Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/527/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000023 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, не одружений, проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.09.2002 року Крюківським районним судом м.Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

27.10.2003 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років 1-го місяця позбавлення волі, звільнений 13.12.2005 року Бережанським районним судом умовно-достроково з не відбутим строком 10 місяців 20 днів;

02.08.2006 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 до 5-ти років позбавлення волі, звільнений 30.03.2011 року по відбуттю строку покарання;

28.09.2011 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.309 КК України до арешту строком на 4 місяці, звільнений 28.01.2012 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років. По епізодах вчинення злочинів передбачених ч.3 ст. 185 КК України (викрадення майна потерпілих: ОСОБА_10 (20.03.2012 року), ОСОБА_11 ( в жовтні 2012 року), ОСОБА_12 (в середині жовтня 2012 року), ОСОБА_13 (26.11.2012 року), ОСОБА_14 (19.11.2012 року 02.01.2012 року, 05.01.2012 року), ОСОБА_15 (24.02.2013 року); ОСОБА_16 (на початку березня 2013 року), ОСОБА_17 ( в середині березня 2013 року) обвинуваченого виправдано та закрито кримінальне провадження. Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що вчинив таємне викрадення чужого майна, скоєне повторно, поєднане із проникненням у сховище та спричинив потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

02.03.2013 року близько 01 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, зі сторони городу зайшов до двору домоволодіння АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_18 де через незачинені вхідні двері незаконно проник до приміщення погребу, звідки таємно повторно викрав скляну банку, ємністю 1л з вмістом домашнього смальцю, вартістю 7 гривень; скляну банку, ємністю 0,5 л з вмістом домашнього смальцю, вартістю 3.50 гривень; 30 скляних банок, ємністю 0.5 л з вмістом домашнього м`яса курки, вартістю 10 гривень за одну банку; 46 кілограмів картоплі, вартістю 4 гривні за один кілограм; 13 кілограмів цибулі, вартістю 2.50 гривні за один кілограм. Продовжуючи свої злочинні дії охоплені єдиним умислом на таємне повторне викрадення майна ОСОБА_18 , ОСОБА_8 проник до приміщення літньої кухні цього ж домоволодіння, звідки таємно повторно викрав: 4 упаковки гречки, вагою 0.8 кг кожна, вартістю 7 гривень за одну упаковку; 2 упаковки рису довгого, вагою 1 кг кожна, вартістю 10 гривень за одну упаковку; упаковку цукру, вагою 5 кг, вартістю 6.50 гривень за один кілограм; дві алюмінієві сковорідки, вартістю з врахуванням зносу 30 гривень за одну сковорідку; алюмінієву миску, ємністю 5 л, вартістю з врахуванням зносу 70 гривень; алюмінієву електричну вафельницю, вартістю з врахуванням зносу 80 гривень; глибинний колодязний електронасос "Ручеек", вартістю з врахуванням зносу 240 гривень; набір ключів ріжкових в кількості 10 штук, вартістю з врахуванням зносу 80 гривень; 6 метрів кабелю багатожильного в подвійній ізоляції, площею січення 1,5 мм, вартістю з врахуванням зносу 10 гривень за один погонний метр; всього майна на суму 1237 гривень 50 копійок. Викравши у такий спосіб чуже майно, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_18 майнової шкоди на загальну суму 1237,50 грн.

Крім того 03.04.2013 року, близько 02:00 години ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_19 та неповнолітнім ОСОБА_20 , знаходились у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , де на ґрунті особистих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_20 виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_20 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 умисно наніс два удари ножем, який підібрав у дворі, в ліву сторону нижньої частини тулуба ОСОБА_20 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних ран живота зліва з пошкодженням петель тонкого кишківника, великого сальника з незначною внутрішньою кровотечею, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що призначене обвинуваченому покарання є м`яким, оскільки судом не враховано суспільну небезпеку вчинених злочинів, в результаті злочинного діяння могла наступити суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого. Також судом не в повній мірі дано оцінку особі обвинуваченого, який вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, його агресивній поведінці, невизнанню обвинуваченим своєї вини при її доведеності, проявам нещирості у його показаннях, негативну характеристику за місцем проживання, наявність непогашеної судимості за злочин проти власності. За вказаних обставин вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 185 КК України скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України.

В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на вимоги ст. 36 КК України, зазначила, що в обстановці, яка склалась, ОСОБА_8 для захисту від протиправного посягання осіб, які протиправно проникли на територію чужого домоволодіння, побоюючись за своє життя та здоров`я, життя і здоров`я осіб, які проживають у цьому домоволодінні, не маючи реальної можливості ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими особами, був вимушений використати ніж, що знаходився у нього при собі, яким, з метою відлякування нападників, завдав удари потерпілому ОСОБА_20 . Зазначені обставини підтверджуються наданими у судовому засіданні показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та потерпілого ОСОБА_20 . За вказаних обставин вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв у стані необхідної оборони.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду в частині визнання його винуватим за ч.1 ст. 121 КК України скасувати.

В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на вимоги ст. 36 КК України зазначив, що спричиняючи потерпілому ОСОБА_20 удари ножем діяв у стані необхідної оборони, що підтвердили свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 . Також зазначає, що потерпілий ОСОБА_20 , його брат ОСОБА_23 та ОСОБА_24 дали неправдиві показання щодо обставин справи та які містять суперечності. Вказані особи протиправно проникли на територію чужого домоволодіння де спричинили йому тілесні ушкодження. Судом не вжито заходів щодо перевірки показань зацікавлених учасників провадження, не було з`ясовано та не взято до уваги протиріччя у показаннях свідків обвинувачення, не з`ясовані обставини, що мають значення для осіб, причетних до злочину. За наявності суперечливих доказів суд повинен у мотивувальній частині вироку проаналізувати їх, навести мотиви, з яких взято до уваги одні докази та відхилено інші.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого та вивчення матеріалів, які характеризують його як особу, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а обвинувачений також і в останньому слові просили подані ними апеляції задовольнити, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, висновок прокурора, який в дебатах просив задовольнити подану апеляційну скаргу, а апеляції обвинуваченого та його захисника залишити без змін, оцінивши досліджені матеріали справи та зваживши доводи апеляцій, колегія суддів визнає подані апеляції такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 в скоєні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_18 визнав повністю та пояснив, що в березні 2013 року через город зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_18 , де через незачинені двері проник в підвал, звідки викрав продукти харчування, після чого через двері проник в літню кухню звідки викрав вироби з металу. Викрадене переніс до родича ОСОБА_25 , який наступного ранку допоміг продати вироби з металу. Інших крадіжок чужого майна він не вчиняв. Під час досудового розслідування він себе обмовив щодо вчинення ще декількох крадіжок чужого майна, оскільки його умовили працівники міліції. Свідкам по справі ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 в 2012-2013 роках продавав розібрані речі з металу, які брав у своєму дворі, в тому числі запасні частини від двигуна, насоса та раму від велосипеду.

Вину в умисному спричиненні ОСОБА_20 ножового поранення визнав частково та суду повідомив, що 02.04.2013 року близько 20.00 години прийшов в гості до своєї сестри ОСОБА_25 , де разом з її співмешканцем ОСОБА_29 та знайомою ОСОБА_30 вживали алкоголь. Після чого, до них прийшов ОСОБА_20 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та який вийшов зі ОСОБА_30 на вулицю, де спілкувались деякий час. Під час спілкування ОСОБА_20 почав ображати ОСОБА_25 , в зв`язку з чим, він допоміг ОСОБА_29 вигнати ОСОБА_20 з двору, при цьому ОСОБА_31 пішла за ОСОБА_32 . Через деякий час, вже 03.04.2013 року ОСОБА_29 зателефонувала ОСОБА_31 , яка повідомила, що ОСОБА_20 збирається прийти із братами розібратись із ним, тому він залишився у ОСОБА_29 . В подальшому прибігла ОСОБА_31 , яка забігла в дім і залишалась в середині, а у двір зайшли ОСОБА_20 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 . Останній відразу почав бити ОСОБА_29 , а ОСОБА_20 та ОСОБА_33 почали бити його. При цьому ОСОБА_33 удари наносив дерев`яною палицею. В якийсь момент, ОСОБА_35 перестав бити ОСОБА_29 і приєднався до його побиття. Він схватив ножа, який лежав на порозі і почав ним розмахувати та попереджав, що буде захищатися, після чого почув крик ОСОБА_36 , який відійшов в сторону. В результаті його побиття йому зламали руку. ОСОБА_20 викликали швидку. Вважає, що тілесні ушкодження ОСОБА_37 він спричинив під час самозахисту від протиправних дій ОСОБА_36 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , які могли його вбити.

Під час апеляційного перегляду обвинувачений ОСОБА_8 при дачі показань підтвердив свої показання та зазначив, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_20 спричинив у стані необхідної оборони.

Крім визнання вини обвинуваченим по епізоду вчинення крадіжки у потерпілої ОСОБА_18 та часткового визнання вини по епізоду умисного спричинення потерпілому ОСОБА_20 тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченого повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами.

По епізоду вчинення крадіжки у потерпілої ОСОБА_18

- протоколом огляду місця події від 02.03.2013 року домоволодіння АДРЕСА_1 .(т. 1 а.с.111-120);

- висновком експерта від 23.05.2013 року про вартість викрадених з домоволодіння ОСОБА_18 майна (т. 1 а.с.136);

- протоколом огляду місця події від 02.03.2013 року домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_40 , під час якого було виявлено та вилучено: 4 упаковки крупи гречки, дві упаковки крупи рису, 1 літрова банка зі смальцем домашнім, 1 банка, ємкістю 0,5 літри зі смальцем домашнім, електронасос «Ручеек», 1 мішок цукру, мішок цибулі, мішок картоплі, фрагменти виробів з металу. (т.1 а.с. 125-126) Вказані речі визнані речовими доказами та передані на зберігання потерпілій ОСОБА_18 (т.1 а.с. 127, 128);

Свідок ОСОБА_27 суду засвідчила, що в 2013 році ОСОБА_8 приносив їй для продажу вироби з металу, як потім стало відомо, що цей метал він викрав у ОСОБА_18 . Також, ОСОБА_8 неодноразово приносив інші речі з металу (частини речей) в тому числі раму від велосипеду, чавунні плити, як він їй повідомляв, то це були речі з його двору.

По епізоду умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченого повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що між ним та ОСОБА_8 давні неприязні стосунки. У вечірній час 02.04.2013 року він прийшов в гості до ОСОБА_29 поспілкуватись, в домоволодіння також знаходились співмешканка ОСОБА_29 - Єгорова, ОСОБА_41 та ОСОБА_31 , він деякий час поспілкувався із ОСОБА_30 , потім між ним і ОСОБА_42 виникла словесна сварка, тому він разом із ОСОБА_43 , який не втручався у його спілкування, пішли до ОСОБА_43 додому, за ними також відразу прийшла ОСОБА_31 . Під час відпочинку у ОСОБА_43 , йому зателефонував ОСОБА_29 і запросив прийти поспілкуватись. Вночі вони разом із ОСОБА_43 та ОСОБА_30 пішли до Мошарна. Він зайшов на подвір`я ОСОБА_29 , де було темно, біля порогу на присядках сидів ОСОБА_41 і ОСОБА_29 , більше у дворі ні кого не було. Оскільки у дворі було темно, він посвітив ліхтариком, в цей момент ОСОБА_41 підскочив і відразу наніс декілька ударів в йому в живіт. Відчувши різкий біль вибіг з двору, де зателефонував брату ОСОБА_44 та повідомив, що ОСОБА_41 наніс йому ножове поранення, що відбувалось у дворі ОСОБА_29 після цього він не бачив. Зі слів брата ОСОБА_39 , ОСОБА_33 та ОСОБА_45 побили ОСОБА_46 у дворі ОСОБА_29 за те, що він наніс йому ножове поранення.

Свідок ОСОБА_23 , який приходиться двоюрідним братом ОСОБА_20 суду засвідчив, що 03.04.2013 року вночі йому зателефонував ОСОБА_20 і повідомив, що до нього чіпляється ОСОБА_41 , який знаходиться у дворі Мошаріна, тому він разом із ОСОБА_33 побігли до двору ОСОБА_29 , де побачили, що ОСОБА_20 вийшов з двору і впав біля хвіртки. Він викликав швидку та міліцію, а сам забіг у двір ОСОБА_29 , де почав бити кулаками рук ОСОБА_46 , в свою чергу ОСОБА_33 дерев`яною палицею також бив ОСОБА_46 . До нього підбіг ОСОБА_29 і відтягнув від ОСОБА_46 . На скільки сильно вони побіли ОСОБА_46 йому не відомо, але били вони його вже після нанесених ножових порань ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_19 суду засвідчив, що 02.04.2013 року в вечірній час до нього прийшов ОСОБА_20 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, після того як ОСОБА_47 образив його співмешканку ОСОБА_25 вони із ОСОБА_42 вигнали ОСОБА_48 з двору. Відразу за ним пішла ОСОБА_31 , яка через деякий час, вночі, зателефонувала і повідомила, що ОСОБА_20 разом із братами йде бити ОСОБА_46 , на що ОСОБА_41 сказав, що з ними розбереться. Відразу після дзвінка прибігла ОСОБА_31 , яка зайшла у будинок, а у двір прийшли ОСОБА_45 , ОСОБА_47 та ОСОБА_49 . До нього підійшов ОСОБА_35 та почав бити, а ОСОБА_47 підійшов до ОСОБА_46 і вони також почали битись, що саме відбувалось між ОСОБА_47 та ОСОБА_42 він не бачив, лише почув крик ОСОБА_36 , після чого від нього відбіг ОСОБА_45 та почав наносити удари ОСОБА_50 , до нього підбіг ОСОБА_51 із палицею та теж почав бити ОСОБА_46 . ОСОБА_47 в цей момент лежав біля будинку і тримався за живіт. Під час побиття ОСОБА_46 ОСОБА_52 та ОСОБА_34 . Каплуну зламали руку, але це було вже після нанесення ОСОБА_8 ОСОБА_37 ножового поранення.

Свідок ОСОБА_22 , яка ОСОБА_8 приходиться двоюрідною сестрою суду засвідчила, що 02.04.2013 року вона разом із ОСОБА_29 , ОСОБА_42 та ОСОБА_30 відпочивали у неї вдома. В вечірній час прийшов ОСОБА_20 в стані алкогольного сп`яніння та хотів поспілкуватись із ОСОБА_30 , яка в свою чергу не хотіла до нього виходити. У дворі між ОСОБА_53 , ОСОБА_42 та ОСОБА_29 виник якийсь словесний конфлікт, тому ОСОБА_53 пішов, за ним відразу пішла ОСОБА_31 . Через деякий час вночі прибігла ОСОБА_31 і повідомила, що ОСОБА_47 йде бити ОСОБА_46 разом із братами ОСОБА_54 та ОСОБА_49 . Вона вийшла на поріг та побачила, що у дворі знаходяться ОСОБА_29 , ОСОБА_41 , ОСОБА_35 , ОСОБА_47 та ОСОБА_43 , після чого зайшла в будинок і обставини, які відбувались у дворі не бачила, разом з нею в будинку знаходилась ОСОБА_31 . Після того, як увімкнула світло у дворі побачила, як ОСОБА_35 б`є кулаками ОСОБА_46 , а ОСОБА_29 відтягнув Шевченка від нього.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що 02.04.2013 року знаходилась в гостях у ОСОБА_25 , де також знаходились сама ОСОБА_25 її співмешканець ОСОБА_29 та брат ОСОБА_55 . У вечірній час до будинку прийшов ОСОБА_47 , який хотів з нею поспілкуватись. Під час спілкування ОСОБА_47 почав ображати ОСОБА_25 , в зв`язку чим між ним та ОСОБА_42 виникла словесна сварка, після чого, ОСОБА_36 вигнали з двору. Вона пішла за ОСОБА_56 до ОСОБА_57 , де вони вживали горілку. Під час відпочинку чула, як ОСОБА_47 зателефонував ОСОБА_58 та просив допомогти розібратись із ОСОБА_42 . Після чого вже вночі вона побігла до ОСОБА_29 , щоб попередити ОСОБА_46 . Мошарін разом із ОСОБА_42 сиділи на порозі будинку, а вона зайшла в будинок до ОСОБА_25 , світло у дворі було вимкнено. Після того, як вона вийшла з будинку, побачила, що ОСОБА_45 разом із ОСОБА_51 б`ють ОСОБА_46 , при цьому у ОСОБА_59 була палиця. Мошарін відтягнув Шевченка від ОСОБА_46 , а вона допомогла ОСОБА_50 підвестись та обробила рани, ОСОБА_41 повідомив, що у нього зламана рука.

Свідок ОСОБА_24 суду засвідчив, що 03.04.2013 року під час відпочинку у нього вдома, ОСОБА_47 запропонував піти з ним до ОСОБА_29 , на що він та ОСОБА_31 погодились. Шліпова побігла вперед, а він не доходячи до подвір`я ОСОБА_29 зупинився, оскільки спілкувався по телефону, таким чином у двір ОСОБА_47 зайшов сам. Через деякий час він побачив, як ОСОБА_47 вибіг з двору ОСОБА_29 і впав біля хвіртки. Відразу до подвір`я з вулиці підбіг ОСОБА_39 та ОСОБА_51 , які викликали швидку і міліцію. Через відчинену хвіртку він бачив, що у дворі на порозі будинку стояли ОСОБА_29 , ОСОБА_41 , ОСОБА_25 та ОСОБА_31 . Після чого він пішов додому, що далі відбувалось на подвір`ї він не бачив, зі слів ОСОБА_39 знає, що останній разом із ОСОБА_51 побили ОСОБА_46 за те, що він порізав ОСОБА_60 .

Судом також безпосередньо досліджені письмові докази здобуті під час досудового розслідування з яких вбачається наступне.

- із протоколу огляду місця події від 04.04.2013 року вбачається, що в реанімаційній палаті Онуфріївської ЦРЛ виявлено та вилучено чоловічу сорочку та футболку з прорізаними отворами в передній частині з плямами бурого кольору. (т.1 а.с.207-208);

- висновок судово-медичної експертизи №116 від 24.05.2013 року підтверджує, що ОСОБА_20 були спричинені дві проникаючих колото-різаних рани живота зліва з пошкодженням петель тонкого кишківника, великого сальника з незначною внутрішньою кровотечею, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення тяжкі тілесні ушкодження. Вказані тілесні ушкодження біли спричинені колото-ріжучим предметом, яким міг бути ніж, при обставинах та строк указаний в постанові про призначення експертизи, за обставин викладених в обох протоколах допитів (потерпілого ОСОБА_20 та підозрюваного ОСОБА_8 ). (т.1 а.с.225);

- із висновків експерта №397 та №396 від 29 квітня 2013 року вбачається, що на одязі, вилученому у ОСОБА_8 , виявлені сліди крові людини але встановити групову належність цієї крові не можливо через забрудненість одягу. Кров на футболці та сорочці ОСОБА_20 може належати йому самому, проте домішки крові ОСОБА_8 в цих плямах виключити не можливо(т.2 а.с.234-236, 238-240);

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всі вище перелічені судом докази у своїй сукупності виключають будь які сумніви як щодо подій інкримінованих обвинуваченому злочинів, так і доведеності його вини у вчиненні встановлених судом злочинів виходячи з наступного.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що ножові поранення він спричинив потерпілому ОСОБА_20 під час захисту від протиправних дій ОСОБА_20 , ОСОБА_39 та ОСОБА_61 (ч.5 ст. 36 КК України) повністю спростовані описаними вище показаннями потерпілого ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_62 та ОСОБА_43 , відповідно до яких із достовірністю встановлено, що свідки ОСОБА_35 та ОСОБА_51 нанесли тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_8 вже після того, як побачили, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_20 ножові поранення. Таким чином вбачається, що на момент нанесення ОСОБА_8 ударів ножем ОСОБА_20 життю та здоров`ю ОСОБА_8 взагалі ні чого не загрожувало.

З огляду на викладене, суд вважає, що в ситуації що склалась, в діях ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_20 відсутні ознаки необхідної оборони, або її перевищення, оскільки відсутнє суспільно небезпечне посягання на життя та здоров`я ОСОБА_8 , в тому числі напад озброєної особи або групи осіб.

В зв`язку з зазначеним, показання обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно розцінив як обраний спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст. 121 КК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 також оголошено про підозру у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло та сховище, а саме:

20.03.2012 року таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 350 грн. з приміщення будинку АДРЕСА_1 .

В першій декаді жовтня 2012 року близько 02.00 години викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 720 грн. з території домоволодіння АДРЕСА_1 .

В середині жовтня 2012 року викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 620 грн. та вдруге на загальну суму 165 грн. з домоволодіння АДРЕСА_1 .

26.11.2012 року викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 560 грн. з домоволодіння АДРЕСА_2 .

19.12.2012 року викрадення майна потерпілої ОСОБА_14 на загальну суму 830 грн. з домоволодіння АДРЕСА_1 .

02.01.2013 року викрадення майна потерпілої ОСОБА_14 на загальну суму 4455 грн. з домоволодіння АДРЕСА_1 .

05.01.2013 року викрадення майна потерпілої ОСОБА_14 на загальну суму 800 грн. з домоволодіння АДРЕСА_1 .

24.02.2013 року викрадення майна потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 2985 грн. з домоволодіння АДРЕСА_3 .

На початку березня 2013 року викрадення майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 600 грн. з домоволодіння АДРЕСА_1 .

В середині березня 2013 року викрадення майна потерпілого ОСОБА_17 на загальну суму 280 грн. з домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказані дії кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна скоєного повторно, поєднаного з проникненням у житло та сховище.

Стороною обвинувачення як доказами вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаних злочинів надано показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_28 , які в судовому засіданні повідомили, що в 2012-2013 роках ОСОБА_8 приносив для продажу різні частини від виробів з металу, в тому числі мотор, моток міді, насос в неробочому стані, при цьому ОСОБА_8 запевняв, що вказані речі є його особистими. Інших будь-яких належних та допустимих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілих: ОСОБА_10 (20.03.2012 року), ОСОБА_11 ( в жовтні 2012 року), ОСОБА_12 (в середині жовтня 2012 року), ОСОБА_13 (26.11.2012 року), ОСОБА_14 (19.11.2012 року 02.01.2012 року, 05.01.2012 року), ОСОБА_15 (24.02.2013 року); ОСОБА_16 (на початку березня 2013 року), ОСОБА_17 ( в середині березня 2013 року), суду не надано. На думку суду, показань свідків щодо продажу ОСОБА_42 їм виробів з металу, які в подальшому не вилучались і впізнання вказаних речей потерпілими не проводилось, є недостатнім для визнання особи винуватою у вчиненні злочину.

Згідно вимог ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Частиною 1 ст. 373 КПК України передбачено ухвалення виправдувального вироку у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Враховуючи всі вищевказані докази, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вони є недостатніми для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні таємного викрадення майна потерпілих: ОСОБА_10 (20.03.2012 року), ОСОБА_11 ( в жовтні 2012 року), ОСОБА_12 (в середині жовтня 2012 року), ОСОБА_13 (26.11.2012 року), ОСОБА_14 (19.11.2012 року 02.01.2012 року, 05.01.2012 року), ОСОБА_15 (24.02.2013 року); ОСОБА_16 (на початку березня 2013 року), ОСОБА_17 ( в середині березня 2013 року). З огляду на викладене, суд правильно прийшов висновку, що ОСОБА_8 необхідно виправдати по вказаних епізодах таємного викрадення майна потерпілих, дії якого кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України в зв`язку з недоведеністю, що кримінальні правопорушенні вчинено обвинуваченим та правильно закрив кримінальні провадження.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши в сукупності та взаємозв`язку кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд правильно визнав їх достатніми для визнання ОСОБА_8 винуватими у вчиненні встановлених судом злочинів за ч.1 ст. 121 КК України за ознаками спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та за ч.3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_8 вчинив умисні тяжкі злочини, як особа раніше неодноразово судимий, не працює, має постійне місце проживання де характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_63 . Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, з урахуванням особи винного ОСОБА_8 , керуючись вимогами ст. 65 КК України, суд першої інстанції правильно зазначив за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 та ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на певний строк та остаточно визначив покарання керуючись правилами ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також суд правильно вирішив питання щодо заявленого цивільного позову матір`ю потерпілого ОСОБА_20 , який на час скоєння відносно нього злочину був неповнолітнім.

Доводи прокурора про те, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за обставин, викладених в апеляції, оскільки судом не враховано суспільну небезпеку вчинених злочинів та не в повній мірі дано оцінку особі обвинуваченого, є необґрунтованими. Навпаки спростовуються дослідженими судом першої інстанції матеріалами справи відповідно яких, суд при призначенні покарання врахував, що обвинувачений вчинив умисні тяжкі злочини, як особа раніше неодноразово судимий, не працює, має постійне місце проживання де характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений. Також врахував каяття обвинуваченого у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_64 та врахував обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. З урахуванням зазначеного суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляцій захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що обвинувачений спричиняючи потерпілому ОСОБА_20 тяжке тілесне ушкодження діяв у стані необхідної оборони, а тому підлягає виправданню за ч.1 ст. 121 КК України, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
З правових позицій Верховного Суду України, викладених в ухвалі № 5-27кс14, слідує, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

При цьому право на необхідну оборону виникає лише за наявності певної підстави вчинення особою суспільно-небезпечного посягання.
Судом першої інстанції не встановлено будь-яких реальних дій з боку потерпілого, які б загрожували життю та здоров`ю ОСОБА_8 або посягали на інші суспільні інтереси.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого в частині того, що ОСОБА_8 захищався від нападу на нього потерпілого ОСОБА_20 , його брат ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які протиправно проникли на територію чужого домоволодіння де спричинили йому тілесні ушкодження, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_20 , показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які зазначили, що тілесні ушкодження обвинуваченому дійсно спричиняли, але вже після того як обвинувачений наніс ножове поранення потерпілому. Показання потерпілого, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та інші вищезазначені досліджені судом першої інстанції письмові докази спростовують показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про те, що ОСОБА_8 діяв у стані необхідної оборони.

Викладене вище, сукупність обставин, обстановки та умов, за яких було спричинено тілесне ушкодження потерпілому та характер нанесених йому двох ударів ножем в життєво важливі органи та за відсутності будь-якої загрози для життя і здоров`я від потерпілого, спростовує доводи ОСОБА_8 щодо перебування у стані необхідної оборони та виключає кваліфікацію дій обвинуваченого як спричинення тяжкого тілесного ушкодження у стані необхідної оборони.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , та самого обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2