АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/932/15 Справа № 204/4142/15-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року

29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на незаконні дії посадових (службових осіб) органів дізнання і прокуратури при проведення процесуальних дій за участю сторін кримінального провадження: ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить зареєструвати її в автоматизованій системі документообігу суду, всебічно та об`єктивно розглянути скаргу, дати належну правову оцінку суттєвим порушенням кримінального процесуального закону України, допущеним судом першої інстанції при винесенні рішення, ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року скасувати як незаконну та необґрунтовану та постановити нову увалу, якою поновити його порушені права та свободи, прийняті Конвенцією з прав людини та закріплені в Конституції України, направити його скаргу від 22 червня 2015 року до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог посилається не те, що йому було вручено копію рішення суду першої інстанції, яка була незавірена належним чином; судове засідання було проведено без участі заявника, що порушило його право на захист. Зазначає, що скарга на незаконні дії посадових (службових осіб) органів дізнання і прокуратури при проведення процесуальних дій була подана в суд, відповідно до положень ст.ст. 8, 9, 55, 64, 68, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 5, 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ППВСУ № 7 від 30 травня 1997 року, рішень КСУ № 6-зп від 25 листопада 1997 року, № 9-зп від 25 грудня 1997 року та № 16рп/2011 від 08 грудня 2011 року, однак слідчим суддею було винесено рішення, керуючись виключно двома статтями 303 та 304 КПК України. Вказує, що найбільшим порушенням вимог кримінального процесуального закону України є твердження слідчого судді з посиланням на ст. 304 КПК України, що оскарженню в суді не підлягають такі незаконні дії посадових (службових) осіб, як «завідомо незаконне затримання особи», «завідомо незаконне проникнення до житла особи», «штучне створення (фальсифікація) доказів обвинувачення», «умисне недопущення захисника в досудовий слідчий процес», «завідомо незаконний арешт та тримання під вартою», та відмова слідчого судді у відкритті провадження за його скаргою суперечить вимогам кримінального процесуального закону. Також вказує, що в своїх скарзі на незаконні дії посадових (службових осіб) органів дізнання і прокуратури при проведення процесуальних дій, він навмисно не вказав деталей скоєних проти нього злочинних дій з метою запобігання формального розгляду його скарги без його участі.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2014 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на незаконні дії посадових (службових осіб) органів дізнання і прокуратури при проведення процесуальних дій, а саме: затримання особи, надання юридичної допомоги, законне вторгнення у житло затриманої особи, пред`явлення особи для впізнання, законний порядок збирання доказів, пред`явлення обвинувачення у вчинення особливо тяжкого злочину, арешт, завідомо незаконне затримання в особистих інтересах групою посадових (службових) осіб, яке призвело до тяжких наслідків, притягнення завідомо невинуватої особи до кримінальної відповідальності, фальсифікації доказів, незаконного позбавлення волі та інші грубі порушення прав затриманого.

Своє рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 слідчий суддя обґрунтував наступним. Положення ст. 303 КПК України містять вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Однак у поданій ОСОБА_6 скарзі вказано певний перелік незаконних дій посадових (службових) органів дізнання і прокуратури при проведення процесуальних дій, а саме: затримання особи, надання юридичної допомоги, законне вторгнення у житло затриманої особи, пред`явлення особи для впізнання, законний порядок збирання доказів, пред`явлення обвинувачення у вчинення особливо тяжкого злочину, арешт, завідомо незаконне затримання в особистих інтересах групою посадових (службових) осіб, яке призвело до тяжких наслідків, притягнення завідомо невинуватої особи до кримінальної відповідальності, фальсифікації доказів, незаконного позбавлення волі та інші грубі порушення прав затриманого та надано таким діям правову оцінку. При цьому у скарзі не зазначено, ким саме, і коли було порушено законні права скаржника. Враховуючи, що Кримінальним процесуальним кодексом не віднесено до повноважень слідчого судді розгляд скарг на зазначені ОСОБА_6 дії, слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження за вказаною скаргою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, а його скаргу від 22 червня 2015 року направити на новий судовий розгляд, або прийняти рішення по суті його скарги на незаконні дії посадових осіб; представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_6 , думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_6 та вважав законною та обгрунтованою ухвалу слідчого судді, вивчивши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , колегія суддів, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_6 22 червня 2015 року в порядку ст. ст. 55, 64, 68, 124, 129 Конституції України та ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на незаконні дії посадових (службових) осіб органів дізнання та прокуратури вчинених щодо нього в ході досудового розслідування за факто кримінального правопорушення.
Згідно з протоколом авторозподілу зазначена скарга була зареєстрована за № 204/4142/15-к, № провадження 1-кс/204/390/15 та передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .
Отримавши зазначену скаргу ОСОБА_6 слідчий суддя ОСОБА_1 24 червня 2015 року прийняв рішення про відмову у відкритті провадження.

З зазначеним рішенням колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, на даний час скаржник ОСОБА_6 перебуває в ДСІЗО як особа, засуджена вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року.

Отримавши скаргу ОСОБА_6 слідчий суддя повинен був переконатися чи Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська є тим судом, який за територіальною підсудністю має розглядати скаргу ОСОБА_6 від 22 червня 2015 року, оскільки таке питання є першочерговим, виходячи з того що порушення правил підсудності у відповідності до положень ст. 412 ч. 2 п. 6 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування прийнятого судом рішення.

Скаржник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначив, що він свідомо не зазначив деталі вчинених щодо нього злочинних дій з метою дати пояснення щодо них безпосередньо в судовому засіданні.

Не дивлячись на відсутність у скарзі даних про час вчинення щодо ОСОБА_6 дій, місця та обставин їх вчинення, слідчий суддя необґрунтовано прийшов до висновку про те, що Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська є саме тим судом, який має розглядати скаргу ОСОБА_6 .

Доводи скаржника ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя своїм рішенням закрив йому доступ до правосуддя безпідставні.

Доводи скаржника ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя, в супереч вимогам кримінального процесуального закону прийшов до висновку, що оскарженню в суді не підлягають такі незаконні дії посадових (службових) осіб, як «завідомо незаконне затримання особи», «завідомо незаконне проникнення до житла особи», «штучне створення (фальсифікація) доказів обвинувачення», «умисне недопущення захисника в досудовий слідчий процес», «завідомо незаконний арешт та тримання під вартою», зазначені в його скарзі, не відповідають фактичним обставинам.

Приймаючи рішення по скарзі ОСОБА_6 слідчий суддя послався лише на те, що зазначений в скарзі ОСОБА_6 певний перелік незаконних дій не перелічений в ст. 303 ч. 1 КПК України і виходячи з зазначеного застосував положення ст. 304 ч. 4 КПК України.

Щодо твердження ОСОБА_9 щодо того, що його скарга підлягає розгляду саме на підставі положень ст. ст. 8, 9, 55, 64, 68, 124, 129 Конституції та ст. 6. 13 Конвенції, а не положень КПК України, то з цього приводу маються рішення Конституційного Суду України, зокрема № 19-рп/2011 року у справі №1-29/2011, відповідно до якого недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади, а тому системний аналіз положень КПК України дає підстави для висновку про можливість оскарження до суду не тільки рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, але й їхньої бездіяльності саме виходячи з положень КПК України.

Аналогічне положення закріплено і в роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», згідно з яким з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущенням обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені злочини, такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

З прийняттям у 2012 році нового КПК України, в кримінальному процесуальному кодексі України інституту оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування присвячена глава 26 КПК України та введено інститут слідчих суддів, що є гарантією захисту прав учасників кримінального процесу на стадії досудового розслідування.

ОСОБА_6 хоча і не зазначав у своїй скарзі коли за часом, де та ким саме були вчинені щодо нього дії, які він вважає незаконними, все ж зазначав, що такі дії вчинили щодо нього посадові (службові) особи із органів дізнання та прокуратури під час досудового розслідування фактів кримінального правопорушення, з чого вбачається, що його скарга підлягає розгляду в порядку КПК України.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а його скарга направленню до суду першої інстанції для вирішення судом питань, зазначених у частині ст. 304 ч. 2 КПК України.

Керуючись ст. ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на незаконні дії посадових (службових осіб) органів дізнання і прокуратури при проведення процесуальних дій - скасувати, а матеріали скарги повернути до суду першої інстанції для прийняття рішення у відповідності до вимог статті 304 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: