Справа № 1 -47/2007 року
ВИРОК

ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

05 червня 2007 року місто
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Поповича С.С.

з участю
секретаря Черкес У.О.

прокурора
Гавадзин М.М.

захисника-адвоката
ОСОБА_1

потерпілих
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника
потерпілого - адвоката
ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську
кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1, освіта середня спеціальна, одруженого, неповнолітніх дітей на
утриманні не має, громадянина України, українця, не працює, раніше не судимого

-
за ст. 215 ч. 2 КК України

установив:

Підсудний ОСОБА_6 вчинив діяння, які виразились в порушенні правил безпеки
руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що
спричинило смерть потерпілого.

Злочин вчинено
при таких обставинах.

28 січня 1999 року приблизно о
23 год. 40 хв.
підсудний, керуючи автомобілем марки "ВАЗ-2103" державний номерний
знак НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_7, а підсудний керував ним на підставі доручення, рухався по вул.
Коновальця, що в місті Івано-Франківську в напрямку до перехрестку з вулицею
Січових Стрільців. Під час руху в порушення вимог п. 11.2 Правил дорожнього
руху України, яким передбачено, що водії нерейкових транспортних засобів
повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, підсудний в
момент засліплення та роз'їзду із зустрічним автомобілем, в порушення вимог п.
12.3. тих же Правил який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху
або перешкоди, яку водій об"єктивно спроможний виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших учасників руху об"їзду перешкоди та 19.2.
ч 3 Правил дорожнього руху України, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію,
не зменшив швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де в цей час
знаходився пішохід потерпілий по справі ОСОБА_8. В момент виявлення пішохода на
проїжджій частині дороги підсудний не вжив заходів до зупинки транспортного
засобу та безпечного для інших учасників руху об'їзду пішохода, внаслідок чого
вчинив наїзд на покійного ОСОБА_8.

В результаті допущених підсудним порушень вказаних вище
пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода,
під час якої пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні у вигляді механічної асфікції
через здавлення шиї шарфом, внаслідок намотування вільного кінця на задній міст
кардану під час руху автомобіля, про що свідчить наявність видових ознак в
ділянці щитоподібного хряща на шиї, замкнена нерівномірно-виражена
странгуляційна борозда, загальноасфіктичних
ознак -гостра
емфізема легень, вогнищеві крововиливи під плеврою на поверхні легень та в
речовину легень, набряк головного мозку. Перелом шийного відділу хребта з
розривом спинного мозку сприяв наступлению
смерті.

В судовому засіданні підсудний свою вину у пред"явленому йому
обвинуваченні не визнав та по суті справи пояснив, що вважає, що він Правил
дорожнього руху не порушив і наїзду на пішохода ОСОБА_8 не вчинив, але в ході
досудового та судового слідства по різному пояснював обставини при яких 28 січня 1999 року сталася
дорожнього-транспортна пригода зазначена вище.

В судовому засіданні 09
березня 2006 року підсудний
пояснив, що 28 січня 1999 року біля 23 год. він рухався на
автомобілі додому. Проїхавши перехрестя вулиць Сахарова-Коновальця пригальмував
на світлофорі. По вулиці Коновальця було темно. Навпроти магазину, біля аптеки
був зустрічний автомобіль. Він їхав по своїй полосі руху біля самого бордюру.
Коли вони розминулись за 20 метрів від магазину Вороніна він відступив
автомобілем від бордюру трохи вліво, приблизно 1,5 метра бо об"їжджав ями.
І десь за 3-4 метри
перед собою побачив якісь ніби тряпки
ніби сумки на дорозі. їхав зі швидкість 40-50 км/год., брався вже приморозок однак голольоду не було.
Дорога була мокрою. Він їхав по своїй полосі руху на ближньому світлі. На
вулиці була повна темінь. Здалека він не бачив щоб щось лежало на дорозі, а
побачив вже коли під'їхав ближче. Подумав що це може бути щось тверде, а тому
пригальмував. Відчув удар і одразу ж зупинив автомобіль. Коли вибіг з
автомобіля, то побачив ноги в черевиках, одяг був темний, голова знаходилась
під автомобілем. Залишив автомобіль і побіг за патрульними, привів одного з них
і розповів що сталось. На запитання відповів, що на зустрічну смугу руху не
виїздив, зустрічна автомашина його не засліплювала, покази які давав при
відтворенні обстановки та обставин події правдиві, але на зустрічну смугу він
не переїжджав, сліди гальмування на зустрічній смузі не від його автомобіля,
автомобіль знаходився на його смузі руху, підписав протокол не читаючи і що
його покази зафіксовані на а.с. 92 є неправдиві ( хоч і не пояснив доказово
чому саме ), на відтворенні один раз автомобіль ставила слідча, а всі інші рази
він сам.

При першому судовому слуханні справи 26 вересня 2001 року підсудний
пояснював, по суті справи, що їхав по своїй смузі руху, на зустрічну не
виїздив, зустрічний автомобіль його трохи осліпив і він спробував притормозити,
знизив швидкість, він був на місці події, але ні протоколи ні схеми він не
підписував так як вони були неправдиві, і він з ними не був згіден (том 1, а.с.
250-252).

Проте, незважаючи на невизнання підсудним своєї вини, його вина у вчиненні
зазначеного вище злочину повністю доведена як частково його ж показами даними
ним як в ході слухання справи так і на досудовому слідстві, так і показами
свідків, письмовими доказами зібраними органом досудового слідства.

Так, на наступний день після вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 29 січня 1999 року, у своєму
письмову поясненні підсудний зазначив, що їхав зі швидкістю 40-50 км/год.,
назустріч їхав автомобіль, мав галогенні фари і його „присвітив". І в цей
час він побачив на дорозі щось таке як купа одежі і почав пригальмовувати. В
цей час автомашина проїхала і він зрозумів, що виїхав на щось тверде,
зупинився, коли вибіг з автомобіля то побачив, що наїхав на людину. Побіг по
працівника міліції, якийсь невідомий мужчина допоміг підняти автомобіль і
відрізавши шарф потерпшого витягай його з під автомобіля, думали що ще живий,
прибула швидка, все сталося дуже швидко, він людини не бачив ( том 1, а.с.
10-11).

У протоколі допиту від 08 лютого 1999
року підсудний вказав, що їхав на ближньому світлі, його засліпив
галогенними фарами зустрічний автомобіль і коли він з ним розминувся, то
побачив на віддалі 2-3 метри
купу верхнього одягу, що це людина не міг подумати, став різко тормозити, а на
поставлене йому запитання чому у нього гальмівний шлях становить 22 метри

30 см пояснив,
що коли він їхав по вулиці, його засліпила зустрічна автомашина і він потроху
пригальмовував і тільки побачивши потерпілого на віддалі 2-3 метри він різко
загальмував (том
1,а.с.35).

Будучи допитаний 01 листопада
2000 року
підсудний по суті справи пояснював, що його засліпила зустрічна автомашина, він
їхав на той час по центру дороги, в тому числі і під час роз"їзду із
зустрічною автомашиною, після осліплення почав пригальмовувати автомобілем, але
не зупиняв його так як ніхто з водіїв цього правила на його думу не
дотримується, на питання про довжину гальмівного шляху пояснив, що він лише
трохи пригальмовував, але повного натискання на гальма не було, будучи
засліплений зустрічним автомобілем він ні вліво ні вправо не приймав, рухався
однаково відносно дороги (том 1, а.с. 79-80).

У протоколі допиту від 19
лютого 2001 року
підсудний вказав, що лише за 20
метрів від місця наїзду він почав виїздити на ліву ( зустрічну ) смугу руху,
визнав що на місці події були залишені гальмівні сліди довжиною 17 чи 19 метрів які
розпочинались на правій полосі і закінчились на лівій де був скоєний наїзд,
після визнав, що можливо виїхав на зустрічну смугу і більше ніж за 20 метрів до
наїзду, на той час коли він був осліплений зустрічним транспортом то знаходився
ближче до центральної лінії, але ще на своїй полосі і лише коли розминувся з
зустрічним транспортом, то виїхав на зустрічну полосу, зустрічна машина його
хоч і засліпила, але свою полосу він бачив добре тому різко гальмувати автомобіль
на його думку не було потреби (
том 1, а.с. 92-93 ). Під кожною
відповіддю на поставлені запитання підсудний проставив свій підпис, а в кінці
протоколу допиту власноручно написав, що протокол ним прочитаний, записано
вірно, до сказаного додати нічого не може. В ході слухання справи по ходу
дослідження доказів не заперечив своїх підписів під вказаними та іншими
протоколами.

У протоколі допиту як обвинувачуваного від 25 липня 2001
року ОСОБА_6 вказав, що 28
січня 1999 року
приблизно о 23 год. їхав додому,
рухався по вул. Коновальця зі швидкістю 45-50
км/год. В салоні автомобіля крім нього нікого не було. Проїхавши перехрестя
вулиць Кововальця -
Сахарова продовжував рухатись по вул. Коновальця в напрямку вул.
С.Стрільців і під'їжджаючи біля кафе, що з правої сторони, він побачив, що на
вул. Коновальця з вул. С.Стрільців виїхав автомобіль іноземного виробництва та
почав рухатись назустріч засліплюючи його. Знаючи, що по ходу руху з правої
сторони на проїзній частині мається вибоїна, то щоб не заїхати у неї прийняв
ліворуч. Рухаючись по середині дороги розминувся із зустрічним автомобілем
після чого на віддалі 2-3
м. перед собою побачив купу верхнього одягу, але про те, що це людина він
навіть не міг уявити. Почав гальмувати, однак так як віддаль була малою то він
наїхав на вказаний одяг та при наїзді відчув, що наїхав на щось м"яке.
Зупинившись відразу ж вийшов з автомобіля та побачив, що з під нього виступають
ноги людини і зрозумів, що вчинив наїзд на людину, після чого відразу ж побіг
за працівниками міліції, яких побачив біля пам"ятника загиблим працівникам
міліції, коли повз нього проїздив. Через деякий час приїхали працівники міліції
та швидка допомога, які витягнули з-під автомобіля тіло людини та сказали, що
вказаний чоловік мертвий. Також пояснив, що зустрічний автомобіль засліпив його
тільки під час роз'їзду, а до того часу не засліплював (том 1, а.с. 105-106).

Свідок ОСОБА_9 суду підтвердила, що вона як слідчий проводила ряд слідчих
дій, в тому числі і відтворень обстановки та обставин події, допитувала
підсудного, жодного тиску на нього не чинилось, все що він казав записувала у
відповідні протоколи.

Будучи допитаним в якості свідка в судовому засіданні 23 травня 2002 року ОСОБА_10
який в той час був на місці події, підтвердив, що автомашина стояла на правій
смузі колесами на осьовій, колеса були на центрі дороги, тіло було збоку, але
на запитання відповів, що пройшло багато часу і він вже не пам"ятає як все
конкретно було (том 1, а.с. 278-279).

В той же час будучи допитаним 19 листопада 1999 року в якості
свідка на досудовому слідстві свідок ОСОБА_10 підтвердив, що 28 січня 1999 року біля 24 год. він проходячи по
вул. Коновальця в м. Івано-Франківську побачив автомобіль ДАІ і автомобіль
"ВАЗ-2103", перед яким лежав
труп мужчини. Працівники ДАІ пояснили, що нещодавно водій

автомобіля "ВАЗ-2103" вчинив наїзд на мужчину, труп якого вони
витягнули з під автомобіля. Після цього його запросили бути присутнім в якості
понятого під час огляду місця події, на що він погодився та ще з одним понятим
провели відповідні заміри, які були перенесені на протокол огляду місця події
та схему до нього, з ними вони погодились та проставили свої підписи (том 1, а.с. 66).

Тому з врахуванням тривалого часу від дня вказаної ДТП та пояснення самого
свідка про те що він на час допиту його в якості свідка вже не пам"ятає
дійсних обставин суд бере за основу покази свідка котрі він дав при проведенні
досудового слідства. Аналогічно і щодо інших свідків.

Будучи допитаною в якості свідка в суді 26 вересня 2001
року (том 1, а.с. 254-255 ) та 01 листопада 2005 року (том 2, а.с. 5-6) ОСОБА_11
підтвердила, що бачила на дорозі по вул. Коновальця автомобіль, труп, по
різному пояснювала ті чи інші обставини. Але при цьому також пояснила, що
підтримує свої покази які давала при проведенні досудового слідства.

А будучи допитана 26
листопада 2000 року в
якості свідка ОСОБА_11 підтвердила, що 28
січня 1999 року
увечері всі лягли спати, але вона ще не заснула. Приблизно о 24 год. вона почула на
дорозі шум, так як загальмував автомобіль, але особливої уваги на це не
звернула. Через деякий час до будинку у якому вона проживає під'їхав автомобіль
швидкої допомоги і довго не від'їжджав. Зрозуміла, що щось сталось і
одягнувшись вийшла на вулицю де побачила навпроти буд. № 27 мужчину, що
лежав обличчям вверх, а неподалік стояв автомобіль "Жигулі". Також
біля автомобіля швидкої допомоги побачила працівників міліції та людей від яких
вона почула, що автомобіль "Жигулі" збив мужчину, однак при яких
обставинах ніхто не говорив. Після цього пішла додому (том 1, а.с. 81).

Будучи допитаний по даному факту в якості свідка в суді 21 листопада 2001 року ( том 1, а.с. 263-265 ) ОСОБА_12
підтвердив, що у вказаний вище час поступила інформація що сталась ДТП, приїхав зі
слідчою ОСОБА_13, водій пояснював, що рухався зустрічний автомобіль і засліпив
його, але дати об"єктивні відповіді на питання та конкретні пояснення
свідок не міг, посилаючись на те, що вже не пам"ятає всього та зазначив,
що покази дані ним при проведенні досудового слідства відповідають дійсності.

А будучи допитаний в якості свідка при проведенні досудового слідства 26 листопада 2000 року ОСОБА_12
підтвердив, що 28 січня 1999 року він в
складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди
по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську. По приїзді на місце ДТП побачив, що в
напрямку центру міста ближче до лівого тротуару знаходився автомобіль „ВАЗ - 2103" д.н.НОМЕР_1, а поряд на
проїжджій частині знаходився труп мужчини. Як пояснив водій вказаного
автомобіля ОСОБА_6, під час руху його засліпив зустрічний автомобіль і він не
помітив лежачого на дорозі чоловіка. Також ОСОБА_12 підтвердив, що на місці ДТП
були виявлені сліди гальмування обох коліс, які знаходились паралельно лівому
краю тротуару на лівій смузі. На запитання свідка підсудній йому відповів що
рухався по зустрічній смузі тому, що був засліплений зустрічним транспортом
(том 1, а.с. 82 ).

Будучи допитаною в якості свідка в суді 06 грудня 2001 року ОСОБА_13
підтвердила, що це була її перша як дізнавача справа, вона виїхала на місце
події, але точно сказала тільки те, що покази які дала в протоколі допиту в
якості свідка відповідають дійсності (том 1, а.с. 267 ).

Будучи допитана в суді 01 листопада 2005 року ОСОБА_13 теж пояснила що
виїздила на місце події, підтвердила, що план-схема ДТП відповідає дійсності і
що вона повністю підтримує покази які давала на попередньому слідстві (том 2,
а.с. 4-5 ).

А будучи допитана в якості свідка на досудовому слідстві 28 листопада 2000 року ОСОБА_13
підтвердила, що в 1999 році
працювала дізнавачем МВВС і 28
січня 1999 року
вона в складі слідчо-оперативної групи виїжджала на дорожньо-транспортну
пригоду по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську. Приїхавши на місце ДТП побачила, що по
вул. Коновальця в напрямку центру міста ближче до лівого тротуару знаходився
автомобіль

"ВАЗ-2103" д.н.
НОМЕР_1, а поряд лежав
труп мужчини. Як пояснив водій автомобіля "ВАЗ-2103" ОСОБА_6 рухаючись
в напрямку центру міста його засліпив зустрічний автомобіль і він наїхав на
якийсь предмет, що лежав на дорозі, який виявився тілом людини. Після цього він
зупинився та повідомив працівників міліції, які підняли автомобіль, зсунули
його в сторону та витягнули потерпілого, шарф якого намотався на кардан
автомобіля. На місці ДТП було виявлено сліди гальмування автомобіля
"ВАЗ-2103" довжиною 17,8 м., які йшли паралельно до лівого тротурару
на відстані 3,3 м, що було заміряно та зафіксовано в кількох місцях. Вказана на
схемі довжина 4,5 м означає що початок гальмівного шляху за 4,5 м. від стовпа
електроопори № 57, але загальна довжина обох слідів гальмування становить 17,8
м. Також ОСОБА_13 підтвердила тоді, що зафіксовані нею сліди гальмування
знаходились на зустрічній смузі, що свідчить про те, що перед наїздом на
потерпілого водій ОСОБА_6 рухався по зустрічній смузі (том 1, а.с. 83 ).

Будучи допитаним в якості свідка в суді 10 жовтня 2001 року ОСОБА_14
підтвердив, що на місце події він не виїздив, а тільки від ОСОБА_13 отримав
матеріали, після проводив відтворення (том 1, а.с. 256-257 ).

В судовому засіданні 21 листопада 2005 року свідок ОСОБА_14 підтвердив, що
підсудний пояснював йому, що його засліпила зустрічна автомашина, він об'Тжджав
яму, а тому виїхав на зустрічну смугу (том 2, а.с. 7-8 ).

А будучи допитаний в якості свідка 24
липня 2001 року
ОСОБА_14 підтвердив, що працював на посаді старшого слідчого СВ
Івано-Франківського МВВС УМВС України в області. 06 лютого 1999
року ним було порушено та прийнято до переведення кримінальну справу № 174187 по факту
дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 січня 1999
року по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську внаслідок якої загинув
ОСОБА_8 за ознаками злочину передбаченого ст. 215 ч.2 КК України. Також ОСОБА_14 підтвердв, що коли він
допитував водія ОСОБА_6, невдовзі після порушення кримінальної справи, то
керувався схемою дорожньо-транспортної пригоди, складеною дізнавачем ОСОБА_13,
де зафіксовано два розміри гальмівного шляху, а саме 4,50 м. та 17,80 м і під
час допиту ОСОБА_6. він додав вказані розміри та при допиті вказав довжину
гальмівного шляху 22,30 м. Однак в подальшому в розмові з дізнавачем ОСОБА_13
вона йому роз"яснила, що зазначена на схемі довжина 4,5 м означає початок
гальмівного шляху за 4,5 м. від стовпа електроопори № 59 і дана довжина входить
в загальну довжину гальмівного сліду обох колій, яка в загальному становить
17,80 м, і тому в постанові про призначання судово-автотехнічної експертизи
задав вихідні дані, де вказав слід гальмування довжиною 17,80 м (том 1, ас. 98 ).

Будучи допитаною в якості свідка при проведенні досудового слідства 13 квітня 2005 року ОСОБА_15
підтвердила, що працює експертом Івано-Франківського обласного бюро
судово-медичної експертизи. В 1999
році нею було проведено судово-медичну експертизу трупа гр-на ОСОБА_8. В ході проведення
експертизи було встановлено, що концентрація алкоголю в крові 3,43 промілле,
виявлена у гр-на ОСОБА_8, стосовно живих осіб відповідає сильному
сп"янінню. Співвідношення концентрації алкоголю в крові та сечі дає
підстави рахувати, що на момент смерті гр-н ОСОБА_8 знаходився у фазі
всмоктування алкоголю в організм. Мало імовірно, що при такій концентрації
алкоголю в крові ОСОБА_8 міг самостійно пересуватись ( том 1, а.с. 362-363 )

Будучи допитаним
в якості свідка як в судових засіданнях так і при проведенні

досудового
слідства ОСОБА_16 підтвердив, що в 1999
році він

працював на
посаді державтоінспектора ВДАІ МВВС м. Івано-Франківська та 28 січня 1999

року о 08 год. заступив на
добове чергування. Цього ж дня біля 23
год. 40 хв. він виїхав на

дорожньо-транспортну
пригоду, що мала місце по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську.

Прибувши на
місце події побачив, що на проїзній частині передньою частиною в

напрямку вул.
С.Стрільців, знаходиться автомобіль "ВАЗ - 2103", який був розташований

на зустрічній смузі, з правої сторони від якого на дорозі
лежав потерпілий. На місці події

знаходилась слідчо-оперативна група та швидка допомога, лікар якої
констатував смерть потерпілого (том 1, а.с. 280-281,364-365, том 2, а.с. 6-7).

Покази інших свідків не мають суттєвого значення при вирішенні справи по
суті і тому суд не вважає за необхідне давати їм відповідний аналіз, а вказаних
вище свідків на покази яких суд посилається повторно в судові засідання не
викликали виходячи з того що з часу події пройшов тривалий час і більшість з
них у попередніх судових засіданнях даючи покази зазначали про це пояснюючи що
покази які дали в ході досудового слідства вважають пральними і підтримують їх.
Сторони з таким погодились і ніхто не настоював на виклику тих чи інших свідків
додатково.

Крім того вина ОСОБА_6. у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю
доведена і іншими письмовими матеріалами кримінальної справи, а саме :

Протокол відтворення обстановки та обставин події від 23 квітня 1999 року,
відтворення проводилось о 1
год. 30 хв. ночі в темну пору доби, було створено умови приблизно
такі як зазначено в протоколі огляду місця події від 29 січня 1999 року, підсудний
погодився з тим, що умови такі ж тільки зазначив, що тоді була ожеледа, було
задано відповідні вихідні дані, підтверджує, що манекен тіла на дорозі з
автомашини можна було побачити за 12
чи 12,34 метра (том 1, а.с. 39-40).

Протокол огляду та перевірки технічного стану транспорту від 29 січня 1999 року
підтверджує, що в той час було зафіксовано пошкодження автомобіля
"ВАЗ-2103" д.н.221-08 ЇВ, котрим керував підсудний, а саме : що на передньому
бампері деформований номерний знак під буквою „і" знизу вм'ятина розміром 6 см х 2 см., а на задній
хрестовині кардана намотано шарф потерпілого, зазначено, що після пригоди
транспортний засіб знаходився на місці пригоди і в процесі огляду проводились
записи та заміри (том 1, а.с. 7-8).

У протоколі огляду місця події від 29
січня 1999 року
зафіксоване розташування транспортного засобу на проїжджій частині дороги по
вул. Коновальця в м. Івано-Франківську, зокрема, зазначено що ширина дороги
становить 8 метрів 70 см, від початку тормозного шляху до першого
стовпа за № 57 відстань
4 метри 50 см., відстань між
протектором заднього лівого колеса до бордюри з лівої сторони 3 метри 30 см, автомашина
знаходиться в напрямку до центра міста, відстань від заднього лівого колеса до
бордюрних каменів зліва 2
метри 30 см., аналогічно
і від переднього лівого колеса, біля переднього лівого колеса з переду лежать
окуляри, одне скло розбите, з правої сторони по руху автомашини в напрямку до
центру міста лежить труп мужчини, голова травмована, під задніми колесами
автомобіля велика калюжа крові, шматок шарфа обмотаний довкола шиї, відстань
від правої руки трупа до правих бордюр них каменів 3 метри 60 см, відстань від
правої ноги трупа до бордюрних каменів 3
метри 70 см,
голова трупа на віддалі 90
см від правого заднього колеса автомашини, віддаль від правих коліс
автомобіля до правого бордюра
4 метри 20 см,
огляд проводився після того як труп було витягнуто з під автомобіля, але
автомобіль знаходився на своєму місці як під час ДТП, і знаходився він на лівій стороні по руху автомобіля,
гальмівний шлях зафіксовано 17
метрів 80 см (том 1, а.с. 3-6).

Протокол відтворення обстановки та обставин події від 29 листопада 2000 року
підтверджує, що ОСОБА_6 показав місце з якого від побачив зустрічний
автомобіль, який осліплював його, а також показано місце ймовірного наїзду на
потерпілого ( том 1, а.с. 84-85 ).

Протокол відтворення обстановки та обставин водії від 15 лютого 2001 року
підтверджує, що водій ОСОБА_6 об'єктивно міг побачити лежачого на проїзній
частині дороги чоловіка на віддалі 5,5
м ( том 1, а.с. 90-91 )

Висновок судово-медичної експертизи № 45-Е від 26 травня 1999 року
підтверджує, що смерть ОСОБА_8 настала від механічної асфіксії через здавлення
шиї шарфом, яке сталось внаслідок намотування вільного кінця шарфа на задній
міст кардану під час руху автомобіля (том 1, а.с. 126).

Висновок судової автотехнічної експертизи № 183 від 19
лютого 1999 року
підтверджує, що на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування
автомобіля "ВАЗ-2103 д.н.НОМЕР_1 знаходились у
працездатному стані (том 1, а.с. 111-113 )

Висновок медико-криміналістичної експертизи № 55/3183-МК від 25
квітня 1999 року
підтверджує, що досліджені пошкодження і накладення на одязі і взутті
потерпілого ОСОБА_8 є ділянками забруднень, потертостей та розривів, які утворились в
результаті зіткнення автомобіля з пішоходом і переїзді останнього колесами
автомобіля (том 1, а.с. 118-121).

Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 25/1-00р-Д від 02 червня 2004 року
підтверджує, що характер та розташування тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_8,
прижиттевість їх, пошкодження одягу та автомашини дають можливість рахувати, що
не могло бути наїзду на постраждалого іншого автомобіля, як до наїзду під
керуванням ОСОБА_6. так і після, і всі тілесні ушкодження могли бути заподіяні
внаслідок переїзду автомобіля ОСОБА_6. та наступним волочінням постраждалого по
покриттті дороги (том 1, а. с. 320-322).

Акт судово-автотехнічної експертизи №
1265 від 10 грудня 2000 року
підтверджує, що при заданих слідством вихідних даних водій ОСОБА_6 мав технічну
можливість зупинити автомобіль не доїжджаючи до місця знаходження потерпілого
навіть застосовуючи лише гальмування. Ширина вільної частини дороги залишена водієм
ОСОБА_6 між автомобілем "ВАЗ-2103" та крайньою точкою проїзної
частина дороги зліва від цього автомобіля не дозволяла автомобілям
"ВАЗ-2103" та зустрічному автомобілю безпечно роз'їхатись з
дотриманням необхідних безпечних бокових інтервалів. Причиною настання даної ДТП стало
невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 11.2,
12.3 та 19.2 Правил
дорожнього руху України (
том 1, а.с. 153-154).

Акт судової автотехнічної експертизи №
324 від 17 квітня 2001 року
підтверджує, що при заданих слідством вихідних даних водій ОСОБА_6 мав технічну
можливість зупинити автомобіль не доїжджаючи до місця знаходження потерпілого
шляхом застосування термінового гальмування з моменту появи в його полі зору
перешкоди. Причиною настання даної ДТП
стало невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ( том 1, ас. 161-162 ).

Вихідні дані, що задавались вказаним експертам є об"єктивні та
відповідають дійсним обставинам справи.

Висновок № 3028 судово-автотехнічної
експертизи з дослідження механізму наїзду на пішохода від 02 листопада 2004 року
підтверджує, що з технічної точки зору водій автомобіля "ВАЗ -2103" ОСОБА_6 мав
технічну можливість здійснити маневр відвороту автомобіля праворуч або ліворуч
і з дотриманням безпечного інтервалу об "їхати лежачого на проїзній
частині дороги пішохода. З технічної точки зору, причиною настання даної
дорожньо-транспортної пригоди - наїзду автомобіля "ВАЗ - 2103" на
пішохода стали обставини, пов"язані: по-перше, із виїздом автомобіля
"ВАЗ - 2103" на зустрічну смугу, чим водій ОСОБА_6 створював для себе
та інших учасників дорожнього руху небезпеку для руху, по-друге, пов"язані
з тим, що під час руху по зустрічній смузі з моменту виявлення перешкоди
підсудний не вжив своєчасно заходів для об"їзду перешкоди (том 1, а.с. 325
).

Аналізуючи всю сукупність досліджених в ході судового
слідства доказів суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_6. у
вчиненні даного злочину повністю доведена і що його дії слід кваліфікувати за
ст. 215 ч.2 КК України 1960 року враховуючи те що ДТП мала місце у 1999 році,
до прийняття нового Кримінального Кодексу України та враховуючи те, що санкція
цієї частини статті є меншою ніж аналогічна частина відповідної статті нині
чинного Кримінального Кодексу України що передбачає кримінальну відповідальність
за аналогічне ( ст. 286 ч. 2 КК України ), виходячи з того, що він вчинив
діяння, які виразились в порушенні правил безпеки руху та експлуатації
транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть
потерпілого.

При цьому суд вважає, що невизнання вини підсудним є необгрунтованим, не
підтверджується жодними об'єктивними доказами і на думку суду підсудний зайняв
таку позицію з метою уникнути справедливої відповідальності за скоєне, що його
кінцева позиція спростовується його ж вищевказаними показами які він дав в ході
досудового слідства і які вже самі по собі є достатніми для визнання його
винним у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 28 січня 1999 року і в
сукупності з іншими доказами достовірно підтверджують його вину у вказаному
вище. Той факт, що потерпілий Яцків С.Є. перебував у стані алкогольного
сп'яніння при обставинах які мали місце по справі не може впливати на суть
справи так як наїзд мав місце не на полосі руху водія, а на зустрічній полосі і
будь на тому місці тверезий громадянин могла б статись аналогічна ситуація.

Призначаючи
покарання суд враховує як тяжкість скоєного так і особу винного.

Зокрема, обставинами, що пом"якшують відповідальність підсудного суд
вважає те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності,
позитивно характеризується, те що злочин вчинено з необережності.

Обставин, що обтяжують вину підсудного, орган досудового слідства
підсудному у вину не ставив.

І при викладених обставинах, що пом"якшують покарання, а також з
врахуванням того, що з часу вчинення злочину пройшов значний період часу, суд
приходить до висновку що покарання підсудному слід призначити у вигляді
позбавлення волі у межах санкції ст. 215
ч. 2 КК
України 1960 року з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років. Підстав
для призначення покарання не пов"язаного з позбавленням волі суд не
вбачає.

По справі визнані потерпілими та цивільними позивачами заявили цивільні
позови до підсудного.

Зокрема, визнана по справі потерпілою дружина покійного ОСОБА_8 ОСОБА_4
просить стягнути з підсудного у відшкодування заподіяної їй моральної шкоди 50000 ( п'ятдесят тисяч) гривень та
витрати на отримання юридичної допомоги.

ОСОБА_2, батько покійного, просить стягнути з підсудного 3335 гривень 20 коп. матеріальної
шкоди куди включено витрати на поховання, поминки, пам"ятник та інше та 30000 (тридцять тисяч) у відшкодування
моральної шкоди.

ОСОБА_15, брат покійного, просить стягнути з підсудного у відшкодування
заподіяної моральної шкоди 30000
(тридцять тисяч) гривень.

Вина підсудного у вчиненні злочину щодо ОСОБА_8 доведена зазначеними вище
доказами. А досліджені судом докази дають підстави прийти до висновку про те,
що діями підсудного вказаним вище потерпілим дійсно заподіяно моральну шкоду
яка проявилась та проявляється у тих обставинах котрі потерпілі зазначили у
своїх позовних заявах, але розмір цієї шкоди з врахуванням всіх обставин по
справі та матеріального становища підсудного слід визначити у дещо менших
сумах. Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди слід
задовольнити у повній сумі так як наданими суду письмовими доказами заявлені
вимоги повністю підтверджуються.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 323,
324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_6 визнати винним за ст. 215
ч.2 КК України ( в
редакції 1960 року ) та призначити
покарання - три роки
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком
на п"ять років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Цивільні позови
потерпілих як цивільних позивачів задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 у користь :

Яцків ОСОБА_17 у
відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з даним злочином 3335 гривень 20 коп. та у
відшкодування моральної шкоди 20000
(двадцять тисяч) гривень

ОСОБА_15 у відшкодування
моральної шкоди 10000 (десять
тисяч) гривень

ОСОБА_4
у відшкодування моральної шкоди 30000
( тридцять тисяч) гривень.

У стягненні
решти сум у відшкодування моральної шкоди відмовити.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід засудженому залишити попередньо
обраний - підписку
про невиїзд.

На вирок протягом 15
днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до судової палати в
кримінальних справах апеляційного суду Івано-Франківської області через
Івано-Франківський міський суд.