Провадження № 1-кс/161/3285/15
У Х В А Л А
м. Луцьк 08 серпня 2015 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк клопотання старшого слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури м. Луцька Волинської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 . Просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 на шістдесят днів з підстав викладених у клопотанні.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання з підстав у ньому викладених. Просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає до задоволення, при цьому повністю підтримав доводи слідчого. Просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід такий як домашній арешт.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Судом при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_5 органами досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Також встановлено, що органи досудового розслідування підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України обгрунтовують зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином у відповідності до ст. 12 КК України ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом при розгляді клопотання встановлено, що стороною кримінального провадження доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в результаті якого настала смерть ОСОБА_7 . При цьому завдання кримінального провадження чітко визначає, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Також судом встановлено і це вбачаться із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження у своєму клопотанні вказується про наявність таких ризиків, якможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Однак дане твердження не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду клопотання по суті. Так як стороною кримінального провадження, на підтвердження наявності саме таких ризиків, не додано жодного доказу у відповідності до вимог ст. ст. 84 86 КПК України.

При цьому у суду не виникає сумнівів щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує ризик, який передбачений статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, а саме може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Як вказав прокурор у судовому засіданні, що може застосувати фізичне насильства по відношенню до свідка ОСОБА_8 , так як від без будь-яких неприязних відносин з ОСОБА_7 , наніс останньому удар в обличчя. Враховуючи, що ОСОБА_5 безпідставно наніс удар ОСОБА_7 , а тому він зможе нанести удар та спричини фізичний біль будь-якому свідку, на яких вказує прокурор у клопотанні. Таким чином суд приходить до висновку, що наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Також судом встановлено і це вбачається із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження у своєму клопотання в повній мірі обґрунтовано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, який знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання по суті.
При цьому суд приходить до висновку, що неможливим є обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, так як він скоїв кримінальне правопорушення в результаті чого наступила смерть особи, і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше десяти років.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини й утриманців.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Судом при розгляді клопотання достовірно встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами клопотання, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, що спричинило загибель ОСОБА_7 . А тому за таких обставин, суд приходить до висновку не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
Таким чином термін тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 закінчується 06 жовтня 2015 року.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в результаті якого настала смерть ОСОБА_7 , наявність такого ризику як незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом застосування фізичного насильства по відношенню до будь-якого свідка, що вказуватиме на можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини й утриманців. А тому за таких обставин суд приходить до висновку про задоволення клопотання та застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання. При цьому суд приходить до висновку, що неможливим є обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, так як він скоїв кримінальне правопорушення в результаті чого наступила смерть особи, і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше десяти років. Доводів та доказів для застосування більш м`якого запобіжного заходу ним не надано. Також суд приходить до висновку не визначати розмір застави з підстав викладених в мотивувальній частині.

Керуючись ст. ст. 115, 176, 177, 178, 183, 194, 197 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою упродовж шістдесяти днів, взявши його під варту в залі судового засідання.

Строк дії ухвали два місяці з дня постановлення ухвали.
Строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою закінчується 06 жовтня 2015 року.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1