Справа № 465/5209/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/136/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

законного представника потерпілої ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2014 року,-

в с т а н о в и л а:
вироком Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2014 року:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, тимчасово непрацюючого, одруженого, раніше несудимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю таких.

Запобіжний захід не обирався.
Вирішено питання з судовими витратами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_14 , 23 квітня 2014 року близько 12 год. 25 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21014», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 23.09.2008 року належить на праві власності ОСОБА_15 , рухаючись міжбудинковими проїздами вул. Володимира Великого у м. Львові, грубо порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху в Україні, а саме п.п. 1.5, 2.3(б) та 11.13, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не проконтролював рух транспортного засобу при виконанні лівого повороту, здійснив виїзд на тротуар, на якому у цей час знаходилися пішоходи ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , що призвело до наїзду на останню та отримання нею тілесних ушкоджень.
Згідно в висновку судово-медичної експертизи № 167/14 від 28 квітня 2014 року, у ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження: крайовий закритий перелом зовнішньої кісточки лівої малогомілкової кістки, які утворилися від контакту з тупими предметами, могли бути спричинені 23.04.2014 року від удару виступаючими частинами легкового автомобіля при автонаїзді зліва, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.
Дані дії ОСОБА_14 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Не погоджуючись з даним вироком, представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу на вирок Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2014 року, в якій просить даний вирок у частині призначеного покарання, задоволення цивільного позову та розподілу процесуальних витрат скасувати, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_14 у вигляді двох років виправних робіт із відрахуванням двадцяти відсотків в дохід держави із суми заробітку з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на строк три роки. Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_14 на її користь шість тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди та чотири тисячі гривень витрат на правову допомогу. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок є незаконним, а покарання несправедливе через м`якість. Судом, на думку апелянта, не була врахована думка прокурора, який просив призначити покарання у вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. При цьому прокурор не вбачав підстав для звільнення від відбування покарання із випробуванням. Не врахована була думка потерпілої ОСОБА_10 , її матері ОСОБА_11 та представника, які просили суд призначити покарання у вигляді двох років виправних робіт із позбавленням права керувати транспортними засобами. Призначене покарання, як зазначає апелянт, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого враховуючи те, що фактично підсудний свою вину не визнав. Під час досудового розслідування заявляв версію, що аварія сталася із вини потерпілої, яка отримала травми через те, що штовхалася із подругою. Після скоєного обвинувачений із місця пригоди втік не надавши допомоги потерпілій, а його твердження про те, що він вибачився та запропонував допомогу були спростовані у судовому засіданні показами потерпілої та свідка. Після вчиненого обвинувачений не намагався відшкодувати заподіяну шкоду і така не відшкодована, а цивільний позов обвинуваченим визнаний частково, в сумі 5000 грн., що не може враховуватись судом як обставина, що пом`якшує відповідальність. Невірним, на думку апелянта є покликання на позитивні характеристики, такі у справі відсутні. Непереконливим, як вказує апелянт, є висновок суду про відсутність підстав для призначення додаткового покарання. У судовому засіданні обвинувачений частково визнав позов в сумі 5000 грн., а суд задовольнив позов лише у частині 2000 грн. моральної шкоди. Присудження судом до стягнення 4000 грн. матеріальної шкоди є незаконним, оскільки із позовом про відшкодування матеріальної шкоди потерпіла не зверталась, а присуджена сума 4000 грн. є витратами на правову допомогу та відноситься до процесуальних витрат, які розподіляються у порядку, передбаченому ст. 124 КПК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником потерпілої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_12 було подано зміну до апеляційної скарги, в якій адвокат просить суд апеляційну скаргу задоволити, а в частині задоволення цивільного позову стягнути із ОСОБА_14 3700 (три тисяч сімсот) гривень на відшкодування моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень на правову допомогу.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора та пояснення обвинуваченого, які заперечили подану апеляційну скаргу та подані до апеляційної скарги зміни, думку потерпілої, законного представника потерпілої та представника потерпілої на підтримку поданої апеляційної скарги та змін до апеляційної скарги, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме, що керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, вчинене за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів і ніким не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1,2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно та його негативне ставлення до вчиненого. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття, сприяння органам досудового слідства, при розслідуванні даної справи та добровільне погодження на часткове відшкодування цивільного позову.
Таким чином, призначене ОСОБА_14 покарання у виді штрафу, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин - є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав для призначення ОСОБА_14 більш суворого, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_14 більш суворого покарання.
Згідно з ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Відповідно до ч.1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Згідно з ч.1,3 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, Верховний Суд України, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у цивільному позові про відшкодування шкоди, заподіяної злочином ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять стягнути із ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 10000 (десять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на допомогу адвоката.

Щодо відшкодування шкоди, то в журналі судового засідання від 05.12.2014 року вказано, що ОСОБА_14 визнав цивільний позов у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень це підтверджується і звукозаписом судового засідання від 05.12.2014 року.

Проте, в резолютивній частині вироку, судом першої інстанції стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, про відшкодування якої у цивільному позові не йдеться, моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а в решті позовних вимог відмовлено.

Щодо витрат на правову дорогу, то в матеріалах кримінального провадження є наявна копія договору доручення між адвокатом ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в інтересах якої дії її законний представник мати ОСОБА_11 , згідно з яким гонорар сторони визнають укладенням додатку до цього договору, в якому вказано, що сторони дійшли згоди, що гонорар за надану правову допомогу, здійснене представництво складає 4000 (чотири тисячі) гривень.

Із поданих у суді апеляційної інстанції змін до апеляційної скарги вбачається, що остаточна сума, яку просить стягнути апелянт це 3700 (три тисячі сімсот) гривень на відшкодування моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень на правову допомогу.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, наслідки вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції справедливо обрав покарання у межах санкції статті у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, однак колегія суддів вважає, що при вирішенні цивільного позову про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, суд не дотримався вимог закону. Розмір відшкодування шкоди суд визначив без урахування понесених потерпілою витрат на правову допомогу, також судом не було враховано, що обвинуваченим в судовому засіданні було визнано 5000 (п`ять тисяч) гривень цивільного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Згідно з ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення цивільного позову про відшкодування шкоди, заподіяної злочином та процесуальних витрат, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 3700 (три тисячі сімсот) гривень, також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, чим частково задоволити апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
з а с у д и л а:
апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 задоволити частково.
Вирок Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2014 року скасувати в частині вирішення цивільного позову та процесуальних витрат.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 3700 (три тисячі сімсот) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4