Дата документу Справа № 315/676/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 315/676/14-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/590/15 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185,ч.3 ст. 357 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 17 березня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Марфопіль Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України.
Учасники судового провадження:
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.3 ст. 357 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях ознак складу вказаного кримінального правопорушення. Просить вироку суду в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутність в діянні даного складу кримінального правопорушення.
Встановлені вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року обставини:
21 квітня 2014 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні спальні житлового домоволодіння АДРЕСА_3 , і належить ОСОБА_8 , таємно, шляхом вільного доступу викрав з нього належну ОСОБА_8 пластикову картку ПриватБанк, що знаходилась під матрасом ліжка і є важливим особистим документом.
Крім того, 21 квітня 2014 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужих грошових коштів, шляхом вільного доступу викрав з житлового домоволодіння АДРЕСА_3 , і належить ОСОБА_8 , пластикову картку ПриватБанк, після чого зняв з неї грошові кошти в сумі 1950 грн., чим спричинив потерпілому матеріальний збиток.
Вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі;

- за ч.3 ст. 357 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3,4, ч.1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з оскаржуваним вироком та матеріалами кримінального провадження органом досудового розслідування та судом дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч.3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 , під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, вказаних в обвинувальному акті, пояснивши суду, що витягнувши з-під матрасу пластикову банківську картку потерпілого ОСОБА_8 і дізнавшись від ОСОБА_9 її код, він зняв з неї гроші в сумі 1900 грн., і разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поїхав до м. Бердянськ, де він зняв з картки ще 50 грн.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України зроблений на досліджених, наведених та оцінених у вироку доказах.

В частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України вирок суду не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряється.

Однак, переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині визнання винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону який не підлягає до застосування (п. 2 ч.1 ст. 413 КПК України), що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України.

Так, в обвинувальному акті та в оскаржуваному вироку районного суду стосовно ОСОБА_6 зазначено, що предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, у скоєнні якого обвинувачений визнаний винним, є пластикова картка Приватбанку, яка належить потерпілому ОСОБА_8 .

За змістом ч.3 ст.357 КК України предметом даного злочину являється паспорт або інші важливі особисті документи людини.

Особистим документом особи розуміються документи, які засвідчують важливі події та факти в житті людини, втрата яких істотно утруднює реалізацію її прав, свобод, законних інтересів та потребує значних зусиль для їх поновлення( зокрема такими документами визнаються свідоцтво про народження, про шлюб, про народження дитини, про смерть, військовий квиток, трудова книжка, посвідчення водія, посвідчення про державні нагороди чи присвоєння почесних звань, дипломи про освіту, довідка про код, пенсійне посвідчення).

У відповідності до вимог Закону України Про банки та банківську діяльність, Закону України Про платіжні системи та переказ кошів в Україні, пластикова платіжна картка є власністю банку, є одним з видів доступу до банківських рахунків, надається клієнту для використання, здійснення платіжних операцій.

Відповідно до вимог Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління НБ України від 30 квітня 2010 року № 223, платіжна картка є власністю банку, видається банком, повинна містити реквізити що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, банк, та ідентифікаційні дані держателя.

Держатель, згідно цього Положення, зобов`язаний дотримуватися правил безпеки, не допускати використання цього засобу сторонніми особами, надійно зберігати платіжний засіб, ПІН-код, а у випадку втрати зобов`язаний негайно повідомити банк.

Отже, пластикова банківська картка, не містить ознак важливого особистого документу. У даному кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б давали законні підстави вважати банківську пластикову картку, яка є власністю Приватбанку, особистим документом потерпілого ОСОБА_8 , а також те, що картка є предметом злочину передбаченого ч.3 ст.357 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема, із обвинувального акту, та вироку суду - ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпілий ліг спати, з метою подальшого зняття грошей, викрав пластикову картку Приватбанку, видану на ім`я ОСОБА_8 та скористався нею з метою викрадення грошових коштів.

Тобто такі дані свідчать про те, що умисел обвинуваченого був спрямований на заволодіння чужим майном - грошовими коштами, а заволодіння банківською платіжною карткою, з подальшим зняттям коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_8 , була лише способом заволодіння коштами, які зберігалися на банківському рахунку потерпілого та утворює собою склад кримінального правопорушення, передбаченого, в даному випадку ч. 2 ст. 185 КК України (крадіжка), за що ОСОБА_6 оскаржуваним вироком засуджений.

Вказане свідчить про відсутність суб`єктивної сторони цього злочину - прямого умислу на незаконне заволодіння іншими важливими особистими документами людини з усвідомленням цих специфічних ознак предмета цього злочину.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, картка є власністю банку і надана держателю в тимчасове користування на час дії договору між ним та банком, після чого підлягає поверненню банку, при цьому держатель несе відповідальність за належне виконання своїх зобов`язань, зокрема, при втраті чи крадіжці зобов`язаний негайно повідомити банк, який на протязі банківського дня видає держателю іншу картку для користування.

Отже, потерпілий ОСОБА_8 є лише держателем картки, відносини між ним та банком щодо користування платіжною карткою, її втратою регулюються цивільним правом.

За наведених вище обставин, визнання ОСОБА_6 винним за ч. 3 ст. 357 КК України, призначення йому покарання за цією статтею та остаточного покарання з застосуванням положень ст. 70 КК України є безпідставним, оскільки в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, а тому в цій частині його засудження оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, що відповідатиме вимогам ст. 417 КПК України.

Призначене місцевим судом ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, є мотивованим, відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 413, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині його засудження за ч. 3 ст. 357 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вважати ОСОБА_6 вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, у виді повідомлення органу кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця роботи та проживання, періодичної явки на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4