Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №1-65/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючого- судді Закаблук О.В.

При секретарі Даценко К.М.

З участю прокурора Беляєв Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2»янець Подольський Хмельницької області, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, державних нагород не має, військовозобов"язаного, не депутата, не одружений, приватного підприємцем, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи з 27 вересня 2006 року зареєстрований виконавчим комітетом Кам»янець-Подільської міської ради Хмельницької області, як фізична особа - підприємець, та здійснює свою діяльність згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - суб»єкта підприємницької діяльності серії В02 № 615522 і має реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі юридичних і фізичних осіб підприємців 2 005726, в період з 17 грудня 2009 року по 23 січня 2010 року вчинив грубе порушення законодавства про працю, використовував найману працю неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, без оформлення трудових відносин до нічних робіт та у вихідні дні, при цьому жодних внесків на соціальне страхування названого працівника та сплату відповідних податків на неї на протязі часу її роботи ОСОБА_2 не здійснював, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 172 КК України.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Кам»янець-Подільської міської ради Хмельницької області 27 вересня 2006 року та здійснює свою діяльність згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - суб»єкта підприємницької діяльності серії В02 № 615522 і має реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі юридичних і фізичних осіб підприємців 2 005726, якому надано право приймати працівників на роботу, звільняти їх з роботи або документально оформляти таке прийняття, вирішувати питання щодо надання відпусток, тобто є громадянин підприємець, який використовує найману працю і має зазначені вище права щодо найманих працівників.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від] визначеної законом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право га соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) трудовий договір, це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, обов»язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до п. 5 ст. 24 КЗпП України (Укладення трудового договору), трудовий договір при укладенні його з неповнолітніми є обов»язковим письмової форми, при цьому громадянин зобов»язанний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, документ про стан здоров»я та інші документи. Стаття 24-1 КЗпП України передбачає у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений в письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання.

Відповідно до ст. 191 КЗпПК України усі особи молодші вісімнадцяти років приймаються на роботу лише після попереднього медичного огляду і в подальшому, до досягнення 21 року, щороку підлягають обов»язковому медичному оглядові.

Відповідно до ст. 192 КЗпП України забороняється залучати працівників, молодших вісімнадцяти років, до нічних, надурочних робіт і робіт у вихідні дні.

Відповідно до ст. 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ст. 254 КЗпП України, основними джерелами коштів загальнообов"язкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ, організацій або уповноважених ними органів чи фізичної особи, працівників. Бюджетні та інші джерела коштів, необхідні для здійснення загальнообов"язкового державного соціального страхування, передбачаються відповідними законами з окремих видів загальнообов"язкового державного соціального страхування.

Ст.1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» визначає розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття для найманих працівників - 0,5 відсотка суми оплати праці.

Згідно ст. 47 Защну України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страхувальник повинен сплачувати 1,16 відсотків до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», які підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб у день одержання коштів на оплату праці, або при проведенні оплати праці з готівкової виручки чи в натуральній формі платних страхових внесків не пізніше наступного дня після здійснення виплат подають до установи банку платіжне доручення на перерахування страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

В порушення наведених норм Конституції України, КЗпП України та Законів України, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, грубо порушуючи трудове законодавство, умисно, без оформлення трудових відносин, проходження попереднього медичного огляду, в період з 17 грудня 2009 року по 23 січня 2010 року використовував найману працю неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка працювала в нічний час та у вихідні дні продавцем у продуктовому кіоску в період часу з 18 години вечора до 24 години ночі, що по вулиці Воровського в м. Кагарлик Київської області, в орендованій ОСОБА_2 та реконструктурованій автозупинці під торгівельний павільйон.

При цьому, протягом зазначеного періоду із заробітку ОСОБА_3 жодних внесків на її соціальне страхування, загальнообов'язкове пенсійне страхування та сплату відповідних податків до бюджету ним не здійснювалося.

Так, згідно Закону України № 1058-1У від 9 липня 2003 року „Про загальнообов"язкове пенсійне страхування" до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) не були сплачені внески в розмірі 2% від заробітної ОСОБА_3

Відповідно до ст. 8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-1У від 22 травня 2003 року податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у п. 1 ст.7 Закону. Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України віз 13 вересня 2000 року № 1423 „Про затвердження порядку визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання" до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, страховий тариф у приватного підприємця ОСОБА_2 становить 1,06 % від нарахованої заробітної плати.

Згідно Інструкції про порядок обчислення і сплати внесків на загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та обліку їх надходжень до Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 339 від 18 грудня 2000 року, не були сплачені внески в розмірі 1,3% до Фонду оплати праці та 0,5% від заробітної плати кожного працівника.

Внаслідок незаконних дій фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, який умисно використовував найману працю названого працівника без укладення з ним трудового договору, грубо порушені гарантовані Конституцією та законами України права неповнолітньої ОСОБА_3 на соціальний захист та забезпечення її у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від неї обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законодавством.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у скоєному злочині, передбаченому ч. 2 ст. 172 КК України визнав повністю, щиро розкаюється та пояснив суду, що дійсно, достеменно знаючи, що ОСОБА_3 є неповнолітньою, взяв її на роботу до себе без оформлення трудових відносин до нічних робіт та у вихідні дні, при цьому внесків на соціальне страхування не робив, не сплачував відповідних податків.0

В зв»язку з тим, що в суду немає сумнівів у правдивості показів підсудного ОСОБА_2, а тому суд вважає за доцільне обмежити обсяг доказів по справі допитом підсудного та дослідженням матеріалів, що характеризують особу підсудного. При цьому судом підсудному ОСОБА_2 роз»яснено наслідки, передбачені ст.. 299 КПК України щодо обсягу досліджуваних доказів по справі.

- Згідно паспорту громадянина України серії НА № 090790, виданого 25 травня 1996 року підсудний сСапєлкін ОСОБА_4 народився 27 серпня 1973 року, є громадянином України та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6

(а.с, 92)

- По місцю проживання підсудний ОСОБА_2 характеризується з позитивної сторони.

( а.с, 98 )

- Згідно вимоги про судимість підсудний ОСОБА_2 вважається раніше не судимим.

(а.с, 99)

- Згідно довідок, виданих поліклінічним відділенням Кагарлицької ЦРЛ Київської області підсудний ОСОБА_2 за наркологічною та психіатричною допомогою до лікаря- нарколога та лікаря- психіатра не звертався та на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.

(а.с, 94 95 )

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_2 у вчиненому злочині доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 172 КК України, як грубе порушення фізичною особою, - підприємцем законодавства про працю, вчиненого щодо неповнолітньої.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, його характеристики та обставини, що пом»якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом»якшують покарання підсудному ОСОБА_2 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно ст..67 КК України обтяжували б покарання підсудному ОСОБА_2 суд не знайшов.

Суд вважає, оскільки підсудний ОСОБА_2 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, злочин скоїв вперше, щиро розкаявся, то його подальше виправлення та перевиховання можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 172 КК України з застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.

Що стосується виду покарання, то суд, керуючись ст.. 65 КК України, вважає за необхідне застосувати до підсудного ОСОБА_2 покарання у виді штрафу, так як вважає, що види покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю чи виправні роботи, арешт з урахуванням особи підсудного та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, будуть занадто суворими.

Під час обрання виду покарання у вигляді обмеження волі суд керувався положеннями ст.. 65 КК України, де, зокрема, зазначено, що більш суворий вид покарання з числа, передбачених за вчинений злочин, призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі у справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 323,324 КПК України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним:

- за ч. 2 ст. 172 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, - 1275 грн.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни,- підписка про невиїзд з постійного місця проживання.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржено на протязі 15 діб з часу проголошення учасниками процесу а осудженим в той же строк з часу вручення копії вироку до Апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області.

Суддя: