ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-313кМ15 У х в а л а
29 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_8,
суддів - ОСОБА_9, ОСОБА_10, при секретарі судового засідання - ОСОБА_11,
з участю прокурора - ОСОБА_12,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-313КМ15 за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_13, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2014 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 40000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та 3090 гривень - відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин. 18 листопада 2012 року, близько 17 години 45 хвилин, засуджений, будучи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1, вчинив сварку з дружиною ОСОБА_3, яка також була у стані алкогольного сп'яніння. У цей час до квартири несподівано увійшов ОСОБА_4 та наніс ОСОБА_1 два удари кулаком в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 засуджений, перевищуючи межі необхідної оборони, взяв із шухляди штик-ніж та, виштовхуючи ОСОБА_4 з квартири, наніс йому по одному удару в область правого та лівого плеча, правої кисті та два удари у грудну клітину зліва. Такими діями ОСОБА_1 заподіяв ОСОБА_4 тяжке тілесне ушкодження, від якого він помер на місці події.

Органами досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Перекваліфіковуючи дії засудженого на ст. 118 КК України, суд першої інстанції виходив із того, що потерпілий, який вторгся до житла ОСОБА_1 проти його волі, знаходився у стані алкогольного сп'яніння, поводився агресивно та мав фізичну перевагу над засудженим, вчинив суспільно небезпечне посягання на нього: наніс два сильних удари кулаком в обличчя, від яких ОСОБА_1 упав, та заподіяв йому тілесні ушкодження. Зазначені дії ОСОБА_4, на думку суду, викликали в ОСОБА_1 стан необхідної оборони, однак застосоване ним у відповідь насильство явно не відповідало небезпечності посягання та обстановці захисту, що свідчило про перевищення меж такої оборони.

Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2014 року вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатької області від 23 травня 2013 року щодо ОСОБА_1 у частині доведеності винуватості засудженого, кваліфікації його дій та призначання покарання скасовано. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців. У решті вирок суду залишено без зміни.

При цьому апеляційний суд визнав кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст. 118 КК України такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним у провадженні доказам та не ґрунтується на правильному застосуванні кримінального закону. Перекваліфіковуючи дії засудженого на ст. 116 КК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що внаслідок вторгнення потерпілого до житла ОСОБА_1 проти його волі, словесних образ з боку ОСОБА_4, застосованого ним протиправного насильства та заподіяння тілесних ушкоджень у засудженого раптово виник стан сильного душевного хвилювання, який і зумовив вчинення злочину.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Автор касаційної скарги наголошує на необґрунтованності перекваліфікації дій ОСОБА_1 на ст. 116 КК України, оскільки, на його думку, ОСОБА_1 вчинене умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Водночас, автор скарги вважає призначене ОСОБА_1 покарання м'яким, звертаючи увагу, що злочином, який вчинений у стані алкогольного сп'яніння, заподіяно тяжкі наслідки у виді смерті людини

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, просив вирок апеляційного суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_1 із ст. 116 КК України на ст. 118 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі обʼєктивно зʼясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду апеляційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 420 КПК України повинен відповідати загальним вимогам щодо вироків, передбаченим ст. 374 КПК України. Поряд з іншими даними, такий вирок має містити мотиви ухваленого рішення із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин та мотивів неврахування окремих доказів.

Відповідно до диспозиції статті 116 КК України та роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров'я особи», суб'єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачена цією статтею, характеризується станом сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Стан сильного душевного хвилювання, про який йдеться у статті 116 КК України, - це стан фізіологічного афекту, що являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, домінуючу у свідомості людини, котра значною мірою (хоча і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними.

Для вирішення питання про те, чи діяння вчинене у стані фізіологічного афекту, слід призначати судово-психіатричну експертизу.

Вбивство, хоча і вчинене у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло, але яке виявилося результатом перевищення меж необхідної оборони, слід кваліфікувати не за статтею 116, а за статтею 118 КК України, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, оскільки при конкуренції кримінально-правових норм застосуванню підлягає та з них, яка покращує становище винного. Тому у тих випадках, коли вбивство вчинене у стані сильного душевного хвилювання, викликаного протизаконним фізичним насильством, для кваліфікації дій винного за ст. 116 КК України необхідно передусім виключити можливість застосування ст. 118 КК України.

