Справа №468/461/14-к 18.02.2015 20.02.2015 20.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ап. провадження № 11/784/5/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ап. інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв 20 лютого 2015 року
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участі:
секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
засудженої: ОСОБА_11
судового розпорядника: ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_13 в інтересах засудженої ОСОБА_11 , прокурора, яка приймала участь під час розгляду справи судом першої інстанції- ОСОБА_14 , на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 30.09.2014 року, яким,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженка с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області,
українка, громадянка України, раніше не судима, отримала повну загальну середню освіту, не заміжня, безробітна, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років,
Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_15 5 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
В С Т А Н О В И В :
Згідно вироку суду першої інстанції, 14.03.2012 року близько 23 години обвинувачена ОСОБА_11 разом із своїм співмешканцем ОСОБА_16 знаходились за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними на побутовому ґрунті виник конфлікт, під час якого обвинувачена схопивши ніж завдала один удар у правий бік тулуба ОСОБА_16 , в результаті чого останній помер на місці.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах засудженої ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким дії ОСОБА_11 перекваліфікувати на ч. 1 ст. 119 КК України.
Захисник вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив однобічність та неповноту судового слідства, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
На думку захисту, обвинуваченням не було доведено наявність умислу в діях обвинуваченої, оскільки жоден із свідків під час досудового слідства, так і у ході розгляду справи судом першої інстанції не змогли підтвердити наявність умислу в діях ОСОБА_11 на позбавлення життя ОСОБА_16 .
Захисник вказує, що суд не звернув уваги на покази свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що чув звуки боротьби між обвинуваченою та ОСОБА_16 коли вони вдвох знаходились на кухні та сварились між собою. На думку захисту, така обставина вказує на вірогідність того, що її підзахисна діяла в межах самозахисту і не мала умислу на вчинення вбивства.
Зазначає, що суд не обґрунтовано взяв до уваги покази надані обвинуваченою під час досудового розслідування в яких вона визнавала свою вину, оскільки вже під час судового засідання неодноразово вказувала на те, що з боку працівників міліції до неї застосовувались недозволені методи дізнання та чинився психологічний тиск.
Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 також підтвердили, що до них застосовувались заходи психологічного та фізичного примусу, тому на думку захисту, покази цих свідків надані під час досудового розслідування не можна брати до уваги.
Важає, судом не було враховано в достатній мірі особу засудженої, а саме те, що засуджена раніше не судима, не перебуває на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє на хронічні захворювання.
Разом з тим, звертає увагу на характеристику ОСОБА_16 , який негативно характеризується за місцем проживання, раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, страждав на психологічні захворювання, а також систематично знущався над засудженою.
В апеляційній скарзі прокурор, яка приймала участь під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_14 , просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його м`якість.
На думку прокурора, судом не достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують призначене покарання.
Вказує, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, лише частково визнала свою вину, а також перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколами допитів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , але безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції.
Така поведінка обвинуваченої, на думку прокурора, свідчить про її не щирість у визнанні вини та не усвідомлення наслідків вчиненого злочину, а тому вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років є недостатнім для виправлення обвинуваченої та усвідомлення нею протиправності своїх дій.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та її захисника, які підтримали доводи поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню та просив задовольнити його апеляційні вимоги, вивчивши матеріали справи та провівши судове слідство по справі, колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_11 у навмисному вбивстві ОСОБА_16 відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, та підтверджуються доказами, викладеними у вироку.
Посилання апелянта на те, що ані слідчим, ані судом не встановлений умисел ОСОБА_11 на позбавлення життя потерпілого, на думку колегії суддів,- є голослівними, оскільки про умисел обвинуваченої у момент вчинення злочину свідчать самі дії обвинуваченої, яка навмисно нанесла удар ножем потерпілому у життєво важливі органи і з достатньо великою силою, про що свідчить характер поранення у потерпілого, зазначений у висновках судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 .
Не можуть бути прийняті до уваги і твердження захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вироку покази обвинуваченої та свідків, які вони давали під час досудового розслідування, оскільки вони не відповідають дійсності та були отримані під психологічним тиском збоку працівників міліції.
Ці твердження, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Як вбачається зі змісту вироку, про достовірність первинних показів обвинуваченої суд першої інстанції прийшов на підставі аналізу усіх її показів на протязі розслідування справи та у суді, а також з урахуванням і інших матеріалів кримінальної справи. З такими висновками колегія суддів вважає слід погодитись, виходячи з наступного.
Так, покази про те, що удар ножем ОСОБА_16 нанесла умисно обвинувачена давала як під час допиту у якості підозрюваної (т.1 а.с.93-97), так і під час проведення відтворення обстановки та обставин події за її участю ( т.1 а.с.98-100), при проведенні очної ставки з ОСОБА_17 (т.2 а.с.22-26), а також при її допиті у якості обвинуваченої ( т.2 а.с.6-8, 56-60).
У подальшому ОСОБА_11 почала певним чином змінювати і трансформувати свої покази на свою користь. Так, при проведенні судово-психіатричної експертизи (т.2 а.с.43-44) вона експертам вже пояснювала, що попала ножем в живіть потерпілого розмахуючи рукою, в якій був ніж, та намагаючись його відштовхнути ( т.2 а.с.163). У суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_11 стала стверджувати вже що спричинила поранення потерпілому під час падіння на нього.
Такі покази ОСОБА_11 були не прийняті судом першої інстанції, але були перевірені судом апеляційної інстанції.
Обвинувачена була допита у присутності судово-медичного експерта, органу досудового слідства було надано доручення для проведення відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_11 з урахуванням її нових показів та була призначена додаткова судово-медична експертиза .
З її висновків вбачається, що за обставин, вказаних обвинуваченою у апеляційному суді, потерпілому не могло бути спричинене наявне у нього ножове поранення, а вже за обставин, вказаних обвинуваченою при повторному відтворенні обстановки та обставин події, де вона вже показала що держала руку з ножем дещо в іншому положенні, таке поранення могло статися.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно покладені в основу вироку первинні покази обвинуваченої на досудовому слідстві, оскільки вони є достовірними і відповідають фактичним обставинам справи. Усі подальші покази обвинуваченої у судових інстанціях нею змінені та вже трансформовані таким чином, щоб уникнути відповідальності за вчинений злочин. Більш того, при проведенні відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_19 під час досудового слідства нею було повідомлено працівникам міліції про місце, де вона сховала ніж, яким нанесла удар ОСОБА_16 .. Саме після цього у місці, вказаному обвинуваченою, дійсно був знайдений кухонний ніж зі слідами крові, яким було спричинено поранення потерпілому. Це також вказує на те, що саме первинні покази ОСОБА_11 на досудовому слідстві є об`єктивними та достовірними.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої, пов`язані зі спричиненням ножового поранення ОСОБА_16 носили навмисний характер, а тому вони судом кваліфіковані вірно. Посилання захисника на те, що ОСОБА_11 спричинила потерпілому тілесні ушкодження необережно - є голослівними та такими, що будь-якими доказами не підтверджені.
Питання щодо незаконних методів проведення досудового слідства відносно ОСОБА_11 було предметом розгляду у суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи ( т.3 а.с.2-7), за цим фактом проводилось кримінальне провадження, однак за цим фактом воно було закрито за відсутністю у діях службових осіб, які були причетні до розслідування цієї справи, складу злочину.
Що стосується покарання, призначеного засудженій судом першої інстанції, то воно, на думку колегії суддів, обвинуваченій ОСОБА_11 призначено у відповідності до вимог ст..ст. 65-67 КК України, з урахуванням обставин вчинення злочину обвинуваченою, його тяжкості та даних про її особу. Саме з урахуванням того, що злочин обвинуваченою був вчинений під час протиправної поведінки потерпілого стосовно неї, до кримінальної відповідальності вона раніше ніколи не притягувалась, характеризується позитивно, страждає на ряд достатньо серйозних захворювань, суд першої інстанції вірно призначив її покарання у мінімальних межах санкції статті кримінального закону за який вона засуджена.
Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого злочину та часткове визнання своєї вини обвинуваченою - не відповідає дійсності. Саме тяжкість злочину законодавцем закладена у санкцію статті кримінального закону який передбачає відповідальність за вчинення конкретного зщлочину. Визнання ж вини є правом, а не обов`язком обвинуваченої особи і способом свого захисту, а тому це не можна ставити їй у провину. Більш того, обвинувачена ОСОБА_11 як на досудовому слідстві, так і в суді завжди визнавала себе винною у заподіянні смерті ОСОБА_16 і щиросердечно шкодувала, що так сталося. ЇЇ незгоду з правовою кваліфікацією її дій не можна вважати не визнанням вини.
Безпідставними є і твердження прокурора про вчинення обвинуваченою злочину у стані алкогольного сп`яніння. Вживання нею до вчинення злочину невеликої кількості спиртного зовсім не свідчить про те, що вона знаходилась у стані алкогольного сп`яніння і що саме такий стан зумовив вчинення нею злочину.
Таким чином, колегія суддів вважає, що саме призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_11 буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни або скасування не немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 365, 366 КПК України (1960 р.), колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 30.09.2014 року відносно ОСОБА_11 - залишити без змін, а апеляції прокурора та захисника ОСОБА_13 на цей вирок - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий : Судді :