АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/227/15 Справа № 705/3787/14-к Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів при секретарі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6

представника цивільного відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина

України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області, ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Прийнято рішення про стягнення на користь ОСОБА_9 :

- з ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» 469 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди;

- з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 12572 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він, 01 листопада 2013 року, близько 07 години 55 хвилин, керуючи службовим автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в технічно справному стані та належить ВДСО при УМВС України в Черкаській області, рухаючись у напрямку Уманського МВ УМВС України в Черкаській області по проїзній частині вулиці Жовтневої Революції в м. Умані, поблизу будинку № 12-а, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід», проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, не надав можливості безпечного переходу пішоходу ОСОБА_9 та вчинив на останню наїзд, чим порушив п.п. 12.3, 18.1 ПДР України, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки із зміщенням уламків, травми голови зі струсом головного мозку, крововиливом, травматичним набряком м`яких тканин обличчя, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі представник Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 просить змінити вирок міськрайонного суду в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. та відмовити в його задоволенні, оскільки дане рішення прийняте з порушенням ст.ст. 119, 121, 131 ЦПК України, п. 4 ст. 128 КПК України та не відповідає постанові Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року. Апелянт стверджує, що висновок суду про стягнення з УДСО при УМВС України в Черкаській області моральної шкоди на користь потерпілої не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, в вироку не зазначено в чому полягає заподіяна ОСОБА_9 шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив суд визначаючи розмір даної шкоди та якими доказами наявність такої шкоди підтверджується. Зазначає, що судом, при вирішенні питання щодо позовних вимог потерпілої, не враховано грубу необережність останньої, а саме порушення нею вимог п. 4.14 ПДР України. Акцентує увагу на те, що позовна заява ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а суд, залишивши дану обставину поза увагою, вирішив даний позов, не виконавши вимоги ст. 121 ЦПК України.

В судове засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, направивши на адресу апеляційного суду телеграму, зі змісту якої вбачається, що він за станом здоров`я не може з`явитися в суд, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 про задоволення її апеляційної скарги в повному обсязі та незаконність прийнятого по справі рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої, міркування прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог представника ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Що стосується часткового задоволення заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову в частині відшкодування завданої обвинуваченим ОСОБА_8 моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що дійсно неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 в ході ДТП, що знаходилось в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 правил дорожнього руху, отримала тілесних ушкодження середнього ступеню тяжкості та у зв`язку з отриманими травмами зазнала моральних страждань і відчула фізичний біль. При цьому нормальний спосіб життя потерпілої беззаперечно був порушений. Виходячи з засад розумності і справедливості, врахувавши ступінь та характер душевних страждань потерпілої, на виконання вимог ст. 1167 ЦК України, суд оцінив завдану останній моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Оскільки відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової)» № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами та доповненнями, за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, то суд встановивши в судовому засіданні, що власником автомобіля ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 на момент вчинення ДТП є Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області з яким останній станом на 01.11.2013 року перебував у трудових відносинах.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вирішив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди з дотриманням вимог закону, обґрунтовано ухвалив стягнути з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 5000 грн., а тому доводи представника УДСО при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 про допущення судом порушень вимог закону при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди та неврахування обставин, на які посилається представник в апеляційній скарзі, не знайшли свого підвердження під час апеляційного розгляду, в зв`язку з чим апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Доводи апелянта про те, що висновок суду про стягнення з УДСО при УМВС України в Черкаській області моральної шкоди на користь потерпілої не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду та не відповідність цивільного позову потерпілої вимогам ст. 119 ЦПК України, на думку колегії суддів, є непереконливими і спростовуються матеріалами кримінального провадження. Як вбачається з журналу судового засідання 22.09.2014 року потерпілою ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної та майнової шкоди. Даний цивільний позов, разом з доданими до нього документами, що підтверджують факт заподіяння моральної та матеріальної шкоди, оголошений в судовому засіданні та приєднаний до матеріалів кримінального провадження. Вказаний цивільний позов за своїм змістом відповідає вимогам закону, містить належне обґрунтування і тому підлягав вирішенню по суті.

Посилання представника ОСОБА_7 на те, що у вироку не зазначено в чому полягає заподіяна ОСОБА_9 шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно є не обґрунтованими, оскільки під час судового розгляду судом було встановлено, і цей факт не оспорюється учасниками судового провадження, що ДТП, під час якого потерпіла отримала тілесні ушкодження, сталося з вини ОСОБА_8 і порушення ним правил дорожнього руху знаходилось в причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 . Саме через отримання, під час ДТП, ушкоджень потерпіла зазнала моральних страждань.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, вдсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Управління Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий :

Судді :