Ухвала іменем україни 26 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді Літвінова Є. В.,

суддів: Зубара В. В., Пойди М. Ф.

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вахрушеве, Красноярського краю, Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2

засуджено за:

- ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від

24 березня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 1 серпня 2013 року приблизно от 2 год. 45 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля перетину вул. Повітрофлотської і Новоорловської в м. Дніпропетровську з раніше не знайомою ОСОБА_3, обхопивши рукою шию останньої затягнув її у високу дикорослу траву, де поваливши потерпілу на траву, сів на неї зверху та почав наносити кулаком численні удари потерпілій в область обличчя та тулубу. В подальшому потерпіла спробувала піднятися з землі, проте засуджений шляхом поштовху обома руками почав душити її за шию, від чого вона почала втрачати свідомість. Позбавивши таким чином потерпілу можливості чинити опір, ОСОБА_1 знявши з ОСОБА_3 нижню білизну здійснив з нею проти її волі статевий акт природним способом, при цьому продовжуючи наносити останній численні удари рукою в область обличчя, в результаті чого спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_1, будучи особою, яка раніше вчиняла злочин передбачений ст. 152 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, 1 серпня 2013 року приблизно о 2 год. 55 хв., знаходячись біля перетину вул. Повітрофлотської і Новоорловської в м. Дніпропетровську користуючись безпорадним станом ОСОБА_3, яка знаходилась без тями, із застосуванням фізичного насилля до неї, а саме шляхом нанесення їй обома руками по тулубу та кінцівках тілесних ушкоджень, вступив з нею в аногенитальний контакт та задовольнив свої статеві пристрасті неприродним шляхом.

В подальшому, ОСОБА_1, 1 серпня 2013 року приблизно о 3-ій годині, знаходячись біля зґвалтованої ОСОБА_3, яка перебувала у несвідомому стані, вкрав у неї мобільний телефон марки «Nokia» з навушниками та двома сім-картами, косметичку в якій знаходився ключ від квартири з брелоком, карту магазину «Метро», грошові кошти в сумі 200 грн, після чого з вкраденим з місця вчинення злочинів зник, заподіявши потерпілій ОСОБА_3 матеріальної шкоди на загальну суму 575 грн.

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує, що судом першої інстанції не наведено докладних мотивів призначеного засудженому надто м'якого покарання з урахуванням відсутності пом'якшуючих обставин та при наявності обтяжуючої вину обставини, а саме вчинення злочинів в стані алкогольного сп'яніння. Також судом не враховано ступень тяжкості вчинених злочинів, які віднесені до категорія тяжких та середньої тяжкості, данні про особу засудженого, який раніше судимий за законодавством Російської Федерації у 2002 році Іркутським обласним судом за аналогічні злочини, думку потерпілої ОСОБА_4 щодо призначення максимального покарання ОСОБА_1, а також те, що засуджений вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, будь яких дієвих заходів направлених на відшкодування шкоди не вжив. Враховуючи всі ці обставини, а також суспільну небезпеку засудженого, покарання призначене ОСОБА_1 є не обґрунтованим та недостатнім для виправлення засудженого. Суд апеляційної інстанції вказану помилку районного суду не виправив, про що зазначалось в апеляційній скарзі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про винуватість у скоєнні злочинів та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 152, ч. 2

ст. 153, ч. 1 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких та середньої тяжкості та дані про особу засудженого.

Також, судом враховано позицію потерпілої ОСОБА_3 про необхідність призначення засудженому максимально суворого покарання за вчиненні злочини. Обставин, які пом'якшують покарання засудженому судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання засудженому, суд визнав вчинення злочинів в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, судом ретельно перевірені доводи прокурора, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі, з якими він не погодився та залишив без зміни рішення суду першої інстанції, зазначивши при цьому підстави необґрунтованості апеляційної скарги.

Так, в ухвалі суду апеляційної інстанції вказано, що враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також ставлення засудженого до скоєних ним злочинів, суд з урахуванням вимог

ст. 65 КК України, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк та саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419

КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, судом касаційної інстанції не виявлено.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що в даному випадку необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня

2015 року щодо ОСОБА_1.

Судді:

____________ _____________ ______________

Літвінов Є. В. Зубар В. В. Пойда М. Ф.