Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/27/15
Категорія: ч.2 ст. 296 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
У х в а л а
Іменем України
12.05.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілого: ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_10

обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

законних представників

обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 05.11.2014, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з базовою середньою освітою, неодружений, не працюючий, учень Київського професійного ліцею «Авіант», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 2 ст.86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. а) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» - звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, учень Київського вищого професіонального училища водного транспорту КДАВТ, зареєстрований та проживаючий о за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 2 ст.86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. а) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» - звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання.

Цим же вироком цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування шкоди залишено

без задоволення.

Вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 18.04.2012 року близько 18 год., неповнолітній ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_12 знаходилися за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у них виник злочинний умисел, направлений на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Під час бешкетування, із хуліганських мотивів, вони спільно вирішили змусити неповнолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вийти із автомобіля «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на паркувальному майданчику за вищевказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме зневажливим ставленням неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до громадського порядку, не реагуючи на присутніх осіб, із хуліганських мотивів, кожен умисно кинув до салону автомобіля «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 тліючий жмут паперу, який сильно димівся. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , що супроводжувалися особливою зухвалістю, сталося займання та подальша пожежа автомобілів: «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_18 та був знищений вогнем, та поряд припаркованого автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_19 та був пошкоджений.

Внаслідок вищевказаних умисних дій неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , загорання та пошкодження автомобіля «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року виготовлення, його власнику, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 8/1/3-92 від 15.01.2013 року, була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 19069 гри. 01 коп. - вартості ідентичного непошкодженого КТЗ «АВІА А21.1», з урахуванням його зносу.

Також, внаслідок вищевказаних умисних дій неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , загорання та пошкодження автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_19 , його власнику згідно звіту «БК експерт» № 12/04-А209 від 26.04.2012 року, було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 106693,70 грн.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених, у зв`язку з невідповідністю висновків суду в частині вирішення цивільного позову, просить вирок суду скасувати в частині залишення без задоволення його цивільного позову та задовольнити пред`явлений цивільний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що автомобіль «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 був переданий йому ОСОБА_20 у володіння на підставі письмового договору від 10 листопада 2008 року. При цьому апелянт вказує, що висновок суду про те, що володіння транспортним засобом може здійснюватись на підставі нотаріально посвідченої довіреності не ґрунтується на законодавстві, яке регулювало дані правовідносини на час скоєння правопорушення, а тому вважає, що було порушено його право, як потерпілого, якому зазначеним кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , законних представників обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, які ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд, у відповідності зі ст.ст. 65, 66, 68, 103 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винних та дані, що їх характеризують, повне визнання обвинуваченими своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченим покарання, згідно ст. 98 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної частини статті кримінального закону, та звільнив від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», з чим колегія суддів погоджується.

Обгрунтованим, на думку колегії суддів, є і висновок суду в частині вирішення цивільного позову.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що власником автомобіля «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ - автомобіля «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року виготовлення, є ОСОБА_18 , а ОСОБА_10 станом на 18.04.2012 року лише керував та користувався зазначеним автомобілем, не маючи на це відповідної довіреності або належно посвідченої угоди.

Що стосується посилань ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на те, що автомобіль «АVIА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 йому був переданий у володіння на підставі письмового договору від 10 листопада 2008 року, то вони є безпідставними, оскільки зазначений договір не є тим документом, що підтверджує право власності на вказаний транспортний засіб. При цьому слід зазначити, що відповідно до вимог чинного законодавства на момент вчинення кримінального правопорушення, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому законом порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

З урахуванням вищезазначеного, а також того, що під час судового розгляду справи ОСОБА_10 не було надано будь-яких доказів, що саме він поніс витрати на ремонт автомобіля, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про залишення без задоволення цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування заподіяної шкоди, не одержаних доходів та упущеної вигоди.

При перевірці кримінальної справи, будь-яких порушень кримінально-процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цвіль них і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: