Номер провадження: 11-кп/785/217/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 р. по кримінальному провадженню № 0004163 щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 27.03.2007 р. Кілійським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 21.10.2008 р. Кілійським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 22.01.2014 р. по відбуттю покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в період з 26.08.2014 р. до набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Також застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховано з 26.12.2014 р.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_8 відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнано винними у тому, що 26.08.2014 р. близько о 10 годині останній, перебуваючи біля розташованого по вул. Затонського в м. Одесі будинку №2, з корисливих спонукань, застосовуючи насильство у виді сильного ривка, зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок чистою вагою золота 585 проби 6,48 гр., вартістю 5000 грн., після чого утік з розірваним ланцюжком з місця пригоди, розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що суд призначив ОСОБА_8 надто сувору міру покарання без врахування пом`якшуючих обставин, зокрема того, що в судовому засіданні суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 щиросердно розкаявся у вчиненні злочину, повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду та моральну шкоду. Окрім того, ОСОБА_8 попросив вибачення у матері потерпілого, яка йому вибачила та подала письмову заяву, в якій просила не позбавляти його волі. Більш того, ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, якій необхідно надавати допомогу.

За таких обставин захисник просив суд змінити вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину в апеляційній скарзі не оскаржується та повністю доведена показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні суду 1-ої інстанції визнав себе винним частково, та іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно та поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Суд 1-ої інстанції у вироку надав об`єктивну оцінку фактичним обставинам справи та особі обвинуваченого, та у відповідності до ст. 65 КК України, призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд вважає доводи захисника про те, що сукупність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину дають підстави для призначення більш м`якого покарання необґрунтованими з наступних підстав.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 щиросердно розкаявся у вчиненні злочину, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнавав лише частково, стверджуючи, що не повністю усвідомлював та керував своїми діями через травму голови (а.п. 84), що повністю було спростовано дослідженим в судовому засіданні висновком комісійної первинної стаціонарної судово-психіатричної експертизи №150 від 11.11.2014 р. (а.п. 85), відповідно до якого ОСОБА_8 як під час вчинення інкримінованого йому діяння, так і в даний час, будь-якими хворобливими хронічними чи тимчасовими психічними розладами, недоумством, психопатією не страждав та не страждає, здатний в повному обсязі усвідомлювати фактичне значення своїх дій, давати їм звіт, керувати ними, вірно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, що свідчить про відсутність з боку ОСОБА_8 щиросердного розкаяння.

Разом з тим, не дивлячись на наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, повне відшкодування майнової та моральної шкоди (а.п. 95, 97), вибачення обвинуваченого ОСОБА_8 матір`ю потерпілого ОСОБА_9 (а.п. 85, зворотна сторона), повторне вчинення корисливого злочину (грабежу) через півроку після звільнення з місць позбавлення волі за вчинення аналогічного злочину, а також неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів із застосуванням насильства свідчить про те, що ОСОБА_8 не бажає ставати на шлях виправлення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції вірно застосував ст. 65 КК України та правильно призначив обвинуваченому необхідне та достатнє покарання у вигляді позбавлення волі, яке близьке до найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке він повинен відбувати реально, що відповідає тяжкості вчиненого діяння, та його особі, тому немає підстав для зміни вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим ОСОБА_8 з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4