Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 11 - 1494/10
Категорія ст. 342 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інст. Щербань Л.С.
Доповідач 2 інст. Алейніков Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 р.колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого Алейнікова Г.І.

суддів Абрамова В.І., Дадашевої С.В.

за участю прокурора Копєйкіна Д.С.

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 04. 08. 2010 року.

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, освіта середня, неодружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимий:

-27.02.2002 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;

- 06.05.2003 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст.ст. 185, 304, 70, 71 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі . Звільнився умовно - достроково 16.02.2007 р. на 1 рік 06 днів.

- 09.04.2008 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

засуджений за ч. 2 ст. 342 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України , шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2008 р., за сукупністю вироків, остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 5 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід - тримання під вартою. Строк покарання обчислюється з 15 квітня 2010 року.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_3, вирок у відношенні якого не оскаржується.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком суду, 05.04.2010 р. ОСОБА_3, приблизно в 16.30, знаходився в приміщенні соціально - психологічної служби № 3 Оріхівськой ВК-88 УДДУ ПВП в Запорізькій області.

В цей час молодші інспектора відділу нагляду і безпеки прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_4 і сержант внутрішньої служби ОСОБА_5, які є співробітниками правоохоронних органів, були одягнені у формений одяг і виконували покладені на них законодавством і посадовою інструкцією посадові обов'язки, здійснювали обхід житлового приміщення соціально психологічної служби № 3. Слідуючи по коридору відділення, ОСОБА_4 побачив засудженого ОСОБА_6, який тримав в руках мобільний телефон «Самсунг» в корпусі червоного кольору, без сім-карти оператора без акумуляторної батареї і задньої кришки до нього. ОСОБА_6 забіг в кімнату виховної роботи, а услід за ним в кімнату виховної роботи зайшли молодші інспектора.

ОСОБА_4 висунув засудженому ОСОБА_6 вимогу знаходитися на місці для проведення неповного обшуку з метою вилучення мобільного телефону, який є забороненим предметом. Засуджений ОСОБА_6 відмовився виконувати вимогу співробітника колонії і викинув мобільний телефон убік, де знаходився засуджений ОСОБА_3

Коли ОСОБА_4 попрямував у бік засудженого ОСОБА_3, попередивши ОСОБА_3 відійти убік і не заважати вилученню мобільного телефону, ОСОБА_3 не виконав вимогу співробітника колонії, а відштовхнув мобільний телефон ногою у бік вхідних дверей.

ОСОБА_4 попрямував у бік вхідних дверей, в цей час засуджений ОСОБА_3, діючи умисно, чинив йому активний фізичний опір і своїм тілом притиснув співробітника колонії ОСОБА_4 до тенісного столу, утримуючи якийсь час, заважаючи вільно пересуватися. Після чого ОСОБА_4 і засуджений ОСОБА_3 впали на підлогу, при цьому ОСОБА_4 спиною ударився об тенісний стіл, йому був заподіяний фізичний біль.

Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв співробітникові колонії тілесні ушкодження у вигляді садна шкірних покривів задньої поверхні грудної клітки, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Коли ОСОБА_4 піднявся з підлоги, він дав команду ОСОБА_5 затримати засудженого ОСОБА_6який виходив з КВР щоб він не зміг підібрати мобільний телефон. У цей момент, засуджений ОСОБА_2, діючи умисно, підбіг ззаду до ОСОБА_4, який виконував свої функціональні обов'язки і, обхвативши його руками за шию, став утримувати, заподіявши йому фізичний біль і пошкодив формений одяг, а саме відірвав лівий погон літньої форменої куртки, таким чином якийсь час заважав співробітникові колонії вільно пересуватися і виконувати прямі функціональні обов'язки.

Молодший інспектор Марченко А.В., звільнившись від захоплення засудженого ОСОБА_2, подав по радіостанції сигнал тривоги, після чого засуджений ОСОБА_2 припинив чинити опір законним діям персоналу чергової зміни ОНБ.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 не оспорюючи обставин справи, доведеності вини і юридичної кваліфікації, просить змінити вирок районного суду та призначити менш суворе покарання, та обчислювати термін покарання з 05.04.2010 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції суд заслухав доповідь судді щодо вироку, ким і в якому обсязі він оскаржений та основних доводах апеляції, засудженого ОСОБА_2, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, та просить її задовольнити, прокурора, який доводить, що апеляція не підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вбачає підстави до часткового задоволення апеляції та зміни вироку з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_2, у здійсненні ним злочину відповідно до обставин, викладених у вироку, відповідають зібраним у справі доказам, є обґрунтованими.

Суд на обґрунтування свого висновку, щодо доведеності винності ОСОБА_2, послався на його показання, як під час досудового так і під час судового слідства.

Зі справи видно, що засуджений ОСОБА_2, у судовому засіданні повністю визнав себе винним у скоєні ним злочину.

На підставі ч.3 ст. 299 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших документів, стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оскаржуються. При цьому суд роз'яснив зміст і наслідки цих обставин переконався у добровільності й істинності позицій учасників розгляду у тому числі засудженому ОСОБА_2

Дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковані судом за ст.. 345 ч.2 КК України.

Покарання засудженому ОСОБА_2, призначено за правилами ст. 65 КК України з урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу засудженого, пом'якшувальних покарання обставин, у тому числі і тих на які посилається в апеляції засуджений.

Покарання призначено у межах санкції статті і є достатнім.

Посилання засудженого ОСОБА_2 в апеляції на те, що районний суд при винесенні вироку не врахував всі пом'якшувальні обставини і не призначив менш суворе покарання, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами кримінальної справи.

В той же час з матеріалів справи встановлено, що під час скоєння злочину засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були затримано та доставлено в чергову частину.(а.с. 7-8). Таким чином є підстави погодитись з тим, що строк покарання засудженим необхідно обраховувати з 5.04.2010 року, а не з 15.04.2010 року, як указано в протоколі затримання.

Інших підстав для скасування або зміни вироку по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 04. 08. 2010 року у відношенні ОСОБА_3, ОСОБА_7 змінити.

Уточнити, що строк покарання засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рахувати з 5.04.2010 року.

В іншій частині апеляцію залишити без задоволення а вирок без змін.

Головуючий

Судді