Справа № 743/1914/13-к
Провадження №1-о/743/2/13
УХВАЛА

30 грудня 2013 року Ріпкинський
районний суд Чернігівської області в
складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при
секретарі Прохоренко А.В.,

з участю: прокурора Шваб Л.В., адвоката
ОСОБА_1,

в режимі відеоконференцзв'язку -
засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в смт.
Ріпки та у дистанційному судовому
провадженні заяву заступника
прокурора Чернігівської області Яся
О.О. про перегляд судового рішення -
вироку Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 07.02.2012 року
відносно ОСОБА_2, засудженого за ч.1 ст.
289 КК України із застосуванням ст.ст. 69,
75, 104 КК України до покарання у виді 1
року позбавлення волі з іспитовим
строком 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 07
лютого 2012 року засуджено ОСОБА_2 за
вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.
289 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України до 1 року позбавлення волі. На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування покарання з
іспитовим строком 1 рік та покладено на
нього обов'язки, передбачені ст. 76 КК
України. Вирок набрав чинності 23 лютого
2012 року та судом був звернутий до
виконання.

Як встановив суд, ОСОБА_2, 12.10.2012
року близько 01 години 00 хвилин,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись біля під'їзду
АДРЕСА_1 з відповідним умислом, шляхом
вільного доступу, незаконно заволодів
мотоциклом марки ІЖ-7108, 1989 року випуску,
з об'ємом двигуна 346 см.куб., державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 червоно
кольору, з боковим причепом, який за
життя належав ОСОБА_3.

26.11.2013 року до Ріпкинського
районного суду надійшла заява
заступника прокурора Чернігівської
області про перегляд за нововиявленими
обставинами та скасування вироку
Ріпкинського районного суду від 07.02.2012
року відносно ОСОБА_2 та застосування
до останнього примусових заходів
медичного характеру. Заява мотивована
тим, що в ході досудового слідства по
даній кримінальній справі було
проведено амбулаторну
судово-психіатричну експертизу, згідно
висновку якої у ОСОБА_4 мали та мають
місце клінічні ознаки легкої розумової
відсталості. Він міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними на
період час, до якого відноситься
інкриміноване йому діяння. ОСОБА_2 на
час проведення експертизи міг
правильно сприймати обставини, які
мали значення для справи та давати про
них правильні свідчення, і примусові
заходи медичного характеру йому не
показані. Однак, ОСОБА_4 встановлено 2
групу інвалідності з дитинства
безстроково з діагнозом - легка
розумова відсталість (помірно-виражена
дебільність) з вираженими
емоційно-вольовими розладами, значними
порушеннями поведінки, соціально -
трудовою дезадаптацією. Вказані
обставини не були відомі експертам, які
проводили амбулаторну
судово-психіатричну експертизу та суду
і могли суттєво вплинути на висновок
експертизи та відповідно і на судове
рішення у справі. Актом стаціонарної
комісійної судово-психіатричної
експертизи від 26 березня 2013 р. № 51,
встановлена неосудність ОСОБА_4 та, що
останній страждає на легку розумову
відсталість (олігофренія в ступені
вираженої дебільності) з вираженими
емоційно-вольовими порушеннями з
раннього дитинства, тому він потребує
застосування примусових заходів
медичного характеру у вигляді
госпіталізації до психіатричного
закладу із звичайним наглядом.
Постановою Ріпкинського районного
суду від 30.04.2013 провадження у
кримінальній справі № 2518/1602/2012 про
обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК
України закрито та застосовано до
нього примусові заходи медичного
характеру у вигляді госпіталізації в
психіатричний заклад із звичайним
наглядом. Ураховуючи, що ці обставини
не були відомі суду на час судового
розгляду при ухваленні вироку, то вони
є підставою для скасування вироку
Ріпкинського районного суду від 07.02.2012
року, яким засуджено ОСОБА_2 за ч.1 ст. 289
КК України.

В судовому засіданні прокурор
Шваб Л.В. повністю підтримала заяву
заступника прокурора Чернігівської
області про перегляд за нововиявленими
обставинами вироку Ріпкинського
районного суду від 07.02.2012 року, з
підстав зазначених в заяві.

Допитаний в режимі
відеоконференції ОСОБА_2, який
перебуває в Чернігівському СІЗО
підтримав заяву заступника прокурора
Чернігівської області про перегляд за
нововиявленими обставинами вироку
Ріпкинського районного суду від 07.02.2012
року та просив направити його до
психіатричного закладу на лікування.

В судовому засіданні захисник
ОСОБА_1 заяву заступника прокурора
Чернігівської області про перегляд за
нововиявленими обставинами вироку
Ріпкинського районного суду від 07.02.2012
року підтримав в повному обсязі.

Вислухавши пояснення прокурора
Шваб Л.В., захисника ОСОБА_1, засудженого
ОСОБА_2, дослідивши матеріали даної
справи у визначеному учасниками
судового розгляду обсязі, суд робить
наступні висновки.

За загальним правилом, відповідно
до положень ст. 124 Конституції України,
ст. 532 КПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод, вирок суду, що
набрав законної сили є обов'язковим для
виконання.

Проте, ч. 1 ст. 459 КПК України
передбачено, що судові рішення, що
набрали законної сили, можуть бути
переглянуті за нововиявленими
обставинами.

Зокрема, за п. 5 ч. 2 даної статті
нововиявленими обставинами визнаються
інші обставини, які не були відомі суду
на час судового розгляду при ухваленні
судового рішення і які самі по собі або
разом із раніше виявленими обставинами
доводять неправильність вироку чи
ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 КК
України суб'єктом злочину може бути
лише осудна фізична особа, яка під час
вчинення злочину могла усвідомлювати
свої дії і керувати ними.

З акту (висновку) № 615 від 14.11.2011 р.
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи, проведеної експертами
Судово-психіатричного експертного
підрозділу КЛПЗ «Чернігівська обласна
психоневрологічна лікарня» в ході
досудового слідства по даній
кримінальній справі ( а.с.40-43)
вбачається, що у ОСОБА_4 мали місце
клінічні ознаки легкої розумової
відсталості, але не виявлено будь-яких
судово-психіатричних даних, які б
вказували на те, що у нього в момент
інкримінованого йому діяння могли мати
місце будь-які клінічні ознаки
тимчасового розладу психічної
діяльності. Він міг усвідомлювати свої
дії та керувати ними на період часу, до
якого відноситься інкриміноване йому
діяння. На час проведення експертизи у
ОСОБА_4 мали місце ознаки легкої
розумової відсталості, він міг
правильно сприймати обставини, які
мають значення для справи, та давати
про них правильні свідчення, і
примусові заходи медичного характеру
йому не показані.

Судом встановлено та
підтверджено довідкою МСЕК серії
МСЕ-ЧНВ № 272856, що 18.01.2012 р. ОСОБА_4
встановлено 2 групу інвалідності з
дитинства безстроково з діагнозом -
легка розумова відсталість
(помірно-виражена дебільність) з
вираженими емоційно-вольовими
розладами, значними порушеннями
поведінки, соціально - трудовою
дезадаптацією.

В той же час, в матеріалах даної
справи на момент винесення вироку
вказана довідка була відсутня, хоча
наявність її могла суттєво вплинути на
висновок експертизи та відповідно і на
судове рішення у справі.

З акту стаціонарної комісійної
судово-психіатричної експертизи від 26
березня 2013 р. № 51, проведеного
експертами Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи, на
підставі постанови Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 20 грудня 2012 р. в кримінальній справі
№ 2518/1602/2012 про обвинувачення ОСОБА_4 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
289 КК України вбачається, що ОСОБА_4
страждає на легку розумову відсталість
(олігофренія в ступені вираженої
дебільності) з вираженими
емоційно-вольовими порушеннями. Даним
захворюванням ОСОБА_4 страждає з
раннього дитинства. Наявні у ОСОБА_4
ознаки легкої розумової відсталості
(олігофренія в ступені вираженої
дебільності) з вираженими
емоційно-вольовими порушеннями
належать до хронічного психічного
захворювання. ОСОБА_4 на час проведення
експертизи не міг усвідомлювати свої
дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує
застосування примусових заходів
медичного характеру у вигляді
госпіталізації до психіатричного
закладу із звичайним наглядом.

Судом встановлено, що постановою
Ріпкинського районного суду від 30.04.2013
р.провадження у кримінальній справі №
2518/1602/2012 про обвинувачення ОСОБА_4 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
289 КК України закрито та застосовано до
нього примусові заходи медичного
характеру у вигляді госпіталізації в
психіатричний заклад із звичайним
наглядом.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України не
підлягає кримінальній
відповідальності особа, яка під час
вчинення суспільно небезпечного
діяння, передбаченого цим Кодексом,
перебувала в стані неосудності, тобто
не могла усвідомлювати свої дії
(бездіяльність) або керувати ними
внаслідок хронічного психічного
захворювання, тимчасового розладу
психічної діяльності, недоумства або
іншого хворобливого стану психіки. До
такої особи за рішенням суду можуть
бути застосовані примусові заходи
медичного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 513 КПК України
визнавши доведеним, що ця особа вчинила
суспільно небезпечне діяння у стані
неосудності або після вчинення
кримінального правопорушення
захворіла на психічну хворобу, яка
виключає можливість застосування
покарання, суд постановляє ухвалу про
застосування примусових заходів
медичного характеру.

Вказані обставини щодо осудності
ОСОБА_2, на думку суду, є нововиявленими
та не були відомі Ріпкинському
районному суду при ухваленні вироку
від 07 лютого 2012 р. та доводять
неправильність вказаного вироку суду.

Виходячи з наведеного заява
заступника прокурора області про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами підлягає
задоволенню, вирок Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 07.02.2012 року відносно ОСОБА_2
підлягає скасуванню, а кримінальна
справа - закриттю із застосуванням до
ОСОБА_2 примусових заходів медичного
характеру у вигляді госпіталізації до
психіатричного закладу із звичайним
наглядом.

Керуючись ст.ст. 459, 466, 467, 376 КПК
України, -

УХВАЛИВ:

Заяву заступника прокурора
Чернігівської області Яся О.О. про
перегляд судового рішення - вироку
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 07.02.2012 року
відносно ОСОБА_2 - задовольнити.

Вирок Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 07.02.2012
року, яким засуджено ОСОБА_2 за ч.1 ст. 289
КК України із застосуванням ст.ст. 69, 75,
104 КК України до покарання у виді 1 року
позбавлення волі з іспитовим строком 1
рік - скасувати.

Провадження у кримінальній
справі про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1
ст. 289 КК України - закрити.

Застосувати до ОСОБА_2 примусові
заходи медичного характеру у вигляді
госпіталізації до психіатричного
закладу із звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Чернігівської
області протягом семи днів з дня її
проголошення

Суддя
О.В. Павленко