Справа № 446/875/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/278/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 446/875/14-к про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 за ст. 123, ч.2 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено:

- за ст.123 КК України на один рік позбавлення волі ;

- за ч.2 ст. 263 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 10 березня 2014 року о 21 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на вулиці в с. Убині Кам`янка-Бузького району Львівської області поблизу приміщення Народного дому, під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_9 , знаходячись у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого ОСОБА_9 , що підтверджується актом судово-психіатричної експертизи № 165 від 26 березня 2014 року, які проявились у нанесенні ударів останнім в різні ділянки тіла ОСОБА_6 , умисно завдав два удари ножем в область живота ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої та висхідної кишки, розлитого калового перитоніту, заочеревінної гематоми справа, які згідно з висновком експерта № 26/2014 від 14 березня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Крім цього, ОСОБА_6 в середині лютого 2014 року, перебуваючи на радіоринку у м. Львові по вул. Б.Хмельницького, придбав ніж, який приніс до себе до дому в АДРЕСА_1 . В подальшому придбаний ніж носив при собі без передбаченого законом дозволу, яким 10 березня 2014 року о 21 годині, перебуваючи біля приміщення Народного дому с.Убині Кам`янка-Бузького району, спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження . Вказаний ніж згідно висновку експерта № 42 від 23 квітня 2014 року являється клинковою холодною зброєю колючо-ріжучої дії та відноситься до мисливських ножів загального призначення, який виготовлений заводським способом.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі потерпілий вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 123 КК України. Вказує, що суд розглянув справу односторонньо та не об`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що дії ОСОБА_6 мають ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.7 ч.1 ст.115 КК України, а саме замаху на вбивство. Стверджує, що ОСОБА_6 з метою пом`якшити свою відповідальність за замах на вбивство потерпілого, оговорив потерпілого, вказавши, що останній вчинив напад на нього, та підмовив дати неправдиві покази свідків по справі. Вказує, що обставини появи у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень судом не з`ясовані, вважає, що ці тілесні ушкодження ОСОБА_6 міг отримати, тікаючи з місця злочину. При цьому звертає увагу на висновок судово-медичного експерта № 24/2014 від 11.03.2014 року, який є неконкретним і не заперечує версії про отримання травм внаслідок падіння. Не погоджується із тим, що суд відхилив ряд клопотань зі сторони потерпілих, не взяв до уваги його покази щодо обставин події а натомість безпідставно надав віри показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які в свою чергу є суперечливими а самі ці свідки негативно характеризуються, раніше вчиняли злочини, вживають наркотики, стоять на обліку у наркологічному диспансері. Крім цього ставить під сумнів та вважає недопустимим доказом висновок, зроблений в акті судово-психіатричного експерта № 165 від 26.03.2014 року, з якого вбачається, що із врахуванням показань свідка ОСОБА_11 під час інкримінованих дій ОСОБА_6 перебував у стані фізіологічного афекту, як психологічній підставі сильного душевного хвилювання, який виник раптово, внаслідок поведінки потерпілого ОСОБА_9 .

З огляду на те, що суд розглядає справу в межах оголошеного обвинувачення і не має права перекваліфікувати дії обвинуваченого за статтею про більш тяжкий злочин, потерпілий просить вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченому ст. 123 КК України, скасувати та виправдати ОСОБА_6 за ст. 123 КК України. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.2 ст. 15, п.7 ч.1 ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, та кваліфікація його дій за цією статтею в апеляційній скарзі не оспорюється.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При цьому, як вбачається із обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , останній обвинувачується за ст. 123 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, заподіяному у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, та за ч.2 ст. 263 КК України, а саме у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

З огляду на наведене вимоги потерпілого в апеляційній скарзі про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.2 ст. 15, п.7 ч.1 ст. 115 КК України, а саме як замах на вчинення вбивства з хуліганських мотивів, не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, всупереч покликанням потерпілого, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. Висновки суду щодо вини ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.123 КК України, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Вимоги потерпілого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про виправдання ОСОБА_6 за ст. 123 КК України є безпідставними. Зазначені в апеляційній скарзі доводи не містять даних, які б заперечували правильність висновків суду, й спростовуються наступними доказами.

