений прикривав голову від ударів, чим спричинили йому середньої тяжкості тілесні ушкодження. В цей час він також маючи реальну можливість припинити протиправні дії ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та помилково вважаючи, що їх дії створюють реальну загрозу життю і здоров`ю як його особисто, так і оточуючих, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, при явній невідповідності небезпечності посягання та обстановці захисту, підняв з землі предмет схожий на ніж, яким наніс один удар в область живота ОСОБА_7 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення фактично не визнав. Показав, що 28.12.2009 р., приблизно в 19.30-19.45 год., йому зателефонував брат, ОСОБА_12 , який попросив прийти до нього додому, оскільки його зять, ОСОБА_7 , наніс йому удар ногою в живіт і викликав працівників міліції. Близько 20-ї год., приїхавши на велосипеді додому до ОСОБА_12 , застав там свого старшого брата - ОСОБА_11 . Вони втрьох випили каву, а коли дружина та донька ОСОБА_12 почали сваритися, вийшов на подвір`я. Знаходячись на сходах та побачивши біля провулку чорний автомобіль, який спочатку під`їхав до будинку АДРЕСА_4 , а потім поїхав в напрямку центру, він покликав своїх братів. Невдовзі цей же транспортний засіб та ще два автомобілі під`їхали і зупинилися біля будинку ОСОБА_12 . З автомобілів вийшло 12-15 осіб, які направилися в двір. Злякавшись, вони втрьох почали втікати через городи до дворогосподарства № 4, де він сховався в прибудові будинку, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 побігли вперед. Спочатку він думав, що вони теж сховалися, але невдовзі почув крик свого брата ОСОБА_13 та зрозумів, що їх спіймали. Коли вийшов із схованки, щоб допомогти ОСОБА_11 , його хтось вдарив з правого боку, від чого він впав на землю, де йому нанесли ще три - чотири удари по тілу. В цей момент він бачив біля себе не менше трьох осіб. Піднявшись з землі він витягнув із лівої кишені складний ніж та почав розмахувати ним щоб налякати нападників, але не мав наміру нанести комусь із них ножове поранення. Коли ОСОБА_5 замахнувся в його бік, щоб нанести йому удар, тоді він наніс останньому один удар ножем у живіт. Після цього ОСОБА_14 одразу налетів на нього та попав під ніж, але лезо загнулося не поранивши останнього. ОСОБА_7 в цей момент він не бачив. Через деякий час ті що нападали на них розійшлися, а він разом з ОСОБА_12 допоміг встати ОСОБА_11 , який втратив свідомість. Вони обмили його снігом та пішли по домівках. Ніж він викинув у калюжу. Через те, що на нього одночасно напало кілька чоловіків, які наносили йому удари по різних частинах тіла у нього не було можливості втекти, або якимось іншим способом захистити себе та братів від них. Працівників міліції у форменному одязі він не бачив.

Обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що критичного дня йому зателефонував його брат ОСОБА_12 та розповів, що ОСОБА_7 побив його та викликав міліцію. Приїхавши до нього додому, вони разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 посиділи на кухні, випили каву, а потім він пішов в кімнату ОСОБА_7 , щоб поговорити з ним, але дружина потерпілого почала виганяти його з кімнати. Тоді він разом з ОСОБА_12 вийшли на двір, де на сходах вже стояв ОСОБА_10 та побачили як по вулиці проїхав автомобіль. Невдовзі цей же транспортний засіб та ще два автомобілі під`їхали до дворогосподарства ОСОБА_12 . Вони злякалися і почали втікати через городи. Перший паркан він переліз сам, а через наступний йому допомогли перелізти брати. Біля сараю дворогосподарства № 4, він побачив чоловіка і подумав, що то ОСОБА_15 . Однак це був ОСОБА_6 , який вдарив його битою по голові, а ОСОБА_5 та інші невідомі особи, яких було багато, почали наносити йому удари ногами по різних частинах тіла. В момент коли йому наносили тілесні ушкодження він бачив і ОСОБА_7 . Під час нанесення йому ударів він навіть не захищався та нікому не наносив ніяких тілесних ушкоджень, а лише голосно кричав бо вважав, що його вбивають, втрачав свідомість та загубив зубний протез. Додому йому допоміг прийти ОСОБА_12 .