Наведених вимог судом апеляційної інстанції у повній мірі не враховано.

Скасовуючи вирок місцевого суду та ухвалюючи свій вирок про визнання ОСОБА_1 винним в умисному вбивстві ОСОБА_4 у стані сильного душевного хвилювання, апеляційний суд не дав належної оцінки висновкам суду першої інстанції про вчинення обвинуваченим такого злочину внаслідок перевищення меж необхідної оборони. Суд апеляційної інстанції не навів у своєму вироку конкретних підстав, через які визнав відповідні висновки незаконними чи необґрунтованими, а застосоване потерпілим насильство й обстановку злочину - такими, що не викликали в обвинуваченого стану необхідної оборони та потреби у негайному відверненні загрози для свого життя і здоров'я шляхом заподіяння ОСОБА_4 фізичної шкоди.

Мотивуючи власні висновки щодо кримінально-правової кваліфікації дій засудженого, апеляційний суд послався на показання: засудженого ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_3 про те, що засуджений наніс ОСОБА_4 удари ножем у «шоковому стані», будучи дуже обурений поведінкою потерпілого, який без дозволу вторгся у його житло, вживав спиртні напої з дружиною ОСОБА_1, образив його непристойними висловлюваннями та застосував протизаконне насильство; свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які підтвердили збентежений стан засудженого безпосередньо після вбивства.

При цьому суд не взяв до уваги, що перебування ОСОБА_1 у момент вчинення злочину у стані фізіологічного афекту не підтверджено об'єктивними судово-психіатричними даними.

Так, відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 218 ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йому діяння у стані простого алкогольного сп'яніння, коли міг усвідомлювати наслідки своїх дій та керувати ними. Ознаки патологічних змін психічної діяльності, у тому числі патологічного афекту, відсутні (т. 1, а. с. 89-92). Даних про перебування або неперебування засудженого у стані фізіологічного афекту, а також дослідження експертом відповідного питання, зазначений акт не містить.

Пославшись у своєму вироку, у тому числі, й на дані цього акту, апеляційний суд не дав йому належної оцінки, обмежившись формальною вказівкою на те, що акт не спростовує інших зібраних у провадженні доказів.

Більш того, суд на підставі лише показань обвинуваченого і свідків дійшов висновків, які потребують спеціальних знань у галузі судової психіатрії, фактично перебравши на себе функцію експерта, що є неприпустимим.

Так, перебування винного у стані сильного душевного хвилювання, суд обґрунтовує тим, що внаслідок дій ОСОБА_4 в обвинуваченого ОСОБА_1 значно знизилися здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, функції контролю та самооцінки, звузилась до мінімуму вольова сфера, його організм перейшов на інстинктивні механізми керування, тобто раптово виник стан сильного душевного хвилювання.

Не призначаючи додаткової або повторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторонами кримінального провадження відповідних клопотань не заявлялося.

Водночас суд залишив поза увагою ту обставину, що у відповідності до ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою (глава 31. Провадження в суді апеляційної інстанції), а за змістом п.2 ч.1 ст.410 КПК України, яка знаходиться в главі 31 КПК, дослідження підстав, які випливають з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є обов'язковими, якщо їх з'ясування може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не здійснив належної перевірки обставин, які мали істотне значення для правильної юридичної оцінки дій ОСОБА_1 та згідно зі ст. 91 КПК України входили до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону є підставами для скасування судових рішень.

За наведених обставин вирок суду апеляційної інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Оскільки вирок суду апеляційної інстанції скасовується через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при його ухваленні та неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність, - питання про м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання колегією суддів не перевіряється.

При новому розгляді апеляційному суду необхідно усунути порушення, вказані в цій ухвалі, повно та всебічно перевірити доводи, викладені в апеляційній і касаційній скаргах щодо юридичної оцінки дій ОСОБА_1, дати належну оцінку висновкам суду першої інстанції та зібраним у кримінальному провадженні доказам і прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_13, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 26 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10