Зокрема показами обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснив, що під час вказаних подій ОСОБА_9 схопив його лівою рукою за одяг, а правою (кулаком) почав бити його в область голови. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали відтягувати ОСОБА_15 від нього, однак ОСОБА_16 схопив його рукою за шию та почав душити і коли в нього стало темніти в очах, він витягнув ножа, який висів у нього на ремні, і вдарив ним ОСОБА_9 у живіт. Після чого ОСОБА_9 його відпустив. Тобто обвинувачений не заперечував того, що під час вказаних подій він вдарив ножем потерпілого у живіт. Ці покази обвинуваченого частково підтверджуються показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..

Зокрема, з показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що увечері 10.03.2014 року у Народному домі с. Убині ОСОБА_6 вдарив його два рази в живіт та втік. Після того ОСОБА_11 , ОСОБА_13 завели його до дому.

Ці покази обвинуваченого та потерпілого про конфліктну ситуацію у Народному домі с. Убині підтверджуються даними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які в свою чергу були безпосередніми очевидцями цього конфлікту, і не довіряти яким колегія суддів підстав не має. На думку колегії суддів ці покази є об`єктивними та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою та іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_17 , яка працює на посаді фельдшера і 10.03.2014 року виявила у ОСОБА_9 ножове поранення;

даними протоколів огляду місця події від 11.03.2014 року з таблицями (а.с.9-12, а.с.13-15), даними протоколу огляду місця події від 12.03.2014 року (а.с.37-38), даними висновку судово-медичної експертизи № 26/2013 від 14.03.2014 року, даними висновку судово-медико-криміналістичної експертизи № 107/2014-мк від 10.04.2014 року (а.с.56-60), висновком імунологічної експертизи № 307/2014-ім від 15.04.2014 року (а.с.65-69), висновком цитологічної експертизи № 94/2014ц від 28.03.2014 року (а.с.74-77), даними висновку судово-психіатричної експертизи № 165 від 26.03.2014 року, протоколами проведення слідчого експерименту від 11.04.2014 року (а.с128-133, а.с. 134-139) .

На підставі наявних у кримінальному провадженні доказів суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, та правильно кваліфікував його дії за ст. 123 КК України.

Твердження потерпілого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що є недопустимим доказом висновок, зроблений в акті судово-психіатричного експерта № 165 від 26.03.2014 року, з якого вбачається, що із врахуванням показань свідка ОСОБА_11 під час інкримінованих дій ОСОБА_6 перебував у стані фізіологічного афекту, як психологічній підставі сильного душевного хвилювання, який виник раптово, внаслідок поведінки потерпілого, колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Зазначений висновок судово-психіатричного експерта був досліджений в суді першої інстанції. На думку колегії суддів цей висновок є науково обґрунтований і сумнівів не викликає.

Покликання потерпілого в апеляційній скарзі на те, що обставини появи у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень судом не з`ясовані і що ці тілесні ушкодження ОСОБА_6 міг отримати, тікаючи з місця злочину, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки спростовуються викладеним вище.

Перевіркою матеріалів справи з`ясовано, що обставини справи, які мали істотне значення для правильного її вирішення, судом досліджені згідно з вимогами кримінально-процесуального закону. Доводи потерпілого щодо неповноти судового розгляду колегія суддів вважає голослівними, та такими, що не знайшли свого підтвердження. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції з`ясував обставини, встановлені під час кримінального провадження та перевірив докази, які були представлені суду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону України, які були б підставою для скасування оскаржуваного вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного колегія суддів відмовляє потерпілому ОСОБА_9 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Радехівського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4