Розглянувши матеріали кримінального провадження, оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, а в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України і приходить до висновку, що їх слід виправдати із під пред`явленого обвинувачення. До таких висновків суд прийшов виходячи з наступного.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. За ч.ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Частинами 1, 2 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
З ч. 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
В пунктах 12, 21, постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» пленум роз`яснив, що тільки після розгляду всіх доказів, як тих, що є в справі, так і поданих в судовому засіданні учасниками судового розгляду, головуючий повинен опитати учасників судового розгляду, чи бажають вони доповнити судове слідство і чим саме. Доповнення судового слідства може полягати, зокрема, в постановці додаткових запитань підсудному, потерпілому, свідкам, поданні і оголошенні документів, яких не було в справі, та виконанні інших, передбачених законом судово-слідчих дій. Судам слід мати на увазі, що виправдувальний вирок постановляється за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним. Вказати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до частин другої та третьої ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Частиною 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України, чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування, чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Статтею 124 КК України передбачено відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

За правилами ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу. Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення сторона обвинувачення обґрунтовує показаннями потерпілих, показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та висновками судових медичних експертиз про наявність у потерпілих тяжких тілесних ушкоджень. Однак ці докази не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через те, що не у всьому співпадають між собою, суперечать іншим доказам, є не послідовними і спростовуються показаннями обвинувачених, свідка ОСОБА_12 та висновками судових медичних експертиз про наявність тілесних ушкоджень у обвинувачених. Сам факт наявності у потерпілих тяжких тілесних ушкоджень не може бути доказом вчинення ОСОБА_24 та ОСОБА_25 кримінальних правопорушень передбачених ст. 124 КК України.

Так, потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні ствердив, що 28.12.2009 р., приблизно о 20-й год., він приїхав додому з роботи та через неприязні відносини з тестем одразу пішов у спальню кімнату. Однак ОСОБА_12 ввірвався слідом за ним і почав виганяти його з будинку. Його жінка - ОСОБА_16 - намагалася заспокоїти свого батька, але останній штовхнув її кулаком в груди. Після чогозайшла колишня жінка ОСОБА_12 - ОСОБА_17 і вони вже втрьох виштовхали його за двері. Коли прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вони разом з тестем почали бігати з будинку на двір, і навпаки. ОСОБА_11 почав вриватися в кімнату, однак ОСОБА_16 з матір`ю приперли крісло до дверей, щоб він не зайшов. Він зателефонував у міліцію та розповів про все що трапилося. Так як, працівників міліції не було досить довгий час, то він по телефону попросив свого знайомого ОСОБА_22 зачекати на працівників міліції на в`їзді в село і показати їм дорогу до їхнього будинку. З вікна будинку вони бачили як під ним бігає ОСОБА_10 , щоб перешкодити йому, ОСОБА_7 , втекти. Через дві години приїхали працівники міліції разом з його друзями. ОСОБА_26 вимкнули світло в будинку та почали втікати. ОСОБА_16 вийшла в коридор та ввімкнула світло на лічильнику, а ОСОБА_17 закричала, що ОСОБА_26 сховалися під сходами. Вийшовши на двір, він побачив трьох працівників міліції, які були в форменому одязі, двоє з яких зайшли на їхнє подвір`я, а третій залишився на вулиці. Як йому стало потім відомо, їх всього було четверо, але один з них був одягнутий в цивільний одяг. Працівник міліції пішов позаду хати та повернувшись сказав, що там нікого не має. Побачивши, що до літньої кухні ведуть сліди, він разом з одним із працівників міліції - ОСОБА_18 - побіг через городи. Першим через огорожу з колючого дроту на город № 2 переліз ОСОБА_18 . Сліди вели далі і вони дійшли до дворогосподарства № 4, де біля літньої кухні побачили двох чоловіків з палками в руках. ОСОБА_18 біг попереду, а він, на відстані 5-8 м., за ним. Із-за літньої кухні будинку АДРЕСА_4 вийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , і хтось із них кинув у них палкою або сокирою, яка пролетіла між ними. ОСОБА_18 кинув у них кийком, який нікого не зачепив. Тоді він почув як позаду хтось наближається. Повернувшись побачив особу, яка шкутильгала. Він замахнувся, щоб відбити удар, але відчув ніби його вдарило електрострумом. Схопившись за живіт, впав на землю, побачив кров та закричав, що йому нанесли ножове поранення. Він стояв на колінах та обернувшись позаду себе, на відстані 5 м. побачив як ОСОБА_12 вдарив палкою по голові ОСОБА_5 . Коли останньому намагалися нанести ще один удар він підставив руку. Спереду підбіг ОСОБА_10 та вдарив ОСОБА_5 в живіт. Так як було темно, то ніж він не бачив. ОСОБА_27 та ОСОБА_11 в цей момент він теж не бачив. Піднявшись та йдучи в бік будинку АДРЕСА_3 , він зустрів ОСОБА_22 , який допоміг йому дійти до автомобіля. Вже в транспортному засобі йому стало відомо, що ножові поранення отримали також ОСОБА_14 та ОСОБА_5 . Цивільний позов підтримує, просить стягнути з ОСОБА_28 на свою користь 34363.45 грв. матеріальної шкоди та 50000 грв. моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 28.12.2009 р., приблизно в 21-й год., йому зателефонував ОСОБА_22 та розповів про конфлікт ОСОБА_7 із тестем і попросив викликати міліцію. Зателефонувавши у Тячівський РВ та своєму знайомому ОСОБА_29 , він разом з ОСОБА_6 і ще шістьма особами чекав на міліцію біля мосту в с. Чумальово. До будинку вони приїхали на трьох автомобілях, в одному з яких було четверо працівників міліції. Першим їм на зустріч вийшов ОСОБА_7 , який крикнув, що ОСОБА_26 побігли через городи та разом з ОСОБА_18 побіг за ними. Вони залишися на подвір`ї будинку. Через деякий час, із четвертого подвір`я почув крик ОСОБА_7 і по вулиці побіг до нього. Коли забіг у двір будинку АДРЕСА_4 побачив, що Бокоч стоїть на колінах, а ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наносять йому удари руками і ногами по різних частинах тіла. Він відштовхнув ОСОБА_12 в бік, а той ударив його палкою по голові, коли він намагався допомогти Бокочу. Коли ОСОБА_12 намагався нанести йому ще один удар він підклав руку. Тоді ОСОБА_10 підбіг до нього та вдарив його в область живота. У цей момент він побачив відблиск леза ножа. Потім ОСОБА_12 пробіг біля нього, і він спочатку подумав, що той хоче ще раз його вдарити, але позаду себе почув крик ОСОБА_6 , що йому також нанесли ножове поранення. Піднявши уламок палиці, якою його вдарили, він почав відмахуватися від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а потім вже і від ОСОБА_12 . Згодом він вийшов на вулицю, де підняв куртку і побачив кров. Вони сіли в автомобіль і поїхали у лікарню. Цивільний позов підтримав. Просить стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на свою користь 10588.4 грв. матеріальної шкоди та 50000 грв. моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що близько 21-ї год., 28.12.2009 року, він разом з жінкою зустрівся з ОСОБА_22 біля Углянської сільської ради, де останньому зателефонував ОСОБА_7 та розповів про сварку із своїм тестем ОСОБА_12 , і попросив зустріти працівників міліції біля мосту в с. Колодно, і показати їм дорогу до його будинку. Зустрівши опергрупу, ОСОБА_22 на своєму автомобілі поїхав попереду, за ним працівники міліції і позаду них він. Коли вони приїхали до дворогосподарства ОСОБА_12 то на подвір`я зайшли тільки працівники міліції, а вони залишилися на вулиці. На зустріч міліції з будинку вийшли ОСОБА_7 , його дружина та теща, які розповіли про конфлікт з ОСОБА_12 та його братами. Приблизно через 3-5 хвилин працівники міліції та ОСОБА_7 побігли через городи за ОСОБА_26 . Почувши крики, які лунали з одного з дворів, він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 побігли через вулицю до дворогосподарства № 4, де побачили ОСОБА_26 та потерпілого ОСОБА_7 , який лежав на землі. Коли він підходив до ОСОБА_30 , із-за виноградника вийшов ОСОБА_12 та наніс йому ножове поранення в ліву область під серце. Сам він не наносив нікому ніяких тілесних ушкоджень. Що ж до ОСОБА_5 , то він не бачив чи наносив останній комусь тілесні ушкодження. У ОСОБА_12 він бачив предмет, який виблиснув і за характерними ознаками був схожий на ніж. Також подібний предмет він помітив або у ОСОБА_11 , або у ОСОБА_10 . Цивільний позов підтримав. Просить стягнути з ОСОБА_12 на свою користь 13439.40 грв. матеріальної шкоди та 50000 грв. моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що о 20-й год., 28.12.2009 р., вони з чоловіком ОСОБА_7 прийшли додому і до них в кімнату зайшов ОСОБА_12 та розпочав з ними сварку. Після чого прийшла її мати ОСОБА_17 з якою вони виштовхали батька із кімнати та підперли двері шафою. Коли вони почули, що батько зателефонував своїм братам то викликали працівників міліції. Першими прийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які разом з батьком протягом двох годин бігали по хаті. ОСОБА_12 намагався відчинити двері до їх кімнати та ходив під вікном, щоб ОСОБА_7 не зміг втекти. Працівники міліції приїхали на автомобілі "Жигулі", а за ними ще два транспортні засоби марки "Мерседес" та "Ніссан". З автомобілів вийшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , двоє незнайомих їй хлопців та двоє дівчат. Вийшовши на двір, вона закричала, що обвинувачені з її батьком сховалися під сходами. Однак як виявилося згодом, на той момент вони вже втекли. ОСОБА_7 та хтось із працівників міліції побігли за ними на городи, а потім вона почула звідти крики. Хто і як наносив потерпілим тілесні ушкодження не бачила.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні ствердила, що приблизно в 20-й год., 28.12.2009 р., її колишній чоловік ОСОБА_12 прийшов додому, зайшов в кімнату їхньої доньки ОСОБА_16 та розпочав сварку з зятем ОСОБА_7 . Зайшовши до них, щоб припинити конфлікт, вона побачила як ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_16 . Тоді вони виштовхали його з кімнати, закрили двері та виклики працівників міліції. ОСОБА_12 зателефонував своїм братам, які через 15-20 хвилин прийшли до них додому. Вони бігали з будинку на двір і навпаки, вимикали світло та кричали, що будуть по них писати ножами як ручкою. Вона бачила ОСОБА_12 з сокирою в руках під вікном кімнати. Працівники міліції приїхали на автомобілі білого кольору марки «Жигулі», а позаду були ще два транспортні засоби. З автомобілів вийшли ОСОБА_31 , ОСОБА_32 з дружиною, двоє чоловіків на прізвище ОСОБА_33 та колишня дружина одного з них. Обвинувачені разом з ОСОБА_12 стояли на сходах, і побачивши міліцію почали втікати. ОСОБА_16 закричала, що вони втекли через городи. ОСОБА_18 та ОСОБА_7 побігли за ОСОБА_26 , а слідом за ними і інші хлопці. Зять повернувся з хлопцем на прізвище ОСОБА_32 , який допоміг йому дійти та сісти в автомобіль. Мігалків, які теж були поранені вона бачила вже в автомобілі. Хто наніс потерпілим поранення не бачила.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показав, що до чергової частини у відділення міліції поступив виклик про сварку в сім`ї ОСОБА_26 і він разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_18 поїхали в с. Чумальово. Коли прибули на місце виклику з будинку вийшла жінка, яка сказала, що ОСОБА_26 бігають по подвір`ю з ножами. Тоді він та ОСОБА_20 підійшли до огорожі, а ОСОБА_7 разом з ОСОБА_18 перескочили через неї та побігли на городи. Потім один з ОСОБА_34 повернувся та сказав, що його поранили. Щодо ОСОБА_7 , то він не впевнений чи бачив його, після нанесення йому ножового поранення. Самого конфлікту та хто кому наносив удари він не бачив.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що майже нічого не пам`ятає. На той момент він працював дільничним та здійснював чергування по району. Він разом з ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 поїхали у с. Чумальово. ОСОБА_37 знав де проживає ОСОБА_38 , оскільки він працював там дільничним. Коли зайшли на територію дворогосподарства, то з будинку спочатку вийшла або жінка, або донька ОСОБА_26 , і почала розповідати про конфлікт та сказала, що ОСОБА_26 втекли городами. Дільничний інспектор ОСОБА_18 побіг на город разом з невідомою йому особою, а він з ОСОБА_37 залишився на подвір`ї. Приблизно через 15 хв. вони разом з донькою ОСОБА_39 та його жінкою вийшли на вулицю, де до них підійшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_40 , які сказали, що їм нанесли ножове поранення.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні ствердив, що у 2009 році він перебував на чергуванні з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_41 . Приїхавши в с. Чумалево, він разом з ОСОБА_42 залишилися на вулиці, а ОСОБА_18 зайшов на подвір`я будинку та згодом побіг в напрямку городів. Потім до нього з іншого дворогосподарства прибіг ОСОБА_5 , який сказав, що йому нанесли ножове поранення та сів у автомобіль. Потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 він не бачив. Він не пам`ятає більше нічого, що могло б бути пов`язане з цією подією.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що точну дату та час події не пам`ятає. В той день він разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , перебували на чергуванні. Приїхавши на місце виклику по сигналу отриманому із чергової частини вони піднялися по сходах та зупинилися біля вхідних дверей будинку. Їм відчинила двері донька власника будинку ОСОБА_12 ОСОБА_16 . Біля вхідних дверей вони близько 15 хвилин розмовляли з особами, які там проживають, а потім знов повернулися на подвір`я. Приблизно через такий же проміжок часу він почув якийсь шум і крик про те що в них ніж та пішов на задній двір будинку до огорожі. В цей момент попереду нього ніхто не біг. Перескочивши перший паркан та підійшовши до другого побачив конфлікт двох або трьох осіб між третьою і четвертою земельними ділянками. Знаходячись біля огорожі він почув звук ніби в нього чимось кинули, але він у відповідь не кидав ніякими предметами. Так як друга огорожа була досить висока він повернувся на дворогосподарство ОСОБА_26 та побачив як від`їжджають автомобілі. Зі слів колег йому стало відомо про нанесення потерпілим ножових поранень.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що в грудні місяці п`ять років тому йому зателефонував ОСОБА_7 та розповів про конфлікт із своїм тестем і попросив зустріти працівників міліції біля мосту. В нього у автомобілі знаходилися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_43 та його дівчина. Вони чекали на міліцію приблизно 1-2 години, а потім разом з ними поїхали до дворогосподарства ОСОБА_26 . ОСОБА_7 вийшов їм на зустріч, розповів про сварку з тестем та підійшов до працівників міліції. Потім разом з одним працівником міліції Бокоч побіг через городи, а інші троє залишалися на подвір`ї. Знаходячись напроти будинку ОСОБА_12 він почув крик ОСОБА_7 та побіг до нього і побачив що той поранений. Коли він повернувся разом з ним, біля автомобілів були ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , яким теж були нанесені ножові поранення. Один з працівників міліції повернувшись розповів що в нього кинули сокирою.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні ствердив, що подія відбулася в с. Чумальово, але час та дату він не пам`ятає. ОСОБА_7 попросив зустріти опергрупу та показати їм шлях до будинку його тестя, ОСОБА_12 . До дворогосподарства останнього під`їхало три автомобілі, з яких один належав працівникам міліції. Вийшовши з транспортного засобу він залишився на вулиці. Оскільки вже було темно, то він не бачив ні потерпілого ОСОБА_7 , ні обвинувачених. Коли почувся крик ОСОБА_30 про те що його поранили до нього побігли ОСОБА_22 та ОСОБА_5 . Повернувшись до автомобіля, в потерпілих були ножові поранення і вони поїхали до лікарні в м. Тячів.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 249 від 19.11.2012 р. стверджено, що у ОСОБА_7 , згідно даних акту № 1048 від 30.12.2009 р. первинного судово-медичного обстеження, висновків експерта № 99 від 01.02.2010 р., № 57 від 18.01.2010 р., висновків комісійної судово-медичної експертизи № 6 від 21.02.2011 р., були виявлені наслідки від бувших тілесних ушкоджень у вигляді рубців, розташованих на шкірних покривах передньої черевної стінки зліва зі слідами від хірургічних швів, рубець по передній лінії черева із слідами від хірургічних швів, рубець гіпогастральної ділянки зліва. Під час перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в ВАІТ Тячівської РЛ № 1 з 28.12.2009 р. по 07.01.2010 р., потерпілому був встановлений заключний клінічний діагноз: «Проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням брижі тонкої кишки. Внутрішня кровотеча з брижі тонкої кишки. Геморагічний шок ІІ ст.». Наслідки тілесних ушкоджень у вигляді рубців передньої черевної стінки зліва, середньої лінії черева та гіпогастральної ділянки зліва є наслідком надання потерпілому кваліфікованої медичної допомоги. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ушкодженням брижі тонкої кишки були спричинені колючо-ріжучим предметом, яким певно міг бути ніж (як випливає із показів підозрюваного ОСОБА_10 , аркуш 45-48 складний ніж) і вкладається в час пригоди, що мала місце 28.12.2009 року. По своєму характеру, локалізації, вище описані тілесні ушкодження були небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження. Приймаючи до уваги локалізацію та характер виявленого тілесного ушкодження, можна стверджувати, що в момент отримання даних тілесних ушкоджень, потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, лицем і передньою поверхнею тіла повернутим до нападаючого, а удар колюче-ріжучим предметом (складним ножем) був спричинений із значною силою, направлений спереду назад, більше справа наліво, тобто удар був нанесений правою рукою. Вище описані тілесні ушкодження, які були заподіяні потерпілому ОСОБА_7 , могли виникнути, як при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_7 в ході допиту, так і при обставинах, на які вказує підозрюваний (обвинувачений) ОСОБА_10 в ході допиту (а. с. 163-170 т. 5).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 247 від 19.11.2012 р. у ОСОБА_6 , згідно даних акту первинного судово-медичного обстеження № 1052 від 30.12.2009 р., висновку експерта № 97 від 01.02.2010 р., висновку експерта № 56 від 18.01.2010 р. та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 7 від 28.02.2011 р., були виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної стінки з пораненням товстої кишки, що ускладнилося дифузним гнійним перитонітом. Дані тілесні ушкодження певно могли бути спричиненні внаслідок дії колюче-ріжучим предметом, яким міг бути ніж (як випливає із показів підозрюваного ОСОБА_10 арк. 45-48 том 4 складним ножем) і вкладається в час пригоди, що мала місце 28.12.2009 р. По своєму характеру, локалізації, вище описані тілесні ушкодження були небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п. 2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження. В момент отримання даних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, лицем і передньою поверхнею тіла повернутим до нападаючого, а удар колюче-ріжучим предметом (складним ножем) був спричинений із значною силою, направлений спереду назад, майже по центру або трохи більше справа наліво. Даний удар був нанесений скоріше всього правою рукою. Вище описані тілесні ушкодження могли виникнути, як при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_6 в ході допиту, так і при обставинах, на які вказує підозрюваний (обвинувачений) ОСОБА_10 в ході допиту (а. .с.171-178 т. 5).

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 248 від 19.11.2012 р. у ОСОБА_5 , згідно даних акту первинного судово-медичного обстеження № 1049 від 30.12.2009 р., висновку експерта № 98 від 01.02.2010 р., висновку експерта № 53 від 15.01.2010 р. та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 5 від 25.02.2011 р. були виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні лівої половини черевної стінки з пораненням лівої долі печінки. Дані тілесні ушкодження певно могли бути спричинені внаслідок дії колюче-ріжучим предметом, яким міг бути ніж (як випливає із показів підозрюваного ОСОБА_10 арк. 45-48 том 4 складним ножем) і вкладається в час пригоди, що мала місце 28.12.2009 р. По своєму характеру, локалізації, вище описані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження. Приймаючи до уваги локалізацію та характер виявленого тілесного ушкодження, можна говорити про те, що в момент отримання тілесних ушкоджень, потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, лицем і передньою поверхнею тіла повернутим до нападаючого, а удар колюче-ріжучим предметом (складним ножем) був спричинений із значною силою, направлений спереду назад, більше справа наліво, тобто удар був нанесений правою рукою. Вище описані тілесні ушкодження могли виникнути, як при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_5 в ході допиту, так і при обставинах, на які вказує підозрюваний (обвинувачений) ОСОБА_10 в ході допиту (а.с. 179-178 т. 5).

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні ствердив, що 28.12.2009 р. він зайшов в кімнату своєї доньки та зятя ОСОБА_7 , щоб запитати чи знайшли вони собі інше помешкання. Однак ОСОБА_7 скочив з ліжка на крісло та вдарив його ногою в груди. Потім до них в кімнату зайшла його колишня дружина і вони сказали йому, що викликали міліцію. Він зателефонував своєму брату ОСОБА_44 і попросив його також викликати працівників міліції, так як коли приїжджала міліція по виклику його зятя або дружини, винним робили лише його. Крім того він попросив прийти своїх братів, ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , щоб вони підтвердили, що він не вчиняв ніякого правопорушення. Коли прийшли брати вони втрьох випили каву на кухні, і чекали приїзду працівників міліції. Їх не було досить довго. Потім вони побачили, що до дворогосподарства під`їхали три автомобілі, і вирішили втікати через городи, так як то були не працівники міліції. Він з ОСОБА_11 побігли попереду та побачивши, що ОСОБА_10 позаду не має, почали його шукати і побачили багато людей, які їх переслідували та повалили одну з огорож. Потім хтось ззаду вдарив його по голові. Від удару він впав обличчям на землю і почув крики ОСОБА_11 , що його убивають. Піднявшись він знайшов палицю та наніс два удари особі яку не зміг роздивитися через те, що було темно. Можливо це був ОСОБА_5 , але він не впевнений. Як саме вони знову з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 опинилися разом не пам`ятає, але він допоміг йому прийти додому. Ножа при собі не мав, і тілесних ушкоджень ножем нікому не наносив. На подвір`ї № 4 його та братів било більше 5 чоловік.

Висновком експерта № 60 від 13.01.2010 р. стверджено, що у ОСОБА_10 , 1952 р.н., по зовнішній поверхні правого стегна має місце синюшного кольору синець розміром 6.0 на 6.0 см. Відмічається пальпаторна болючість по задній поверхні правої половини грудної клітки, а також синюшного кольору розлитий синець без чітких границь. Вказані вище тілесні ушкодження могли бути спричинені дією тупих твердих предметів, якими могла бути рука, стиснута в кулак та взута нога. Строку події 28.12.2009 р. дані тілесні ушкодження відповідають, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а. с. 14 т. 2).

Відповідно до висновку експерта № 59 від 13.01.2010 р., у ОСОБА_11 , 1946 р.н., набряклі обидві вушні раковини, в області перенісся зліва на фоні синюшного кольору синця має місце садно вкрите темно-коричневого кольору підсохлою кірочкою розміром 0.5 на 0.5 см. Праве передпліччя набрякле, болюче при пальпації. У нього виявлено струс головного мозку, а також закритий перелом правої ліктьової кістки в середині третини і 11 ребра по лопаточній лінії з права. Вказані вище тілесні ушкодження могли бути спричинені дією тупих твердих предметів, якими могла бути рука, стиснута в кулак, взута нога, а також дерев`яна палка. Строку події 28.12.2009 р. дані тілесні ушкодження відповідають, відносяться до групи середньої тяжкості тілесних ушкоджень (а. с. 15-16 т. 2).

Згідно висновку експерта № 61 від 13.01.2010 р., у ОСОБА_12 , 1960 р.н., мало місце тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми на голові в потиличній області, розмірами 3.5 на 3.5 см. Вказане тілесне ушкодження могло бути спричинено дією тупого твердого з обмеженою ударяючою поверхнею предмету, яким могла бути і дерев`яна палка. Строку події 28.12.2009 р.- дане тілесне ушкодження відповідає, відноситься до групи легких тілесних ушкоджень (а. с. 23 т. 2).

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази суд встановив наступне. Критичного дня, між братом обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 у будинку АДРЕСА_3 відбулася побутова сварка, про яку обидві сторони повідомили працівників міліції. Крім того, ОСОБА_12 попросив прийти у будинок своїх братів ОСОБА_11 1946 р.н. та ОСОБА_10 1952 р.н. у зв`язку з тим, що у подібних випадках працівники міліції складали протокол про вчинення адміністративного порушення на нього, а його пояснення не бралися до уваги через відсутність свідків. Прийшовши у будинок ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 чекали приїзду працівників міліції. При цьому, як ствердили ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , всі три ОСОБА_26 знали про те, що вони викликали міліцію, активних протиправних дій вони не вчиняли, ходили по будинку, голосно розмовляли, ОСОБА_11 затіяв словесну перепалку з ОСОБА_16 , однак тілесних ушкоджень нікому не наносили, майно не пошкоджували. В той же час ОСОБА_7 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_45 і попросив його зустріти та провести до будинку працівників міліції. Приблизно в 22-й год. до будинку АДРЕСА_3 одночасно під`їхали три автомобілі. У одному знаходилися 4 працівники міліції, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , а в інших знайомі ОСОБА_7 , ОСОБА_45 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_23 та інші. Побачивши таку кількість людей ОСОБА_38 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 покинули подвіря і вчинили спробу заховатися на городах. Цей факт крім них підтверджують всі потерпілі та всі свідки. Однак ОСОБА_7 вчинив спробу їх затримати і побіг за ними. При цьому жоден із допитаних у судовому засіданні працівників міліції не підтвердив тих обставин, що була наявна необхідність переслідувати ОСОБА_26 , і що вони просили ОСОБА_30 або інших присутніх громадян допомоги у затриманні будь-кого. Після цього, за не зовсім з`ясованих обвинуваченням обставин, на подвір`ї будинку АДРЕСА_5 , відбулася сутичка під час якої ОСОБА_46 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було завдано тяжких тілесних ушкоджень. Всі три потерпілі описують цю подію по різному, не даючи можливості встановити істину, однак сходяться в тому, що вони нікому не наносили тілесних ушкоджень, а були жертвами нападу з боку обвинувачених, які нападали на них по одному. І ОСОБА_6 і ОСОБА_5 стверджують, що побігли на подвіря № 4 після того, як почули крик ОСОБА_30 . В той же час обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 послідовно давали показання про те, що покинули подвіря після того як побачили, що до нього під`їхали три автомобілі із яких вийшло 5-8 чоловіків, яких вони прийняли за друзів ОСОБА_47 , що приїхали їх бити. Також вони стверджують, що ці чоловіки наздогнали їх на подвір`ї № 4 і почали наносити побої по різних частинах тіла. В цій частині їхні показання повністю підтверджуються висновками трьох судових медичних експертиз ОСОБА_38 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , якими стверджено, що у кожного з них мали місце тілесні ушкодження, а у ОСОБА_28 зокрема два переломи, ребра і руки. А також висновками судових медичних експертиз потерпілих ОСОБА_40 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , із яких убачається, що у них не було виявлено ніяких тілесних ушкоджень крім тих, що кваліфіковані як тяжкі, тобто ножових поранень. Наведені обставини, дозволяють зробити категоричний висновок про те, що зазнавши нападу на себе та своїх братів, невстановленої кількості осіб, але не менше трьох, серед яких були особи міцної та кремезної статури, які почали руками, ногами та палицею наносити їм тілесні ушкодження по різних частинах тіла, у темну пору доби, не маючи можливості іншими способами захистити свої та своїх братів охоронювані законом права та інтереси від суспільно небезпечного посягання, нанісши ОСОБА_5 ножем тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_10 не перевищив меж необхідної оборони, а діяв у її рамках. Що стосується вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_48 то крім плутаних і сумнівних показань потерпілих, які спростовуються іншими матеріалами справи, ніяких доказів його вини сторона обвинувачення суду не надала.

Співставляючи показання потерпілих, які у багатьох деталях різняться між собою, обвинувачених, які фактично співпадають між собою, і свідків обвинувачення, з яких жоден прямо не підтвердив факт вчинення злочину обвинуваченими, і віддаючи перевагу показанням ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 перед показаннями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд також враховує, що ОСОБА_25 народився у 1946 р., був і є інвалідом 3-ї групи, ОСОБА_24 та ОСОБА_38 народилися відповідно 1952 та 1960 року. Якщо ОСОБА_38 та ОСОБА_24 мають середню статуру то ОСОБА_25 субтильний і невисокого зросту. У той же час ОСОБА_40 має середню статуру, ОСОБА_6 має міцну статуру, а ОСОБА_5 кремезну.

Даючи оцінку доказам зібраним обвинуваченням суд відмічає, що із самого обвинувального акту убачається, що ОСОБА_5 спочатку наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , який наніс йому ножем тяжке тілесне ушкодження, а після цього, разом з ОСОБА_49 почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , який поранив ОСОБА_30 . Ці обставини заперечує, як сам ОСОБА_5 , так і ОСОБА_50 і ОСОБА_6 .

У супереч обставинам викладеним у обвинувальному акті ОСОБА_6 стверджував, що йому тілесні ушкодження наніс ОСОБА_12 , а обвинувачення стверджує, що ОСОБА_10 . Кримінальне провадження щодо ОСОБА_39 по факту нанесення комусь із потерпілих по цій справі тілесних ушкоджень закрито.

Двічі скеровуючи дану кримінальну справу на додаткове розслідування суд у своїх постановах від 07.10.2010 р. та від 28.02.2012 р. вказував на необхідність з`ясувати обставини за яких ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_38 було завдано тілесних ушкоджень, однак до цього часу слідство відповіді на ці питання не надало, факту вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не розслідувало, тобто показання обвинувачених у цій частині не спростувало.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» роз`яснено, що правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснене для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення. А згідно п. 5 цієї ж постанови, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України стороною обвинувачення після опитування щодо бажання доповнити судовий розгляд надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинувачених слід тлумачити на їх користь.
Таким чином, застосовуючи наведені в вироку норми матеріального, процесуального права, з урахуванням практики Верховного Суду України, Європейського суду з прав людини суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_10 відсутній склад злочину передбаченого ст. 124 КК України, а вина ОСОБА_11 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_50 при перевищенні меж необхідної оборони стороною обвинувачення не доведена, а тому їх слід визнати не винуватими та виправдати.
У такому випадку цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та про запобіжний захід судом не вирішується в зв`язку з їх не застосуванням.
Тому, керуючись ст.ст. 373, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
Визнати невинуватими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 124 КК України та виправдати їх, ОСОБА_10 за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, а ОСОБА_11 за недоведеністю його вини.
Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia 6500», імеі НОМЕР_1 » - залишити ОСОБА_7 ; шкіряну куртку, синій светр, синю сорочку - повернути ОСОБА_12 ; чорну футболку, червоний светр, вельветові штани - повернути ОСОБА_7 ; чорний светр - повернути ОСОБА_5 , білу футболку, сині джинси та бежевий светр - повернути ОСОБА_6 ; дерев`яну палку та ніж знищити; CD-R-диск залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1