УХВАЛА

Іменем України

1 березня 2007
року м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді
ДОРЧИНЕЦЬ С.Г.

суддів КОНДОРА
Р.Ю., ЛІЗАНЦЯ П.М.

за участю
прокурора ЗАВАЛЬСЬКОГО
О.В.

потерпілої ОСОБА_1

законного
представника потерпілої ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засу­дженого
ОСОБА_3. на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 29
листопада 2006 р.

Цим вироком

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, неодруженого, освіта базова зага­льна середня, не працює,
судимого Іршавським районним судом Закарпат­ської області: 1) 10.07.2002 р. за
ст. 185 ч. 2 КК України до 2-х років позба­влення волі із звільненням на
підставі ст. 75 КК України від відбування по­карання з іспитовим строком у 1
рік 6 місяців; 2) як зазначено у вироку -„25.03.2004 р. за ст. 185 ч. 2, ст.
185 ч. З КК України до 2-х років позбав­лення волі",

засуджено
за ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України до 4-х років позбавлення волі, за ст.
185 ч. З КК України - до 4-х років позбавлення волі, за ст. 289 ч. 2 КК України
-до 6-ти років позбавлення волі, за ст. 152 ч. З КК України - до 8-ми років
позбав­лення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
частково­го складання призначених покарань остаточно до відбуття засудженому
призначе­но покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі.

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженця та мешканця с АДРЕСА_2,
„українця дашдяіі середня, сезонного робітника, не судимого,

засуджено
за ст. 289 ч. 2 КК України до 5-ти років позбавлення волі із звільненням на
підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, якщо він
протягом 2-х річного іспитового строку не вчинить нового злочину та повідомля-

Справа №
11-169/07

Головуюча у 1-й
інстанції ДАРУДА І.А. Доповідач КОНДОР Р.Ю.

тиме
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та ро­боти.

Ухвалено:
запобіжні заходи засудженим до набрання вироком законної сили за­лишити
попередніми: ОСОБА_3. - взяття під варту, ОСОБА_4. - підписку про невиїзд;
зарахувати ОСОБА_3. у строк відбуття покарання попереднє ув'язнення з
15.03.2006 p.; цивільний позов ОСОБА_5. задовольнити, стягнувши з
ОСОБА_3. на його користь 1290,35 грн. у відшкодування матеріальної шкоди;
речові докази: автомобіль ВАЗ-2104, д/н НОМЕР_1, - повернути ОСОБА_6., одяг
потерпілої - повернути ОСОБА_1, одяг засудженого - повернути ОСОБА_3.

Окремою
постановою від 29.11.2006 р. до відома прокурора Іршавського району доведено
виявлене порушення закону, що було допущене ст. слідчим Іршавського РВ УМВС
України в Закарпатській обл.
Ожеледою Н.В.

За вироком суду
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. визнано винними в наступному.

ОСОБА_3.
15.02.2006 p.,
знаходячись неподалік дитячого садка на вул. Шевчен­ка в с Імстичево
Іршавського району, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, умисно, з
корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужо­го майна, повторно:

близько
2020 к.ч. підійшов до ОСОБА_7., яка йшла вулицею, і без будь-яких пояснень, із
застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої,
схопив її за нижню щелепу, почав вимагати мобільний телефон, але, отримавши
відмову, вдарив останню рукою по обличчю, спричинивши їй фізичний біль. Після
удару ОСОБА_7. впала на землю і з метою захисту від пограбування почала кликати
на допомогу, через що ОСОБА_3. налякався і, не довівши злочин до кінця з
причин, що не залежали від його волі, змушений був з місця події втек­ти.

близько
2030 к.ч. підійшов до ОСОБА_8., яка йшла вулицею, і без будь-яких пояс­нень, із
застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я по­терпілої,
схопив її за шию, наніс удар головою в область її обличчя та удар ногою в
область черева, спричинивши їй фізичний біль, і коли потерпіла впала на зем­лю,
почав виривати в неї з рук жіночу сумочку вартістю 30,00 грн., в якій знахо­дилися
жіночі печатки вартістю 5,00 грн. та парасолька вартістю 8,00 грн. З метою
припинення пограбування потерпіла почала кликати на допомогу, через що ОСОБА_3.
налякався і, не довівши злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі,
змушений був з місця події втекти.

Крім цього, ОСОБА_3., в ніч на 27.02.2006 p., перебуваючи в
стані алкогольного

сп'яніння, умисно, з корисливих спонукань, з метою
викрадення чужого майна,

повторно, шляхом розбиття вітринного скла проник у
приміщення належного при­

ватному підприємцю ОСОБА_5. магазину „Жасмин", що по
вул. Конституції, 192 в

с. Білки Іршавському районі, звідки таємно викрав ковбасу
,,Домашню",„Серві-

лат", сир „Чедер", „Плавлений", масло
„Селянське", „Корівка", майонез „Тор-

чин-делікатесний", цукерки шоколадні „Київ
веяірній", сік „Садочок", каву „Чі-

бо", „Форт", рибні консерви, куртку болонову
підліткову, біжутерію, шкарпетки,

мило „Шанді" та інші продовольчі і промислові
товари, уживаний мобільний те­

лефон марки „Самсунг-А-800", розмінну монету в сумі
48,00 грн., а всього майна

на загальну суму 1709,35 грн., чим спричинив шкоду
потерпілому.

27.02.2006 р.
близько 1 б30 к.ч. ОСОБА_3., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, діючи
повторно, та ОСОБА_4., за попередньою змовою між собою,

умисно, біля будинку АДРЕСА_3,
шляхом пошкодження замка запалювання заволоділи автомобілем ВАЗ-2104, д/н
НОМЕР_1, володільця ОСОБА_6.,
але, проїхавши незначну відстань, не впо­ралися з керуванням і врізалися в
фундамент огорожі будинку.

Крім цього, ОСОБА_3. 11.03.2006 р. близько 2300 к.ч.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, умисно, в недобудованому будинку,
що по вул. Набережній в с Білки Іршавеького району, із застосуванням фізичного
насильства, що виразилося в заподіянні легких тілесних ушкоджень, та з погрозою
застосування фізичного насильства з метою подолання опору потерпілої,
зґвалтував неповнолітню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження.

Засуджений
ОСОБА_3., визнаючи в апеляції, що заслуговує покарання за крадіжки та грабіж,
ставив питання про незаконність засудження за ст. 152 ч. З КК України і просив
виправдати його. Вказував, що висновки суду суперечать фа­ктичним обставинам
справи, оскільки потерпіла ОСОБА_1 добровільно вступила з ним у статеві
зносини, не має до нього претензій і, крім того, приховала свій вік. В
доповненнях до апеляції поставив питання про незаконність вироку в частині за­судження
його за злочини, крім передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України. Зазначає, що замах
на грабежі не доведено, свідків цих злочинів немає, а він міг би легко довести
їх до кінця; судом неправильно застосовано кримінальний закон, оскільки
відповідно до ст. 70 КК України, у випадку поглинення менш суворого покарання
більш суворим йому не могло бути призначено більш ніж 8 років позбавлення во­лі;
майно з магазину „Жасмин" він не викрадав, бо не міг би проникнути до мага­зину,
вину в цьому злочині „взяв на себе" під тиском працівників правоохоронних
органів. Просить вирок скасувати, справу повернути на додаткове розслідування.

Від імені
неповнолітньої потерпілої ОСОБА_1 до апеляційного суду надійш­ло недатоване
звернення з проханням звільнити засудженого, в якому зазначало­ся, що вона дала
в справі неправдиві показання, оскільки статеві зносини між нею та засудженим
мали місце за її ініціативою, вони з ОСОБА_3. кохають одне од­ного та
збираються одружитися. Вона обмовила засудженого через сором перед батьками,
переляк і лише зараз усвідомила наслідки своїх неправдивих показань.

Під час
апеляційного розгляду справи: засуджений ОСОБА_3. - підтримав апеляцію з
доповненнями, наполягав на своїй невинності у зґвалтуванні та добро­вільності
дій потерпілої, з якою вони кохають одне одного, посилався при цьому на
одержані від імені потерпілої листи, а пояснень, де б визнавав факт зґвалту­вання,
він не давав; крадіжку з магазину „Жасмин" не вчиняв, а знайшов викра­дене
майно в пустому будинку, приніс його додому, оскільки багатодітна сім'я
проживає у важких матеріальних умовах, водночас належно пояснити, чому спа­лив
удома підліткову болонову куртку - не зміг, розрахунок мобільним телефоном з
ОСОБА_6. за завдану пошкодженням автомобіля шкоду підтвердив; вину в замаху на
пограбування потерпілих ОСОБА_7. та ОСОБА_8. вважає не доведе­ною; незаконне
заволодіння автомобілем ВАЗ-2104, д/н НОМЕР_1, не заперечу­вав;
належно-пояє-нит4і-сулевечноеті-між-його-визнавальнми-показанями-під час
досудового слідства, в суді першої інстанції та поясненнями в апеляційному суді
-не зміг, посилаючись лише 4на тегчцо боявся працівників міліції та не наводячи
при цьому жодних конкретних підстав для таких тверджень; неповнолітня потер­піла
ОСОБА_1 - повністю підтримала свої показання під час досудового та судово­го
слідства, вказує, що була зґвалтована засудженим за встановлених у справі об­ставин,
своє авторство звернення до апеляційного суду категорично заперечила хто його надіслав, їй не відомо, навпаки,
саме від засудженого надходили листи з погрозами до неї та вимогами змінити
показання на його користь, але листи вона знищила, отже, таке звернення міг
організувати сам засуджений, у в'язницю до

засудженого
листи надходили не від неї, на своїх показаннях щодо винності ОСОБА_3.
наполягає; законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_1. -свої
попередні показання повністю підтвердив та пояснив, що донька розповіла про
зґвалтування, а його дружина від цих переживань важко захворіла на нерво­вому
ґрунті і перебуває на стаціонарному лікуванні, ніякі звернення до апеляцій­ного
суду його донька не писала; прокурор Завальський О.В. - вказує на закон­ність
вироку, що його слід залишити без зміни, оскільки вина засудженого у вчи­нених
злочинах доведена, позиція в справі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_1 та її
законного представника однозначна, про що свідчать їхні незмінні показання та
позиція під час апеляційного розгляду справи, а доводи зміненої апеляції засу­дженого
не спростовують висновків суду та суперечать встановленим обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, промови засудженого,
неповнолітньої потерпі­лої, її законного представника та прокурора, обговоривши
доводи сторін та пере­віривши в їх межах матеріали справи, суд приходить до
такого.

Іншими, крім засудженого ОСОБА_3., учасниками процесу
вирок не оска­ржується, оскільки неповнолітня потерпіла ОСОБА_1 та її законний
представник факт подання апеляції категорично заперечили, а більше апеляції не
надходили.

Як під час досудового слідства, так і в судовому
засіданні ОСОБА_3. свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15 ст. 186
ч. 2, ст. 185 ч. З КК Украї­ни, визнав (в суді по останньому злочину -
частково), дав відповідні показання, пояснював свої дії, зокрема, тим, що
перебував у стані алкогольного сп'яніння та каявся у вчиненому (а.с 42-43, 81-82,
94, 229-231 т. 1, а.с. 106-107,
115-116, 130, 257, 268-269 т.
2).

Потерпілі ОСОБА_7. та ОСОБА_8. дали послідовні показання в справі, з яких вбачається, що
ОСОБА_3. дійсно намагався відкрито заволодіти їхнім май­ном, проте, не зміг
довести свого наміру до кінця з незалежних від нього причин, оскільки вони
кликали на допомогу, а після замаху на пограбування ОСОБА_8.ОСОБА_3. затримали
перехожі. Погодився з цими показаннями і засуджений (а.с. 30-31, 34-37, 61-63
т. 1, а.с. 263-264 т. 2).

Ці обставини стверджуються також показаннями брата
засудженого - свідка ОСОБА_9., який був очевидцем його дій (а.с. 47-56 т. 1,
а.с. 261 т. 2).

Вчинення замаху на пограбування потерпілих ОСОБА_7. та
ОСОБА_8. за­суджений під час провадження в справі не оспорював.

Потерпіла
ОСОБА_7. зазначила, що її телефон коштує 510,00 грн., проте, вартість уживаного
мобільного телефону "Nokia
1100" на час вчинення злочину становить 450,00 грн. (а.с. 26 т. 1).
Загальна вартість майна, належного потерпі­лій ОСОБА_8 володів.

ОСОБА_3.,
визнаючи частково викрадення ним майна з магазину „Жас­мин", не зазначав,
у чому ця частковість полягає, а за змістом показань - таке ви­знання є повним.
У вчиненому засуджений в суді каявся, підкреслював сприяння ним розкриттю
злочину та повернення частини викраденого {а.с. 268-269,-274*272 т. 2).

З'явлення із зізнанням (а.с. 114 т. 1) та показання
засудженого щодо обста­вин вчинення цього злочину узгоджуються з іншими
доказами та матеріалами справи.

Потерпілим ОСОБА_5. вказано викрадене майно (а.с. 137-139
т. 1). З про­токолів огляду місця події, помешкання засудженого, мобільноґо
телефону, інших предметів вбачається місце та інші обставини вчинення злочину,
те, що саме по місцю проживання ОСОБА_3. було вилучено частину викраденого
майна, а також факт передачі викраденого уживаного мобільного телефону
„Самсунг-А-800" ОСОБА_6. (а.с. 101-105, 122-126, 140-141 т. 1).

Ці факти відповідають показанням потерпілого ОСОБА_5.,
свідків ОСОБА_10., ОСОБА_9. Зокрема, свідок ОСОБА_9. показав, що засуджений не
розповідав про наявність у домі викраденого товару, що підтверджувала й мати
засудженого ОСОБА_9. та показувала, що останній спалював коробки від шо­коладних
цукерок та болонову куртку, а на її запитання щодо цього відповів, що то не її
справа. З показань ОСОБА_3. та інших матеріалів справи випливає, що мо­більний
телефон засуджений передав ОСОБА_6. в якості відшкодування шко­ди, завданої
незаконним заволодінням автомобілем ВАЗ-2104, д/н НОМЕР_1. Вар­тість уживаного
мобільного телефону „Самсунг-А-800" на час вчинення злочину становить
168,00 грн. (а.с. 149-152 т. 1). Викраденим засуджений розпоряджався на власний
розсуд.

Сім'я ОСОБА_3. проживає у важких матеріальних умовах,
складається з 9-ти чоловік, в т.ч. в сім'ї є четверо неповнолітніх дітей (а.с.
82, 83, 87 т. 2).

Не заперечував у суді ОСОБА_3. і заволодіння за
попередньою змовою з ОСОБА_4. транспортним засобом ОСОБА_6., а фактичні
обставини справи щодо цього злочину та кваліфікація дій засуджених ніким не
оспорюються й в апеляційному порядку.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3. під час досудового слідства
вини у цьому злочині, така ним визнана в суді, доведена та стверджена належними
дока­зами, дослідженими під час судового слідства.

Засуджений ОСОБА_4. суду показав, що ініціатива
заволодіти даним транспортним засобом належала йому, а за кермо сів ОСОБА_3. та
в подальшо­му не впорався з керуванням автомашиною (а.с. 257-258 т. 2). Ці
показання відпо­відають первісним поясненням ОСОБА_4. щодо того, хто сів за
кермо (а.с. 9-11 т. 2). Узгоджуються вони і з показаннями, що дали суду свідки
ОСОБА_11 та ОСОБА_12., які бачили в автомашині обох засуджених, причому
ОСОБА_3. -на місці водія, а ОСОБА_4. - на передньому місці пасажира, що
відповідає й первісним поясненням свідків (а.с. 17-20, 261-262 т. 2).

З показань ОСОБА_3. в суді, який показання засудженого
ОСОБА_4. та свідків не заперечував також вбачається що за вищенаведених об­ставин
незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ-2104, д/н НОМЕР_1 (а..с. 268-269, 271 -272
т. 2). Вартість автомобіля становить 11201,20 грн., а реальний збиток, за­вданий
його пошкодженням, - 484,02 грн. (а.с. 50-57 т. 2).

ОСОБА_3. не визнав свою вину у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 152

ч. З КК України, однак, вина
доведена сукупністюзібраних у справі доказів.

12.03.2006 р. зареєстровано рапорт
працівника міліції про одержання о
115 повідомлення ОСОБА_2 про зґвалтування ОСОБА_3. близько 0 5 цього дня йо-

го доньки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н. (а.с. 156 т. 1). Отже, заява до міліції надійшла одразу після
зґвалтування. Цього ж дня ОСОБА_3. з'явився із зізнанням у злочині, а
13.03.2006 р. надійшла й заява потерпілої ОСОБА_1 (а.с. 157-158 т. 1).

Протоколами огляду місця події, видачі та огляду
предметів, даними судо­во-медичних, судово-імунологічних експертиз (а.с.
159-167, 169, 232-234, 252-271 т. 1), іншими доказами та матеріалами справи стверджуються
факт, місце та об­ставини статевого акту засудженого ОСОБА_3. з неповнолітньою
потерпілою ОСОБА_1. В т.ч., встановлено, що потерпіла досягла статевої
зрілості, у неї виявлені легкі тілесні ушкодження в області обличчя, шиї, обох
колінних суглобів, що мог­ли бути спричиненні внаслідок нанесення ударів
сторонньою особою. Жодні заперечення щодо цих даних і висновків не заявлялися.

Факт статевого акту визнали як засуджений, так і
потерпіла. При цьому, по­терпіла дала послідовні пояснення, в т.ч. на очній
ставці з ОСОБА_3., і creepj дила, що засудженому казала про свій вік, не вступала
добровільно в статевий контакт, заперечувала проти цього, опиралася, намагалася
кликати на допомогу, але засуджений був у стані алкогольного сп'яніння,
застосував до неї фізичну си­лу, давив на горло коліном, рукою, бив долонею та
кулаком у лице за те, що „во­на його рознервувала", погрожував їй
розправою, залякував, закривав їй рукою рота, вона падала на коліна, реально
боялася ОСОБА_3. як колишнього засу­дженого і, зрештою, незважаючи на плач та
опір, він її зґвалтував. Вона одразу після цього сказала ОСОБА_3., що він за це
відповість. До цього вони із засу­дженим зустрічалися неодноразово, він до неї
залицявся (а.с. 192-195, 208-211 т. 1,а.с. 259-260 т. 2).

Перші пояснення ОСОБА_3. узгоджуються з показаннями
потерпілої та ін­шими даними щодо фактичних обставин справи (а.с. 177-182 т.
1), але в подаль­шому засуджений їх заперечив і показував, що статевий акт з
потерпілою відбувся за їх обопільною згодою.

Обставини справи стверджуються також показаннями свідків
ОСОБА_2, ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15.,
причому останні двоє ствердили, що перебували у дружніх відносинах з
ОСОБА_1, ОСОБА_14. вчиться з нею в школі, йому вона розповіла про зґвалтування,
а ОСОБА_16. - познайомив її з сво­їм братом ОСОБА_3.

З огляду на характер стосунків засудженого з потерпілою,
її' показання, ко­ло їх спільних знайомих, твердження ОСОБА_3. про
необізнаність з віком потер­пілої не береться до уваги, оскільки не відповідає
фактичним обставинам справи і, на думку апеляційного суду, є засобом ухилення
засудженого від відповідаль­ності. Крім того, під час досудового слідства
засуджений та його захист цієї об­ставини не заперечували.

Не враховується апеляційним судом і звернення, що
надійшло від імені не­повнолітньої потерпілої ОСОБА_1 Звернення не містить дати
його складення, своє авторство потерпіла категорично заперечила, не звертався з
ним і законний пред­ставник. Крім того,
підпис і текст у зверненні з цілковитою очевидністю різко від­різняються від
усіх підписів потерпілої-на процесуальних документах та від харак­теру тексту
на її заяві щодо зґвалтування.

Фактичні
обставини справи щодо усього обсягу обвинувачення стверджу­ються й іншими її
матеріалами та доказами які узгоджуються між собою та ніким не спростовані.
Обсяг та вартість майна, що було об'єктом посягання, під час про­вадження в
справі не оспорювалися. Під час досудового слідства та в судовому

засіданні
засуджений користувався правовою допомогою захисника і за його учас­тю,
зокрема, відмовився від проведення відтворень обстановки і обставин події (а.с.
130 т. 2). Після ознайомлення з матеріалами справи засуджений та захисник не
мали до них ніяких зауважень. Доказів застосування до ОСОБА_3. незаконних
методів дізнання та слідства в справі немає.

Відповідно до ст.ст. 323-324, 365 КПК України, суд, забезпечивши належний
розгляд кримінальної справи, постановляє законний і обґрунтований вирок, апе­ляційний
суд перевіряє вирок суду першої інстанції в межах апеляції. Кримінальна справа
розглядається тільки в межах пред'явленого особі обвинувачення (ст. 275 КПК
України). Підстави для зміни вироку передбачені ст. 367 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 369
ч. 1 п. 1, ст. 371 п. 2, ст. 373 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 КПК України.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до
висновку про часткову обґрунтованість апеляції засудженого.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні
обставини справи щодо місця, часу, об'єкта посягання, способу вчинення замаху
на пограбування потер­пілих ОСОБА_7. та ОСОБА_8. Разом з тим, суд не врахував,
що за встановлених обставин засуджений з причин, що не залежали від його волі,
не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця,
оскільки, не одержав доступу до майна потерпілих, реально не заволодів ним і був
безпосередньо після замаху на грабіж затриманий.

Замах на відкрите викрадення у потерпілої ОСОБА_7. майна
на суму 60,00 грн. з вироку слід виключити, оскільки ця частина вартості
мобільного те­лефону не підтверджується доказами.

Висновок суду першої інстанції про наявність у діях
ОСОБА_3. закінченого замаху на пограбування не відповідає фактичним обставинам
справи. Дії засу­дженого слід кваліфікувати за ст. 15 ч. 3 ст. 186 ч. 2 КК
України як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж),
поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого,
вчинений повторно.

Дії ОСОБА_3. за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне
викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення,
вчинене повторно, за ст. 289 ч. 2 КК України як незаконне заволодіння
транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, за
ст. 152 ч. 3 КК України як зґва­лтування неповнолітньої, тобто статеві зносини
із застосуванням фізичного наси­льства та з погрозою його застосування щодо
потерпілої, а також дії співучасника ОСОБА_4. у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 289 ч. 2 КК України, квалі­фіковані правильно.

Винність
засудженого у даних злочинах доведена і стверджується, а відпо­відні доводи на
його захист - спростовуються сукупністю зібраних, перевірених та належно
оцінених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою щодо істотних
обставин справи. Суд обґрунтовано не взяв до уваги заперечення вини засудженим
і дав правильну оцінку як його показанням, так і показанням інших осіб,
відхиливши ті, що не відповідають фактичним обставинам справи, взявши також до
уваги і особу засудженого, щодо якого судом раніше застосовувалися положення
ст.ст. 69, 75 КК України, але належних висновків він з цього не зро­бив. Не
спростовують висновків суду першоїінстанцїї1 доводизміненої.апеляції, що як
безпідставні підлягають відхиленню.

Водночас зазначивши у вироку рецидив злочинів як
обставину, що обтяжує покарання засудженого ОСОБА_3,, суд вийшов за межі
пред'явленого йому об­винувачення. Рецидив злочинів, що не є тотожним поняттю
повторності злочинів, ОСОБА_3. не інкримінувався, а всупереч положенням ст. 67
ч. 1 п. 1, ч. 4 КК України, органом досудового слідства йому як обтяжуюча
обставина була інкримі­нована повторність вчинення майнових злочинів, якою щодо
цих'злочинів погли­нається поняття рецидиву.

За таких обставин, змінену апеляцію засудженого слід
задовольнити част­ково. З огляду на встановлене під час апеляційного розгляду
справи, вирок слід змінити в частині: кваліфікації дій засудженого щодо замаху
на пограбування; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним; даних
про особу за­судженого; обставин, що обтяжують покарання; призначення
остаточного пока­рання, яке з урахуванням зміни кваліфікації дій засудженого
слід пом'якшити. Підстав для повернення справи на додаткове розслідування
немає.

В решті змінену апеляцію засудженого слід залишити без
задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, -

ухвалив:

Апеляцію засудженого
ОСОБА_3.задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 листопада
2006 р. щодо ОСОБА_3. -змінити.

ОСОБА_3 визнати винним у замаху на відкрите викрадення належного ОСОБА_7.
майна вартістю 450,00 грн., належного ОСОБА_8. майна загальною вартістю 43,00
грн., поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, вчиненому повторно, кваліфікувати його дії за ст. 15 ч. 3 ст. 186
ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4-х (чо­тирьох) років
позбавлення волі.

У мотивувальній частині вироку щодо формулювання
обвинувачення, ви­знаного судом доведеним, зазначити: за ст. 15 ч. З ст. 186 ч.
2 КК України - неза-кінчений замах на відкрите викрадення у ОСОБА_7. та
ОСОБА_8. майна, поєд­наний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи
здоров'я потерпілого; за ст. 289 ч. 2 КК України - незаконне заволодіння
автомобілем ВАЗ-2104, д/н НОМЕР_1, вартістю 11201,20 грн., чим внаслідок
пошкодження автомобіля завдано воло­дільцю матеріальну шкоду в розмірі 484,02
грн.

Виключити з вироку: рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання
ОСОБА_3.; вказівку на судимість ОСОБА_3. Іршавським районним судом Зака­рпатської
області „25.03.2004 р. за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. З КК України до 2-х ро­ків
позбавлення волі", зазначивши, що ОСОБА_3. судимий цим судом 13.09.2004 р.
за ст. 185 ч. 2, за ст. 185 ч. З КК України - із застосуванням ст. 69 КК
України, а також із застосіванням статті 70, 71 КК України до 2-х років 1-го
місяця позбав­лення волі, звільнений 25.10.2005 від покарання;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 15
ч. З ст. 186 ч. 2, ст. 185 ч. З, ст. 289 ч. 2, ст.152 ч. З КК України, шляхом
часткового складання основних покарань остаточно до відбуття ОСОБА_3.
призначити пока­рання у вигляді 8 (восьми) років 8 (восьми) місяців позбавлення
волі.

В решті змінену
апеляцію засудженого залишити без задоволення вирок суду першої інстанції
-без зміни.