У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Кармазіна Ю.М.,

за участю прокурора Кравченко
Є.С.,

розглянувши в судовому
засіданні в м. Києві 26 лютого 2008 року кримінальну справу за касаційним
поданням заступника прокурора Одеської області на вирок Любашівського районного
суду Одеської області від 4 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1

встановила :

вироком Любашівського районного суду
Одеської області від 4
квітня 2007 року

ОСОБА_1,

ОСОБА_1,

уродженця та
жителя смт. Любашівка Одеської області,
не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на
6 років позбавлення волі.

У апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_1 не переглядався.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 26 вересня 2006 року близько 23 години,
будучи у стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання у с. Ясеново
Любашівського району Одеської області на
ґрунті неприязних стосунків під час сварки із своєю співмешканкою ОСОБА_2
умисно завдав їй декілька ударів
дерев'яною палицею в різні частини тіла, спричинивши останній тяжкі
тілесні ушкодження, від яких потерпіла померла 27 вересня 2006 року.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи доведеність винуватості і
правильність кваліфікації дій засудженого, просить вирок суду скасувати
у зв'язку з безпідставним застосуванням ст. 69 КК України та невідповідністю призначеного покарання
ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через м'якість, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора Кравченко
Є.С. на підтримання касаційного подання, перевіривши матеріали справи,
обговоривши наведені у поданні доводи,
колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України та роз'яснень, що містяться у п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами
кримінального покарання” від 24 жовтня 2003 року призначення основного
покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин,
або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце
лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання
та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи
винного. У кожному такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині
вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він
визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і
впливають на пом'якшення покарання.

Цих вимог суд не дотримався. Так, ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_1
покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 121 КК
України, суд належним чином не мотивував, які саме обставини справи або дані
про особу підсудного він визнає такими, що пом'якшують покарання та істотно
знижують тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для застосування ст. 69 КК
України. Визнавши виключними обставинами те, що ОСОБА_1 є вдівцем і має трьох
неповнолітніх дітей, суд не дав належної оцінки тому, що засуджений негативно характеризувався за місцем
проживання, вів аморальний спосіб життя, систематично вживав спиртні напої, що
він і раніше вчиняв насильство щодо потерпілої, а за декілька днів до вчинення цього злочину його було офіційно
попереджено про недопустимість антигромадської поведінки, але він належних
висновків не зробив і заподіяв їй тяжкі
тілесні ушкодження, що рішенням цього ж суду від 16 квітня 2002 року у ОСОБА_1
дітей відібрано у зв'язку з неналежним виконанням останнім своїх батьківських
обов'язків. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що засуджений
займається вихованням своїх дітей.

Таким чином, рішення суду про застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_1 не
можна визнати законним і обґрунтованим через неправильне застосування
кримінального закону у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості
вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок м'якості.

Тому вирок Любашівського районного суду
Одеської області від 4 квітня
2007 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з направленням справи на новий
судовий розгляд.

Якщо при новому судовому розгляді буде доведена винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.121 КК України то міру покарання
належить обрати відповідно до вимог ст.
65 КК України.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

задовольнити касаційне подання
заступника прокурора Одеської області.

Вирок Любашівського районного суду
Одеської області від 4 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд у той же суд місцевий суд в іншому складі
суддів.

Судді:

Міщенко С.М. Кармазін Ю.М. Глос Л.Ф.