АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/265/14-к Номер провадження 11-кп/786/14/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 342 КК України - З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 7.07.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:

· 16.11.2012 р. вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за ст. ст. 185 ч. 3, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;
· 15.08.2013 р. вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу на користь держави в сумі 850 грн.,
- засуджений за ч. 2 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду від 16.11.2012 р. у вигляді 3 років позбавлення волі та остаточно засуджено за сукупністю вироків на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

4 жовтня 2013 року близько 21 год. 45 хв. в м. Гадяч по вул. Тельмана, 23 в приміщенні Інтернет клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який згідно договору № 750/12 від 6 липня 2012 року знаходиться під централізованим спостереженням ЦТО ЦДСО при УМВС України в Полтавській області, відбулася сварка між групою осіб, яка стала переростати в бійку, серед них був ОСОБА_10 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння. В зв`язку з цим касир-оператор закладу ОСОБА_11 змушена була ввімкнути тривожну сигналізацію з метою виклику працівників ВДСО для припинення даного правопорушення. В подальшому, в зв`язку з отриманням даного повідомлення, на місце події був направлений наряд спеціального взводу групи затримання Миргородського ВДСО УДСО при УМВС України в Полтавській області в складі міліціонера-водія ОСОБА_8 та молодших інспекторів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Останні, діючи відповідно до вимог п.п.1,5 та ч. 2 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію», щодо покладених на працівників міліції обов`язків по припиненню правопорушень громадського порядку чи дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, представилися працівниками міліції, пред`явили службові посвідчення та звернулися до ОСОБА_10 з вимогою припинити свої протиправні дії і не скоювати їх в подальшому. В цей час ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що вказані працівники ВДСО є працівниками правоохоронних органів України та виконують свої службові обов`язки, умисно наніс один удар рукою зажатою в кулак в область лівого вуха ОСОБА_8 , чим спричинив йому згідно висновку експерта № 2318 від 23.01.2014 року тілесні ушкодження у вигляді набряку з гіперемією шкіри лівої вушної раковини та лівої біля вушної ділянки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі захисника ставиться питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Захисник вказує, що ОСОБА_10 діяв з метою захисту честі своєї матері, а сам удар наніс в лобну частину захисного шолому працівника міліції та вважає, що отримати такі тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілого, при перебуванні у шоломі неможливо.

Вважає, що суд безпідставно відхилив показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були присутні під час інциденту, дали правдиві свідчення про подію, що сталася, підтвердивши покарання обвинуваченого. В той час як свідчення працівників міліції, які є прямо зацікавлені у справі, прийняті судом як доказ незаконно.

Не погоджується і з висновком судово медичної експертизи, який покладено в основу обвинувального вироку про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, при наявності іншого суперечливого висновку.

Зазначає, що суперечності у висновках СМЕ не усунуті, у призначенні комісійної судово-медичної експертизи судом йому було відмовлено, що є неповнотою судового розгляду.

В апеляційній скарзі засуджений також просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити. Стверджує, що кримінального правопорушення не вчиняв, а захищав свою матір, яку образив та відштовхнув працівник міліції. З цією метою ударив працівника міліції один раз лівою рукою в область лоба в шолом працівника міліції. Вважає, що від такого удару у ОСОБА_8 не могли утворитися тілесні ушкодження ушної раковини та біля неї. Також вказує, що під час допиту свідків, слідчий мав протоколи із уже написаними у них показаннями.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення скарги, провівши часткове дослідження доказів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задовольнити скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені події та обставини за яких обвинувачений наніс потерпілому ОСОБА_18 удар в обличчя.

В той же час, висновок суду щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень є безпідставним з огляду на таке.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_10 , місцевий суд поклав в його основу один із висновків судово-медичного експерта, яким встановлено наявність легких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 при наявності у справі іншого висновку, яким не було встановлено будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого. При цьому, мотиви з яких місцевий суд взяв до уваги один висновок та відкинув інший, на думку колегії, є непереконливими.

У відповідності до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням сторони захисту судом апеляційної інстанції було призначено комісійну судово-медичну експертизи, відповідно до висновку якої №177 від 17.12.2014 року об`єктивних судово-медичних даних про наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень від подій 04.10.2013 року немає.

Потерпілий ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу Миргородського МВДСО УДСО при УМВС України в Полтавській області, та 04 жовтня 2013 року перебував при виконанні службових обов`язків, під час чого до нього обвинуваченим ОСОБА_10 було застосовано насильство удар в область голови, від чого потерпілий упав. Ніхто із учасників процесу не заперечує проти даної обставини.

Твердження сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 дали показання щодо того, що обвинувачений діяв агресивно відносно потерпілого у зв`язку з тим, що останній образив матір обвинуваченого, не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки дані свідки, будучи допитаними судом першої інстанції, повідомили, що така інформація їм відома зі слів свідка ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_16 , який є приятелем обвинуваченого про що він повідомив у суді першої інстанції, як і свідок ОСОБА_14 (мати обвинуваченого), стверджували, що чули, як ОСОБА_8 образливо висловився в бік матері обвинуваченого та відштовхнув її. Натомість свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , як і свідки працівники міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суду повідомили, що у приміщенні інтернет-кафе було дуже шумно, весь час кричала мати обвинуваченого, потерпілий лише голосно говорив із обвинуваченим, після чого останній ударив ОСОБА_8 по голові.

Твердження ОСОБА_10 про те що він спричинив удар потерпілому через нетактовне поводження останнього щодо матері обвинуваченого, колегія суддів не вважає переконливим, адже останнім було застосовано явно неадекватне насильство до потерпілого, використавши мізерний привід.

Відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акту, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_19 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного який, будучи раніше судимим, вчинив злочин в період іспитового строку, по місцю проживання характеризується негативно, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_10 в межах санкції статті Особливої частини у вигляді арешту та остаточно призначити покарання виходячи із вимог ст. 71, 72 КК України.

Керуючись ст.ст.405, 408, 409 КПК України , колегія суддів ухвалила, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2014 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч.2 ст. 345 КК України на ч.2 ст. 342 КК України та призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2012 року та визначити остаточно йому покарання у виді 3(три) років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місця зів з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_10 у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_20 ОСОБА_3 ОСОБА_21 ОСОБА_22