У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,
за участю прокурора ОСОБА_10,
захисника скаржника ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 10 червня 2015 року матеріали справи за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Зарічного районного суду м. Сум від 14 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду зі скаргою, в якій просив скасувати відповідь першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 від 06 березня 2012 року за № 09/1-2364-10 та передати справу в Управління СБУ в Сумській області, вказавши на перевірку згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року та ст. 124 Конституції України, всіх фактів приведених ним у відношенні прокурорів, суддів, працівників міліції протягом трьох років.

Постановою Зарічного районного суду м. Сум від 14 червня 2012 року скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. В обґрунтування свого рішення місцевий суд зазначив, що усі вказані в заяві ОСОБА_6 звернення до прокурора Сумської області, Генеральної прокуратури України, Верховної Ради України, Адміністрації Президента України не можна вважати заявами про злочин, оскільки вони не містять даних про ознаки злочину в діях суддів чи прокурора, а фактично містять обґрунтування скаржника про незгоду з вироком суду щодо нього, який набрав законної сили. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані звернення ОСОБА_6 не підлягали вирішенню в порядку ст. 97 КПК 1960 року. Крім того, суд зазначив, що посилання скаржника на наявність ознак злочинів у діях працівників міліції були предметом перевірок та з цього приводу були прийняті процесуальні рішення відповідно до вимог закону.

На постанову районного суду ОСОБА_6 було подано апеляцію, в якій він вказував на порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, просив скасувати рішення місцевого суду та направити справу на новий судовий розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2014 року постанову місцевого суду залишено без зміни, а апеляцію ОСОБА_6 - без задоволення.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доповненнях до неї, ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень та направлення матеріалів справи за скаргою на новий судовий розгляд унаслідок істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону. Скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги, що його звернення про злочини було подано у порядку ст. 97 КПК 1960 року, а тому орган, який здійснював перевірку його заяви, зобов'язаний прийняти процесуальне рішення у формі постанови, передбачене цією нормою процесуального закону. Крім того скаржник вказує, що під час розгляду матеріалів справи за скаргою в місцевому суді було порушено його право на захист та виступ в судових дебатах, а суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 399 КПК 1960 року та не виконав вказівки суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали справи № 1805/4640/2012 (провадження № 4/1805/294/2012) та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 97 КПК 1960 року прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини. По заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рушень: 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи; 3) направити заяву або повідомлення за належністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 звертався до прокурора Сумської області, Генеральної прокуратури України, Верховної Ради України, Адміністрації Президента України зі зверненнями у порядку статей 94, 95, 97 КПК 1960 року, в яких порушував питання про проведення за його заявами перевірки відповідно до ст. 97 КПК 1960 року та про порушення по вказаним ним обставинах кримінальних справ. Тобто, з аналізу цих звернень вбачається, що вони за своїм змістом є заявами про злочин. Вказана вище норма процесуального закону передбачає обов'язковість прийняття таких заяв і не висуває конкретних вимог до їх змісту. У разі, якщо заява не містить підстав до порушення кримінальної справи, то відповідний орган виносить постанову про відмову в порушенні справи відповідно до вимог ст. 99 КПК 1960 року.

З огляду на це, прокурор повинен був провести перевірку відповідно до вимог ст. 97 КПК 1960 року та прийняти одне з процесуальних рішень, передбачених цією нормою закону. Однак, перший заступник прокурора Сумської області надав скаржнику ОСОБА_6 відповідь від 06 березня 2012 року, яка не є процесуальним документом, чим порушив право заявника на його оскарження згідно вимог глави 22 КПК 1960 року.

На ці порушення не звернули уваги місцевий та апеляційний суди, вказавши на те, що всі заяви ОСОБА_6 не містять даних про ознаки складу злочину в діях суддів чи прокурора, а тому їх не можна вважати заявами про злочин і вони вирішенню у порядку ст. 97 КПК 1960 року не підлягали. Тобто, суди дійшли до безпідставних висновків про дотримання прокурором вимог кримінально-процесуального закону.

За таких обставин постанова місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, а матеріали справи - направленню на новий судовий розгляд, у процесі якого слід врахувати наведене та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Доводи касаційної скарги про порушення місцевим судом права ОСОБА_6 на захист у зв'язку з відсутністю в судовому засіданні захисника та ненадання скаржнику права виступити в судових дебатах є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 не заявляв у судовому засіданні про необхідність участі захисника. Крім того, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 було надано право виступити в судових дебатах, яким він скористався. Тому касаційна скарга ОСОБА_6 у цій частині є необґрунтованою.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Сум від 14 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2014 року скасувати, матеріали справи направити на новий судовий розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9