Справа №477/2287/14-к 26.01.2015 26.01.2015 26.01.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000549, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2014 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.11.2014 року.

Обвинувачені:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, уродженець м. Миколаєва, зареєстрований в цьому АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого Центральним районним судом м. Миколаєва 18.03.2014 року за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець м. Миколаєва, проживає в цьому АДРЕСА_3 . Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8

захисник: ОСОБА_5

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/67/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ст. 185 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5

Просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційних скарг від інших учасників процесу не надходило.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.11.2014 року:

- ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.03.2014 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

- ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи захисника ОСОБА_5 .

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував при призначенні покарання ОСОБА_6 стан його здоров`я, як особи, що страждає легкою розумовою відсталістю з емоційно - волевою лабільністю, являється сиротою, якого відповідні органи влади зобов`язані були працевлаштувати, а також не визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, вчинення обвинуваченим злочину, внаслідок збігу тяжких та сімейних обставин.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

21 червня 2014 року в період часу з 18 до 19 години ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись на території філії Надбузького професійного аграрного ліцею, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, ст. Горохівка, вул. Миру,1, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом пошкодження вікна проникли до приміщення гуртожитку № 3, звідки з приміщення складської кімнати таємно викрали телевізор Самсунг, чим спричинили ліцею матеріальну шкоду на суму 4 000 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу винного, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину, злочин вчинив в період іспитового строку, вину визнав повністю, за місцем навчання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, страждає на легку розумову відсталість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також пом`якшуючу покарання обставин - визнання вини, на яку і посилається захисник; обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (зі змінами) у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України. Виходячи із зазначеного, а також змісту ч.3 ст. 78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину має розцінюватися як порушення умов ст. 75 то ж кримінального закону, що унеможливлює повторне ухвалення рішення суду про звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням.

Згідно викладеного, враховуючи те, що злочин ОСОБА_6 вчинив в період іспитового строку, призначене йому покарання. за сукупністю вироків є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст. 71 КК України з використанням більш м`якого принципу приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком часткового. Остаточне покарання визначено більшим, від покарання, призначеного за новим вироком і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.

В зв`язку з викладеним, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, як про це просить апелянт.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин, офіційно не працевлаштований, сім`ї не має, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується добре, за місцем навчання - посередньо, страждає на легку розумову відсталість, раніше судимий за скоєння злочину проти власності, але на шлях виправлення не став, вчинив аналогічний злочин через декілька місяців в період іспитового строку ( а.п. а.п . 100-102, 105, 110-111).

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 скоїв злочин, у зв`язку зі складними особистими та сімейними обставинами, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не доведені самим апелянтом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризують суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Як вбачається з технічного носія інформації в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 хоча і визнав свою провину, але жаль з приводу вчиненого ним злочину не висловлював, що свідчить про те, що фактично обвинувачений не розкаявся у вчиненому (а.п. 122).

В зв`язку з чим є необґрунтованими доводи захисника щодо не визнання судом першої інстанції пом`якшуючою покарання обставиною щирого каяття.

Що стосується доводів апелянта щодо не врахування судом першої інстанції стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , то зазначене спростовується матеріалами кримінальної справи. Оскільки як видно з вироку суду при призначенні покарання останньому врахований стан його здоров`я (а.п.120-121).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Тому відсутні підстави для зміни даного вироку та задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 р. відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: