В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року січня дев`ятого дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

у підготовчому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2014 04 064 0004245, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у м. Дніпропетровську, українця за національністю, з професійно-технічною освітою, розлученого, не працевлаштованого, який проживає за зареєстрованою адресою в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Першого жовтня 2014 року близько 07 години в м. Дніпропетровську на території філії Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» на Придніпровській залізниці на вулиці Бориса Кротова, 3, з метою легкої наживи ОСОБА_5 , з користі умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підібрав з землі непридатну для використання за призначенням автомобільну ресору від автомобіля «КрАЗ», до якої мав вільний доступ, тим самим таємно заволодів майном, що належить ДП УДЦТС «Ліски» за місцем розташування філії на Придніпровській залізниці, загальною вартістю на суму 188 гривень. Після цього, ОСОБА_5 , намагаючись довести свій умисел до кінця, перекинув ресору через огорожу, однак, не маючи реальної можливості розпорядитися чужим майном, на місці події пійманий співробітниками охорони «на гарячому».

Під час досудового розслідування підозрюваний уклав угоду про примирення з потерпілим від злочину за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 185 КК України. За змістом цієї угоди, що відповідає приписам ст. 471 КПК України, підозрюваний і потерпілий визнали істинність встановлених вище обставин відповідно до формулювання обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті, та погодилися на призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, у виді позбавлення волі строком на один рік зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням. Суд не вбачає в угоді взятих на себе обвинуваченим зобов`язань, які він, очевидно, не мав би можливості виконати.

Представник потерпілого, діючи в інтересах останнього відповідно до ст. 58 КПК України на підставі довіреності від 22.12.2014, чинної до 31.12.2015, без застережень щодо обмежень в представництві, та підозрюваний скріпили своїми підписами угоду 27 грудня 2014 року в приміщенні Бабушкінського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області, підтверджуючи свою обізнаність з обмеженнями в праві оскарження вироку внаслідок укладення цієї угоди та затвердження її судом, що передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України. Підозрюваний письмово відмовився від свого права на допит свідків обвинувачення, від права на виклик свідків і подання доказів, що могли б свідчити на його користь, а також від права вимагати від прокурора і потерпілого доведення під час судового розгляду кожної обставини злочину, поставленої йому за вину, про що власноруч розписався в цій угоді. Взамін, потерпілий свідомо поступився правом на зміну в подальшому розміру відшкодування шкоди і правом вимагати притягнення підозрюваного до відповідальності за злочин інакше як відповідно до формулювання цього обвинувачення. Тобто, як вбачається з угоди, її сторони на свій розсуд, ґрунтуючись на взаємних поступках, вільно розпорядилися лише своїми матеріальними і процесуальними правами, що відповідає принципу диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність порушень прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших третіх осіб, яких умови цієї угоди не стосуються.

Обвинувачений і представник потерпілого в судовому засіданні пояснили суду, що угоду вони уклали добровільно без впливу будь-якої обставини, необумовленої в угоді. Клопотань про виклик для допиту осіб з приводу жорстокого чи нелюдського поводження, тощо, яке б порушило свободу від самовикриття, обвинувачений не заявив, стверджуючи про відсутність у нього скарг на органи досудового розслідування та прокурора. Представник потерпілого, в свою чергу, наполягав на досягненні домовленостей про справедливу сатисфакцію та дійсності примирення. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди і в досягненні примирення за відсутності, поза всяким розумним сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Як вбачається з витребуваних судом документів, на підставі яких укладена угода, фактичні дані огляду ресори у присутності понятих під протокол (т. 1 а.с. 6-8), яка на місці події 01.10.2014 виявлена у ОСОБА_5 і визнана речовим доказам (т. 1 а.с. 9), прямо викривають обвинуваченого у заволодінні чужим майном з наступним пійманням його «на гарячому». Вартість належної на праві власності ресори ДП УДЦТС «Ліски» за місцем розташування філії на Придніпровській залізниці, вказаної у заявах про вчинений злочин (т. 1 а.с. 5, 11), підтверджена висновком товарознавчої експертизи № 4304-14 від 23.12.2014 (т. 1 а.с. 24-29), чим доведені предмет злочину і сама подія заволодіння ним. Крім того, в причетності ОСОБА_5 до заволодіння чужим майном прямо викриває пред`явлення свідкові його для впізнання під протокол від 14.07.2014 (т. 1 а.с. 41-44), за наслідками якого ОСОБА_6 вказав на підсудного як на особу, що була затримана ним під час спроби залишити місце вчинення злочину з викраденим, що також вказує на обраний обвинуваченим спосіб заволодіння майном потерпілого.

Суд, оцінивши джерела добутих відомостей про предмет злочину і про обстановку його виявлення, за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні в судовому засіданні в сукупності обставин, визнаних учасниками судового провадження істинними, дійшов висновку про достатність належних і допустимих доказів для встановлення фактичних підстав для визнання ОСОБА_5 винуватості у скоєному, яке згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України не викликає сумнівів у свободі самовикриття.

Наслідуючи роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в абз. 2 п. 4 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у спробі таємного розкрадання чужого майна, за якої він зміг заволодіти викраденим майном, але одразу був викритий на місці, не маючи реальної можливості ним розпорядитися і зникнути з ним з незалежних від його волі причин, сторонами угоди правильно кваліфіковані згідно з ч. 2 ст. 15 КК України закінченим замахом на крадіжку середньої тяжкості за ч. 1 ст. 185 КК України, щодо якої допускається укладення угоди згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України.

Внаслідок визнання обвинуваченим розміру шкоди у вартісному вираженні майна, що склало предмет злочину, взамін поступок потерпілого, якому повернуте таке майно без пошкоджень його цілісності, в угоді немає жодних домовленостей про порядок і строк відшкодування завданої шкоди та про строк вчинення будь-яких інших дій, які обвинувачений зобов`язався б вчинити на користь потерпілого.

Вивченням особи обвинуваченого з`ясовано, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Таким чином, в укладеній угоді покарання узгоджене з врахуванням характеру і тяжкості обвинувачення та інших обставин на загальних засадах призначення покарання за ст.ст. 1, 65 цього Кодексу, чим визначається відповідність умов угоди інтересам суспільства в охороні прав і свобод людини та громадянина, у невідворотності справедливого покарання в міру своєї вини. Так само, узгоджені вид і міра покарання відповідно до застереження ч. 2 ст. 75 КК України допускають обумовлення в угоді звільнення від відбування покарання з випробуванням, а домовленості сторін угоди з цього приводу, маючи фактичне підґрунтя, відповідають суспільним інтересам ресоціалізації засуджених за допомогою, виключно, суспільно корисної праці, соціально-виховної роботи і громадського впливу.

Суд, перевіривши законність угоди, за стійким внутрішнім переконанням вважає за можливе її затвердити з ухваленням цього вироку, оскільки в судовому засіданні не встановлені обставини, які тому перешкоджали б відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв`язуючи питання про вид і міру покарання одночасно із затвердженням угоди про примирення, суд, керуючись правосвідомістю, з урахуванням ступеня тяжкості злочину та відомостей про особу винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити узгоджене сторонами угоди покарання. На виконання ч. 3 ст. 75 КК України суду належить визначити тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинуваченого.

Витрати на проведення експертизи згідно з ст. 124 КПК України належить покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України,
ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену ОСОБА_5 27 грудня 2014 року угоду про примирення з Державним підприємством «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст.185 КК України під страхом скасування цього вироку протягом п`яти років давності притягнення до кримінальної відповідальності з призначенням судового розгляду в загальному порядку на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_5 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчинені замаху за ч. 2 ст. 15 КК України на передбачену в ч. 1 ст. 185 КК України крадіжку з призначенням узгодженого покарання в один рік позбавлення волі, від відбування якого згідно ст. 75 КК України звільнити під умовою, що він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази:

ресору автомобіля «КрАЗ», передану на зберігання під розписку ОСОБА_7 , вважати повернутими у законне володіння ДП ФУДЦТС «Ліски» за належністю;

протоколи допитів свідків та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

З віднесенням на рахунок обвинуваченої процесуальних витрат стягнути з ОСОБА_5 на користь держави на розрахунковий рахунок 0004, відкритий УДКС в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська () в ГУДКС України у Дніпропетровській області (МФО 805012), 393 гривні 60 копійок з призначенням платежу: «за послуги НДЕКЦ, висновок експерта № 4304-14 від 23.12.2014».

Вирок набирає законної сили із плином 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, протягом яких підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги потерпілим і обвинуваченим з підстав порушення порядку розгляду угоди і призначення неузгодженого покарання, а так само прокурором виключно з підстав затвердження угоди, яка не підлягає укладенню в рамках цього кримінального провадження. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору негайно.
Головуючий