Справа № 453/1886/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/601/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0001059 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого,з середньою освітою, не військовозобов`язаного , не працюючого, раніше судимого 03 березня 2009 року вироком Сколівського районного суду Львівської області за ст. 15, ч. 2 ст. 352 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 15 квітня 2010 року постановою цього ж суду звільнення від відбування покарання з іспитовим строком скасовано з направленням у місця позбавлення волі; 14 лютого 2014 року постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звільненого умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий термін 01 рік 02 місяці 01 день,
з участю прокурора ОСОБА_8

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 194 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_9 покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 03 березня 2009 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі і остаточно ОСОБА_9 призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахується з 26 грудня 2014 року.

Вирішено питання речових доказів.

ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 28 листопада 2014 року близько 18 години 20 хвилин у с.Козьова Сколівського району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті неприязних відносин із сусідами ОСОБА_10 зайшов на подвір`я останніх, де знаходився оборіг із семи тоннами сіна. Маючи умисел на знищення зазначеного майна через неприязні відносини, реалізуючи свій злочинний умисел, заліз на драбину, що була оперта до оборога з сіном, та сірниками, які мав при собі, здійснив підпал оборога сіна, після чого зіскочив з драбини та втік у свій житловий будинок, а сіно почало горіти і у подальшому оборіг і сіно повністю були знищені вогнем.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, з підстав невизнання ним своєї вини, оскільки перебуває з потерпілою в неприязних відносинах, внаслідок чого на нього звели наклеп. Крім того, порушено його право на захист, оскільки він не мав захисника. Слідство проведено з обвинувальним ухилом, не встановлено можливих причетних осіб до вчиненого правопорушення та не з`ясовано всіх обставин справи - хто і чому розбив вікно у його будинку.
У поданих доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить вирок суду скасувати та застосувати до нього більш м`яке покарання, оскільки хворіє і не може відбувати покарання у місцях позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, всупереч доводам апелянта, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_9 за ч.2 ст. 194 КК України та призначив покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 03 березня 2009 року призначив покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Заперечення ОСОБА_9 своєї винуватості у вчиненні згаданого кримінального правопорушення колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, які відтворюють реальну картину подій, які мали місце 28 листопада 2014 року за участю ОСОБА_9 , та доводять винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 194 КК України.
Як достовірно встановлено в справі, ОСОБА_9 28 листопада 2014 року близько 18 години 20 хвилин у с.Козьова Сколівського району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті неприязних відносин із сусідами ОСОБА_10 , зайшов на подвір`я останніх, де знаходився оборіг із семи тоннами сіна. Маючи умисел на знищення зазначеного майна через неприязні відносини, реалізуючи свій злочинний умисел, заліз на драбину, що була оперта до оборога з сіном, та за допомогою сірників, які мав при собі, здійснив підпал оборога сіна, після чого зіскочив з драбини та втік у свій житловий будинок, а сіно почало горіти і у подальшому оборіг і сіно повністю були знищені вогнем.

У суді першої інстанції обвинувачений своєї винуватості у вчиненому не визнав. Заперечив звинувачення за ч.2 ст. 194 КК України, пояснивши, що даного злочину не вчиняв, а докази його винуватості зібрані з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства; що 28 листопада 2014 року він випив пляшку вина о 14 годині та пішов спати, на подвір`я до сусідів ОСОБА_10 не заходив. Прокинувся від гуркоту розбитого вікна близько 20 години.
У сукупності з іншими зібраними у справі доказами суд першої інстанції належно оцінив такі показання ОСОБА_9 , ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин справи, і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності, та взяв за основу вироку показання потерпілої та свідка, що підтверджуються іншими доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_11 у суді першої інстанції пояснила, що ввечері 28 листопада 2014 року перебувала у власному будинку та близько 18 години 20 хвилин почула гавкіт собаки, вибігла на вулицю, ввімкнула світло і побачила, що на драбині, яка була оперта до оборога з сіном, стоїть ОСОБА_9 і черкає сірниками. На її крик: «Що ти робиш?» вибіг чоловік ОСОБА_12 та обоє побачили як ОСОБА_9 зіскочив з драбини та побіг до свого будинку. Сіно і оборіг згоріли, а пожежники не могли врятувати майно від пожежі.
Аналогічні пояснення в суді дав і свідок ОСОБА_12 .
Доводи ж апеляційної скарги обвинуваченого, що даного злочину він не вчиняв, є надуманими та недоведеними, його винуватість підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами по справі, які узгоджуються між собою і знаходяться у логічній послідовності.
Щодо покарання, з яким обвинувачений не погоджується, то воно призначене судом з дотримання вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення (згідно ч.4 ст. 12 КК України правопорушення, передбачене ч.2 ст. 194 КК України, є тяжким); обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності; відсутності пом`якшуючих покарання обставин; наявності обставини, що обтяжує покарання, - вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому у вигляді 3 років позбавлення волі та приєднання 1 місяця позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається ОСОБА_9 як на підставу зміни вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Підстав для для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Визнавши ОСОБА_9 виним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією цієї статті КК, і таким чином врахував особу обвинуваченого та всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі.
Покликання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що він був позбавлений права на захист, спростовуються матеріалами кримінального провадження, згідно яких йому було роз`яснено право на захист та він заявив, що бажає захищати себе самостійно, про що зазначено у протоколі від 11 грудня 2014 року (а.с.57 судового провадження). Вимогу мати захисника обвинувачений в ході судового розгляду також не заявляв.
Як видно з матеріалів судового слідства, журналів судового засідання, органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, а тому наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі доводи про неповноту, однобічність та необ`єктивність при розслідувані справи та її розгляді в суді є необґрунтованими.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим така до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сколівського районного суду Львівської областіі від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_13