Справа
№ 1-71/2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 р. Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської
області в складі:

судді П'ятковського В.І., секретаря Ваташко О.Я.,
прокурора Данищука Д.М., захисників ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4. та законних представників неповнолітніх
підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. і ОСОБА_8, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу про обвинувачення :

ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця та жителя м. Коломиї,
АДРЕСА_1, українця, не одруженого, з неповною середньою освітою, студента ВПУ №
14 м. Коломиї, раніше не судимого,

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2., уродженця та жителя м. Коломиї,
АДРЕСА_2, українця, не одруженого, з неповною середньою освітою, студента ВПУ №
14 м. Коломиї, раніше не судимого,

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя м. Коломиї,
АДРЕСА_3, українця, не одруженого, з неповною середньою освітою, студента ВПУ №
14 м. Коломиї, раніше не судимого,

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Коломиї, жителя АДРЕСА_4, українця, не
одруженого, з неповною середньою освітою, студента ВПУ № 14 м. Коломиї, раніше
не судимого,

- за ст. 187 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2006 року, близько 14.00 год. неповнолітні
підсудні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за
попередньою змовою між собою та підсудним ОСОБА_9 діючи з корисливих
спонукань, з метою нападу та заволодіння у ОСОБА_13 мобільним телефоном
запропонували останньому прогулятися разом з ними до міського озера, де їх мав
чекати в матерчастій масці підсудний ОСОБА_9. Під час знаходження ОСОБА_10. та
ОСОБА_13. на озері до них підійшов одітий у маску ОСОБА_9 і попросив у
ОСОБА_13. мобільний телефон, а коли останній відмовився передати його,
підсудний витягнув з під світера пластмасовий ніж, який взяв на місце злочину
за домовленістю з іншими підсудними. Побачивши ніж ОСОБА_13. став втікати,
проте ОСОБА_9 наздогнав його і збив з ніг, заподіявши при цьому фізичний біль.
Далі тримаючи перед обличчям ОСОБА_13. ножа, ОСОБА_9 наказав йому віддати
мобільний телефон. Сприймаючи дані погрози та ніж реальними, потерпілий
витягнув з кишені штанів свій мобільний телефон марки „Соні Еріксон К-700
І", вартістю 850 гривень і віддав в руки ОСОБА_9, після чого той з
викраденим мобільним телефоном втік з місця вчинення злочину. Викрадений
телефон підсудні продали, а отримані гроші поділили між собою.

Продовжуючи свою злочинну діяльність вказані підсудні в
другій половині вересня 2006 року таким же чином вирішили заволодіти мобільним
телефоном знайомого їм ОСОБА_14.

З цією ціллю підсудні під примусом змусили вступити з
ними в змову неповнолітнього ОСОБА_12 і h близько
19 год. 26
вересня 2006 року, останній під надуманим приводом запропонував ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, які жили разом з ним у одній квартирі, піти

2

прогулятися до
залізничного вокзалу. Приблизно біля 20 год.
00 хв. коли троє вказаних осіб поверталися додому, по вул. Мазепи в м.
Коломиї, вздовж якої знаходяться зелені насадження, на них діючи по заздалегідь
встановленому плану, перебуваючи в матерчастих масках, напали ОСОБА_11. із
дерев"яною палицею, ОСОБА_10 із розкладним ножем та ОСОБА_9 із іграшковим
пістолетом. Діючи раптово ОСОБА_9 наніс ОСОБА_14 удар рукою в плече від чого
той впав і зазнав фізичного болю, а ОСОБА_15 та ОСОБА_12. з місця вчиненя
злочину втекли. Після підсудні, тримаючи в руках знаряддя злочину підійшли до
лежачого ОСОБА_14 і підсудний ОСОБА_11. наказав потерпілому віддати мобільний
телефон. Останній хоч і перелякавшись та сприймаючи погрози і знаряддя злочину
реально все ж відмовився віддати телефон. Тоді ОСОБА_11. витягнув сам його із
кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки „Нокіа 6600", вартістю
950 гривень. Після чого троє вказаних підсудних заволодівши даним телефоном
покинули місце злочину.

Про свою співучасть підсудний
ОСОБА_12. ОСОБА_14 не розповів.

Викрадений телефон
ОСОБА_9 продав, а отримані гроші підсудні поділили між собою, не передавши, як
було обумовлено певну частину ОСОБА_12,
оскільки той через декілька днів ліг в лікарню.

Свою вину у скоєному злочині
підсудні визнали повністю і дали суду наступні показання. Так підсудний ОСОБА_9
вказав, що дійсно у червні 2006 р. спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_10, з якими він
навчався в Коломийському ВПУ № 14, вирішили заволодіти мобільним телефоном
знайомого їм ОСОБА_13. Обговоривши перед тим всі деталі.

21. червня 2006 р.
він взяв самовільно виготовлену матерчату маску і пластмасовий ніж та пішов у
парк біля міського озера, де мав чекати ОСОБА_11. та ОСОБА_10., які повинні були привести туди
ОСОБА_13 Через якийсь час прийшли останні двоє і він вийшовши із кущів попросив
у ОСОБА_13 телефон, проте той відмовився передати. Після цього він витягнув з
під світера ніж і тоді ОСОБА_13. став втікати, але він його наздогнав і
штовхнувши в плече збив з ніг. Коли він нахилився до лежачого потерпілого той
злякавшись видав йому телефон.

Через якийсь час
він продав телефон і поділився грошима із ОСОБА_10. та ОСОБА_11

Про можливість
заволодіння телефоном ОСОБА_14 вони спочатку обговорювали троє, а після
вирішили залучити ОСОБА_12. Певний час останній не погоджувався, а потім все ж
дав згоду і сказав, що виведе потерпілого ввечері у місто. За це вони обіцяли
йому частину грошей від майбутньої продажі телефону.

Коли ввечері 26
вересня 2006 р. ОСОБА_12. спільно із братами ОСОБА_14 повертався з залізничного
вокзалу вони троє в масках, він крім того з іграшковим пістолетом, а ОСОБА_10 з
розкладним ножем і ОСОБА_11. з дерев"яною палицею, напали на них із-за
кущів. Він одразу збив з ніг ОСОБА_14 і коли той лежав на землі ОСОБА_11.
підійшов до нього і наказав віддати телефон, що потерпілий і зробив. Пізніше
даний телефон вони продали і поділили гроші між собою. Підсудному ОСОБА_12 не
дали нічого, так як він ліг в лікарню і вони не бачили його.

У вчиненому щиро
розкаюється, просить врахувати молодий вік, негативний стан здоров"я і не
карати суворо.

Підсудний
ОСОБА_10 та ОСОБА_11. дали аналогічні показання. Також просять врахувати їх
щире розкаєння, молодий вік та стан здоров"я і не обирати суворе
покарання.

Підсудний ОСОБА_12. дав показання, що вчиняти даний
злочин не хотів, проте інші підсудні довго наполягали і він боячись помсти з їх
боку погодився вивести ОСОБА_14 ввечері у місто. Коли вони поверталися додому
по вул. Мазепи на них вчинили напад одіті в маски ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11. Він із ОСОБА_15 втік з місця події, а ОСОБА_14вони затримали і коли
той повернувся додому через якийсь час, то розповів, що невідомі забрали його
телефон. Про свою співучасть потерпілому не говорив.

3

У
вчиненому також щиро розкаюється, просить врахувати молодий вік, негативний
стан здоров"я і не карати його суворо.

Виходячи із вимог ст. 299 КПК України суд визнав
недоцільним дослідження інших фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не
оспорюються, так як всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст
цих обставин і в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Таким чином в судовому засіданні знайшла підтвердження
вина підсудних ОСОБА_9, ОСОБА_10. та ОСОБА_11. нападі з метою заволодіння чужим
майном, що був поєднаний із погрозою насильства небезпечного для життя чи
здоров"я особи, яка зазнала нападу (розбої) і вчинений за попередньою
змовою групою осіб, повторно, тобто скоєнні злочину передбаченого ст. 187 ч. 2
КК України та вина підсудного ОСОБА_12. в цих же діях за ст. 187 ч.2 КК України
тільки без ознак повторності.

В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження така
кваліфікуюча ознака злочину як застосування насильства небезпечного для життя і
здоров"я особи, а тому із обвинувачення її слід виключити.

При обранні покарання підсудним суд приймає до уваги
ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та дані про їх особи.

Обставин,
що обтяжують покарання суд не вбачає.

До обставин, що пом"якшують покарання підсудним та
істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд відносить - перше
притягнення до кримінальної відповідальності, щире розкаєння у вчиненому,
відшкодування заподіяної шкоди, позитивні характеристики, неповнолітній вік та
невеликий життєвий досвід, просьби потерпілих суворо не карати і негативний
стан здоров"я кожного із підсудних, крім того підсудному ОСОБА_12 вчинення
злочину під впливом примусу, а тому вважає за можливе застосувати до них ст. 69
КК України і обрати покарання нижче нижчої межі ніж передбачено санкцією статті
та звільнити з цих же підстав від відбування покарання з випробуванням згідно
ст.ст. 75 та 104 КК України.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнати винними
за ст. 187 ч. 2 КК України та застосувавши ст. 69 КК України призначити
покарання :

ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по три роки позбавлення
волі;

ОСОБА_12
800 грн. штрафу.

Застосувати ст. 75 та 104 КК України та звільнити
засуджених ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на один рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов"язати
засуджених ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 періодично з"являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та продовжити навчання у ВПУ
№ 14 в м. Коломиї.

Запобіжний захід засудженим до вступу вироку в законну
силу залишити попереднім -підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду
Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд на протязі
п"ятнадцяти діб, з моменту проголошення .