Справа №333/7353/14-к
провадження № 1-кп/333/236/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 25.06.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт. Призначене покарання відбув.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого кримінального правопорушення, судимість за яке в установленому порядку не знята та погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став, і знову скоїв аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин:
Так, 30 серпня 2014 року, у вечірній час, ОСОБА_4 , маючи умисел н таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, перебуваючи біля кіоску з написом «Живе пиво», який розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими потерпілою ОСОБА_5 та сторонніми особами, шляхом вільного доступу з прилавку вищезазначеного кіоску, таємно викрав мобільний телефон «LG GT 540» в корпусі рожевого кольору, вартістю 380грн., який належить останній.
Описаними діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 була завдана матеріальна шкода в розмірі 380 грн.
З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, зазначивши, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок, та пояснив що 30 серпня 2014 року у вечірній час він, перебуваючи біля кіоску з написом «Живе пиво», який розташований у дворі будинку №16-Б по вул. Олімпійській м. Запоріжжя, скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу з прилавку вищезазначеного кіоску, викрав мобільний телефон в корпусі рожевого кольору. На даний час викрадений телефон повернуто потерпілій, у скоєному щиросердечно розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження висновку експерта та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При встановлених обставинах, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена, і його дії кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має міцні соціальні зв`язки, а саме має постійне місця проживання, негативно характеризується за місцем проживання, не одружений, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, визнав провину та розкаявся у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання, та вимоги зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останнього і можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає доцільним призначити покарання обвинуваченому з застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376,395,532 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти кримінально-виконавчу систему про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи.

Речові докази: мобільний телефон «LG GT 540», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , залишити у користуванні останньої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1