Справа №487/2366/15-к 07.07.2015 07.07.2015 07.07.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/446/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, громадянку України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ;
- визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченої.
Просить застосувати до покарання положення ст.79 КК України та звільнити від його відбування на 1 рік.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винною та призначено покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.04.2014 р. та остаточно призначено до відбуття - 2 роки 1 місяць позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченої.
Вказує, що перебуває на обліку у туберкульозному диспансері, потребує лікування, як сама, так і її дитина, яка народилась з віл-інфекцією, і потребує належного нагляду та утримання з боку матері.
Крім того, зазначає, що матеріальну шкоду потерпілим відшкодувала, громадський порядок не порушує, не переховується, в суд з`являлась за першою вимогою, щиро кається.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
28 грудня 2014 року, близько 17 год. 10 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Рюміна, 21, неподалік готелю «Колос» у м. Миколаєві, отримала від ОСОБА_9 потримати пакет, у якому знаходились належні йому речі та мобільний телефон «Nokia C2-01» з флеш-картою на 4 ГБ, вартістю 50 грн., та сім-карта оператора «Київстар», на рахунку якої знаходились грошові кошти в розмірі 65 грн., та відійшов на декілька хвилин у своїх справах, після чого ОСОБА_6 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з його боку, та, утримуючи при собі пакет, з місця скоєння злочину зникла, чим спричинила потерпілому майнової шкоди у розмірі 265 грн.
Крім того, 24 лютого 2015 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_6 , знаходячись між вул. Рюміна та вул. Пушкінською, неподалік магазину «Ельдорадо» по пр. Леніна, 53, у м. Миколаєві, разом із ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, непомітно вийняла з кишені ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung GT-S5282», після чого зникла з місця скоєння злочину, спричинила потерпілому майнової шкоди у розмірі 740 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, думку захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченої, думку прокурора про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація нею скоєного, вид і розмір призначеного їй покарання апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевірялись.
Що стосується підстав для звільнення від відбування покарання за ч.1 ст.79 КК України, апеляційним судом, відповідно до матеріалів кримінального провадження відносно особи ОСОБА_6 , встановлено, що вона обвинувачується у вчиненні двох злочинів середньої тяжкості, характеризується посередньо, раніше судима, хворіє та потребує лікування, має на утриманні малолітню дитину; відносно неї наявні обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, повне відшкодування обом потерпілим завданих збитків, та обтяжуючі покарання обставини - рецидив злочинів і вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Зваживши на зазначене, а також на вчинення злочинів під час іспитового строку за попереднім вироком, районний суд дійшов висновку про необхідність ізоляції обвинуваченої від суспільства та на визначений у вироку строк.
З цим рішенням апеляційний суд погоджується, оскільки ОСОБА_6 схильна до продовження злочинної діяльності, отже її особа становить підвищену небезпеку для суспільства, тому вона має відбувати покарання у кримінально-виконавчій установі, що забезпечить її виправлення та попередить вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.79 КК України, у разі призначення покарання у виді позбавлення волі жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, а також корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання із встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно із законом жінку може бути звільнено від роботу у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Отже, таке звільнення є правом, а не обов`язку суду, який при вирішенні цього питання має врахувати обставини кримінального провадження, характер вини, данні про особу засудженої, стан її здоровя, спосіб життя, наявність фактів зловживання спиртними напоями, ставлення до виховання своєї дитини, можливість забезпечення належних умов для її утримання.
Вивченням особи ОСОБА_6 встановлено, що вона двічі засуджена за вчинення умисних злочинів, у тому числі, пов`язаних з незаконних обігом наркотичних засобів, а також корисливих правопорушень, тривалий час не працює, коштів на утримання сім`ї не має, зловживає спиртними напоями, перебувала на обліку у нарколога із синдромом залежності від опіатів, з якого знята через зміну помешкання, також перебуває на обліку у протитуберкульозному диспансері з приводу ВОТБ, як вбачається із місту апеляційної скарги, є ВІЛ-інфікованою, як і її малолітній син, перебуває на обліку у СНІД-центрі.
Крім того, в апеляційний суд обвинувачена не з`явилась, не надала пояснень на підтримку свої скарги, доказів на підтвердження своїх вимог, документів про свій майновий стан, стан здоров`я дитини, потребу в її лікуванні, що на переконання суду свідчить про відсутність зацікавленості ОСОБА_6 у позитивному вирішенні питання про звільнення від відбування покарання саме через наявність неповнолітньої дитини та на користь (в інтересах) останньої.
За такого, зважаючи на викладене, негативну характеристику обвинуваченої, схильність її до вчинення кримінальних правопорушень, незадовільний матеріальний стан, відсутність міцних соціальних зв`язків, її, фактично, байдужого ставлення до власної дитини, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, у сенсі вищевикладених положень ч.1 ст.79 КК України, для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, як особи, що має дитину віком до 7 років.
Доводи про пом`якшуючі покарання обставини, зазначені в апеляційній скарзі, є несуттєвими, оскільки всі ці обставини вже враховані судом при мотивуванні покарання, внаслідок чого воно визначене ближче до найнижчої межі санкції кримінального закону для позбавлення волі.
Отже, всі наведені в апеляційній скарзі доводи не ґрунтуються на матеріалах провадження та суперечать даним щодо особи обвинуваченої.
Тому вирок стосовно ОСОБА_6 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2015 року у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді: