У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 22 травня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора на вирок Алчевського районного суду Луганської
області від 21 грудня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця

м. Алчевська Луганської області, судимого

25 грудня 2006 року за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки

обмеження волі, звільненого від відбування покарання

на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

засуджено
за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. Попередній вирок
Алчевського районного суду Луганської області від 25 грудня 2006 року
постановлено виконувати самостійно.

В апеляційному порядку справа не
розглядалась.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він
12 серпня 2007 року у м. Алчевську
шляхом обману заволодів належним ОСОБА_2 мобільним телефоном вартістю 1 708
грн. 64. коп..

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного злочину й
правильності кваліфікації його дій, просить скасувати вирок і направити справу
на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням судом
кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину
та особі засудженого. Посилається на те, що суд безпідставно не призначив
ОСОБА_1, який учинив злочин у період іспитового строку, покарання за сукупністю
вироків на підставі ст. 71 КК України. Вважає, що суд призначив засудженому
занадто м'яке покарання, необґрунтовано визнав пом'якшуючими обставинами
відсутність матеріальної шкоди та думку потерпілого щодо покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що у
задоволенні подання слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді
штрафу та позбавлення права обіймати певні
посади або займатися
певною діяльністю при
призначенні їх за
сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими
видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Тому суд, призначивши ОСОБА_1 покарання у виді штрафу, правильно указав, що
обидва вироки слід виконувати самостійно.

Як видно з вироку, при призначенні ОСОБА_1 покарання суд відповідно до
вимог ст. 65 КК України врахував ступінь
суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставини справи, дані про особу засудженого,
зокрема, щире каяття у вчиненому, визнання вини, відсутність матеріальної
шкоди. Суд також обґрунтовано взяв до увагу думку потерпілого ОСОБА_2, який
просив не карати засудженого суворо. Тому суд, виходячи з конкретних обставин
справи, обрав ОСОБА_1 покарання у виді найнижчої межі, встановленої у санкції
відповідної статті, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого й
попередження нових злочинів.

Даних, які б свідчили, що у справі
стосовно ОСОБА_1 неправильно
застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення
кримінально-процесуального закону, не виявлено.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду
відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційного подання прокурора відмовити.

С у д д і :

Верещак В.М.
Гошовська Т.В. Мороз М.А.