Справа № 1-29
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада
2008 р.

Рівненський
районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Бокія
В.Ю.

при секретарі Соломицькій Л.М.

з участю прокурора Ідрісова Р.М.

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уроженця і жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, із середньою
освітою, неодруженого, студента Рівненського державного гуманітарного
університету, призовника, робітника фірми «Лукойл України», несудимого, за ст.286 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 26 вересня 2006 р. біля 23-00, керуючи автомобілем «Форд Транзит»
н.з. НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Київ-Чоп із сторони м.Київ у напрямку
м.Рівне, біля с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, порушивши
пп. 1.10, 2.3, 2.9, 12.2, 1.5, 31.1, 31.4 Правил дорожнього руху здійснив виїзд
на праве узбіччя дороги, де допустив зіткнення із задньою частиною напівпричепа
«KOGEL SN 24» н.з. НОМЕР_2
сідлового тягача «VOLVO FH»

н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6. Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_7, який знаходився на місці пасажира в автомобілі, яким керував
ОСОБА_5, загинув внаслідок отриманих ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_5 виннив себе визнав частково і показав, що
дійсно 26 вересня 2006 р. вони, разом із ОСОБА_7, їздили до м.Києва у
комерційних справах. За кермом весь час знаходився ОСОБА_7 Коли вони
під'їжджали до м.Житомир, то він сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_7 відпочивав.
Біля с.Біла Криниця, на під'їзді до м.Рівне, ОСОБА_7 чомусь штовхнув його під
руку і він на деякий час втратив контроль за дорогою, а тому допустив зіткнення з причепом
автомобіля, який стояв на узбіччі. Цивільні позови визнає частково, оскільки,
зокрема, позов ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди, відшкодував
у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 26 вересня 2006 р. їй зателефонували з лікарні
про те, що чоловік потрапив в автоаварію, був живий, у свідомості і картав
себе, що передав керування автомобілем підсудному. Після чого його стан
погіршився, він впав у кому і через чотири місяці помер. Має до підсудного
претензії морального характеру, оскільки матеріальні збитки їй відшкодовано.

Потерпіла ОСОБА_4. показала, що її син ОСОБА_7 поїхав разом із ОСОБА_5 у
відрядження у м.Київ і коли вони поверталися додому, то потрапили в автоаварію.
Син казав, що аварія сталася з вини підсудного. Вона має до підсудного
претензії як морального, так і матеріального характеру, оскільки їй доводилося
позичати гроші на лікування сина. Син був спочатку у свідомості і казав, що за
кермом був ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що 26 вересня 2006 р. до Рівненської обласної
лікарні був доставлений ОСОБА_7, у якого була відкрита травма стопи, був
скликаний консиліум лікарів, який вирішив, що зберегти стопу неможливо, а тому
була проведена ампутація. Також була проведена томографія головного мозку і
виявлено його пошкодження. Операція на стопі не впливала на стан головного
мозку.

Свідок ОСОБА_9 показав, що він працює лікарем Рівненської обласної лікарні
і 26 вересня 2006 р. до лікарні був доставлений ОСОБА_7, якому було проведено
операцію по ампутації стопи. Біля 05-00 ранку у ОСОБА_7 настала зупинка серця.
Проведеними реанімаційними засобами діяльність серця була відновлена. Пізніше
було встановлено, що у хворого є травма головного мозку.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що їй 26
вересня 2006 р. ввечері подзвонила ОСОБА_4., сказала, що син попав в автоаварію
і в лікарні вона чула, як

ОСОБА_7 говорив, що на момент аварії за кермом знаходився ОСОБА_5

Винність підсудного підтверджується протоколом огляду місця події

(а.с. 13-14), згідно якого дорожньо-транспортна пригода сталася на
автодорозі Рівне-Чоп біля с.Біла Криниця Рівненського району і, як видно з
фототаблиць, автомобіль «Форд Транзит» наїхав на причеп автомобіля «Вольво».

Згідно акту судово-медичного дослідження (а.с. 32) ОСОБА_5 в момент
автоаварії знаходився у тверезому стані. Згідно актів судово-медичних експертиз
(а.с. 38-40, 141-142) при дослідженні тіла ОСОБА_7 виявлено закриту
черепно-мозкова травму у вигляді забійних вогнищ правої тім'яно-потиличної
ділянки, мозочка і стовбурної частини мозку, крововиливів під мозкові оболонки
у цих же ділянках, а також травматичну ампутацію правої ступні, забійну рану
колінного суглобу.

Ці ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, відповідають терміну
26 вересня 2006 р., у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по
критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння і могли виникнути під час
дорожньо-транспортної пригоди при наїзді транспортного засобу на перешкоду.

Смерть ОСОБА_7 настала від важкої закритої черепно-мозкової травми у
вигляді забою головного мозку, поєднаного з внутрішньочерепними крововиливами,
яка в своєму клінічному протіканні характеризувалася довготривалим коматозним
станом і апалічним синдромом після стану клінічної смерті і ускаладнилася
нейрогенним ураженням внутрішніх органів. Між смертю потерпілого і отриманими
ним ушкодженнями під час ДТП є прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених ушкоджень можна вважати, що в
момент ДТП потерпілий перебував у якості пасажира і травмувався виступаючими
частинами салону автомобіля. Висновки судово-медичних експертиз у судовому
засіданні підтвердили судово-медичні експерти ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Згідно висновків судової транспортно-трасологічної та автотехнічної
експертиз (а.с. 186-192, 201) покази ОСОБА_5 про відстань бокового інтервалу та
відстані, на якій знаходився автомобіль «Форд Транзит» від задньої частини
напівпричепу «KOGEL» в момент можливого втручання пасажира в процес
керування транспортним засобом, не відповідає дійсності з технічної точки зору.
Це означає, що при показанні ОСОБА_5 дорожньої ситуації навіть якби й було
втручання пасажира у керування вказаним автомобілем, зіткнення б з задньою
частиною напівпричепа не сталося.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху узбіччя є елементом автомобільної
дороги, яка прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини і не
призначена для руху по ній транспортних засобів, крім випадків, передбачених
цими правилами. Узбіччя може використовуватись для зупинки і стоянки
транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів і велосипедів.

Згідно п. 2.3. вищезазначених Правил водій
зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожною обстановкою, відповідно
реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у
дорозі. Відповідно до п. 2.9 водію
забороняється керувати транспорним засобом у стані втоми. Згідно п. 12.2 у
темну пору доби в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути
такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості
дороги. Згідно п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших
осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю
або здоров'ю громадян, завдавати матеріальні збитки.

Порушення ОСОБА_5 вищезазначених Правил дорожнього руху знаходиться у прямому
причинному зв'язку із автоаварією, яка сталася та смертю ОСОБА_7

Цивільні позови про відшкодування моральної та матеріальної шкоди ОСОБА_3
суд рахує можливим задоволити частково, оскільки від відшкодування матеріальної
шкоди позивачка відмовилася. Позови про відшкодування моральної шкоди суд рахує
можливим задоволити. Позов про відшкодування матеріальної шкоди, заявлений
ОСОБА_4. про відшкодування збитків завданих придбанням пам'ятника у розмірі
10139 грн. підлягає до задоволення у повному обсязі. Позови ОСОБА_4. та ОСОБА_3
про відшкодування моральної шкоди суд рахує можливим задововолити у розмірі по

25 тис. грн. на користь ОСОБА_4. відповідно до заявлених нею позовних вимог
та в розмірі 30 тис.грн. на користь ОСОБА_3, виходячи із ступеня важкості моральних
страждань, які були їм завдані.

Оцінюючи усі докази по справі суд рахує, що вина ОСОБА_5доведена повністю і
його дії органами досудового слідства за ст. 286 ч.2 КК України кваліфіковані
вірно як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації
транспорту особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При
призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності
вчиненого злочину, який не є навмисним, тяжкі наслідки, які настали, а саме смерть
ОСОБА_7, думку потерпілих про те, що
завдані збитки частково відшкодовані, особу ОСОБА_5., який раніше не судимий,
працює, характеризується позитивно. Обставин обтяжуючих чи пом'якшуючих вину
ОСОБА_5не встановлено.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,
суд

ЗАСУДИВ

ОСОБА_5 визнати винним за ст.286 ч.2 КК України і призначити йому покарання
п'ять років позбавлення волі із
позбавленням його права керувати транспортими засобами строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання
звільнити, якщо він протягом іспитового строку, який суд встановлює у 2 роки,
не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов'язки.

На підставі ст.76 КК України зобов'язати ОСОБА_5 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання,
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтися на реєстрацію до
органів кримінально-виконавчої системи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 30 тис. грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 10139 грн. матеріальної шкоди за
придбання пам'ятника та

25 тис. грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу залишити
попереднім - підписку про невиїзд.

На
вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через
Рівненський районний суд протягом 15 діб з дня його проголошення.

Суддя:
/
Бокій В.Ю./