Справа № 369/6889/15-к Головуючий у І інстанції Хрипун
Провадження № 11-сс/780/293/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
23 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

особи, щодо якої ставиться питання про екстрадицію - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 11-сс/780/293/15 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року, якою відмовлено заступнику прокурора Києво - Святошинського району Київської області у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстратиційний арешт) щодо затриманого громадянина ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
До Києво - Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання заступника прокурора Києво - Святошинського району Київської області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичної передачі (екстрадиції) до Ісламської Республіки Іран.

02 липня 2015 року ухвалою слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області було відмовлено заступнику прокурора Києво - Святошинського району Київської області у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстратиційний арешт) щодо затриманого громадянина ОСОБА_6 .

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що громадянин Індії ОСОБА_6 , розшукується правоохоронними органами Ісламської Республіки Іран за скоєння злочину, передбаченого ч.2 Закону про посилення покарання за підроблення та привласнення, тобто за незаконне заволодіння майном, а саме 110 000 000 іранських реалів, що відповідно до курсу НБУ станом на 23.08.2013 року становить 29 659 грн., що свідчить про те, що органами прокуратури невірно кваліфіковані дії обвинуваченого за законодавством України, тобто за ч.2 ст. 190 КК України, так як на момент вчинення злочину, 31.12.2013 року, мінімальний розмір значної шкода становив 57 350 грн.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 екстадиційний арешт.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що ухвала слідчого судді винесена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції невірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за законодавством України, які на його думку необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України.

При апеляційному розгляді кримінального провадження захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення особи, щодо якої ставиться питання про екстрадицію - ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 584 КПК України після отримання запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням центрального органу прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до суду за місцем тримання особи під вартою. Встановлено, що правовідносини між Україною та Ісламською Республікою Іран врегульовані Договором про видачу правопорушників від 11.05.2004 року. Вказаний договір ратифіковано Україною відповідно до Закону «Про ратифікацію Договору між Україною та Ісламською Республікою Іран про видачу правопорушників» від 06.07.2005 року.

Відповідно до вимог ст. 1 вказаного договору; «Сторони зобов`язуються видавати на запит будь-яку особу, яка знаходиться на її території для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку до виконання», та згідно з ст. 7 договору; «Після отримання запиту про видачу, за винятком випадків, згаданих у статті 3 цього Договору, запитувана Сторона відповідно до свого внутрішнього законодавства вживає необхідних заходів для того, щоб заарештувати та утримувати під вартою особу, видача якої запитується».

Забезпечення компетентними органами України виконання вищезазначених вимог договору стосовно видачі ОСОБА_6 можливо виконати лише в тому випадку, якщо судом щодо останнього буде застосований екстрадиційний арешт.

Відмовляючи у клопотанні заступнику прокурора Києво - Святошинського району Київської області, слідчий суддя прийшов до вірного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Генеральною прокуратурою України отримано запит компетентного органу Ісламської Республіки Іран про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності за вищевказаний злочин. Проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_6 Генеральна прокуратура України відповідно до ст. 587 КПК України доручила прокуратурі Київської області. Прокуратура Київської області доручила прокуратурі Києво-Святошинського району провести відповідну перевірку, з якої вбачається, що інкриміновані ОСОБА_6 злочинні діяння за законодавством України кваліфікуються за ч.2 ст. 190 КК України, і є екстрадиційним, оскільки передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 1 року.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, громадянин Індії ОСОБА_6 , розшукується правоохоронними органами Ісламської Республіки Іран за скоєння злочину, передбаченого ч.2 Закону про посилення прокарання за підроблення та привласнення, тобто за незаконне заволодіння майном, а саме 110 000 000 іранських реалів, що відповідно до курсу НБУ станом на 23.08.2013 року становить 29 659 грн., що свідчить про те, що органами прокуратури невірно кваліфіковані дії обвинуваченого за законодавством України, тобто за ч.2 ст. 190 КК України, так як на момент вчинення злочину, 31.12.2013 року, мінімальний розмір значної шкода становив 57 350 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що інкриміновані громадянину Індії ОСОБА_6 дії за законодавством України необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 190 КК України, яка не передбачає покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про відсутність підстав для застосування до громадянина Індії ОСОБА_6 екстрадиційного арешту.

Крім того, як видно з листа Міністерства юстиції Ісламської Республіки Іран № 600491 від 07.07.2015 року, на сьогоднішній день наказ про явку в суд і наказ на арешт ОСОБА_6 вважається недійсним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора є малопереконливими.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді