07.08.2015 Справа № 756/1277/15-к
№ 1-кп/756/194/15
В И Р О К

іменем України

07 серпня 2015 року Оболонський районний суд м.Києва

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_4 ,

представника потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження №0010680 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Корюківка Чернігівської обл., громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
встановив:
26.11.2014 року, близько 10 год. 05 хв., за адресою: м.Київ, вул. Дніпроводська, 8, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Дніпроводської, зі сторони вул.Вишгородської, в напрямку вул. Богатирської в місті Києві, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, чим грубо порушив пункти 1.5. та 2.3 б) ПДР України, наближаючись до нерегульованого наземного пішохідного переходу, на якому на той час перебував пішохід, який переходив проїзну частину з ліва на право відносно руху автомобіля, не зменшив швидкість та не зупинився, чим порушив п.18.1. ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, з ліва на право відносно руху автомобіля марки «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 .
В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (згідно висновку судово - медичної експертизи № 2322/е від 23.12.2014-12.01.2015 року) у вигляді закритої травми грудної клітки: переломи 6-8 ребер по заднє-пахвинній лінії справа (зі зміщенням уламків); закритої травми правої гомілки: уламковий перелом епіметафізу правої великогомілкової кістки; уламковий перелом голівки правої малогомілкової кістки (зі зміщенням уламків).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав частково, та пояснив суду, що він 26.11.2014 року, приблизно о 10 год. 05 хв. керував автомобілем марки «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частинівул.Дніпроводської, 8 в м.Києві. Погодні умови були наступними: мінусова температура, градусів 6, середина дороги була мокрою, а ближче до бровки була ожеледиця, ближче до тротуару - засніжена. На пішохідному переході, біля краю переходу, він помітив жінку і, знаходячись ще перед переходом почав гальмувати. Так як дорога була слизька, машина не мала змоги зупинитись. Він також вживав заходи для уникнення зіткнення. Зіткнення відбулось лівою частиною автомобіля. На лобовому склі зверху пішла невелика тріщина та розбилось дзеркало. Зупинився він після зіткнення вже за переходом, одразу після чого він пішов до потерпілої та викликав швидку. Потім він викликав міліцію. Пізніше приїхала швидка допомога, яка забрала потерпілу. Потім він направився на судово-медичну експертизу, а ввечері приїхав в лікарню до потерпілої, зустрівся з її родичами, та відразу віддав частину грошей дочці потерпілої для лікування останньої. У вчиненому він щиро розкаюється та просить його суворо не наказувати. Цивільний позов потерпілої він визнає частково, оскільки вважає завищеними позовні вимоги останньої.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 26 листопада 2014 року, близько 10 години вона переходила пішохідний перехід по вул. Дніпроводській в м.Києві. В той час, коли вона була на середині переходу, на неї лівою частиною автомобіля здійснив наїзд ОСОБА_7 . До наїзду він 23 метри гальмував, а після наїзду протягнув її на 5 метрів. Після удару вона втратила свідомість. Обвинувачений надав 4500 грн. на її лікування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що 26 листопада 2014р., близько 9 год. 50 хв., по вул. Дніпроводській, 8 в м.Києві, вона побачила як на дорозі збили жінку. Вказана жінка йшла по нерегульованому пішохідному переходу, і майже дійшла до половини дороги, коли її збила машина та протягнула приблизно 3-4 метра. Перейти дорогу швидко було неможливо, оскільки дорога була вологою та перед самим пішохідним переходом було слизько. Так, як вона водій та періодично сідає за кермо, їй здалось, що швидкість машини була приблизно під 100 км/год. Автомобіль почав гальмувати за метр до зупинки, а зупинився за переходом. Водій вийшов з машини і почав телефонувати, але телефонував не в швидку і не в міліцію, а до знайомих. Швидку допомогу викликав хлопець, який стояв на зупинці, а вона викликала міліцію. Потерпілу вона знає наглядно, оскільки бачила її неодноразово на зупинці, але дружніх відносин в них немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_4 її мати. 26 листопада 2014 р. вона вийшла в магазин і побачила ОСОБА_4 , яку збив автомобіль, і остання була без свідомості. Прийшла в свідомість вона тільки в лікарні. Її мати працювала до 73 років, була самостійною. По дорозі вона також йшла самостійно. З матір`ю вона зустрічалася раз в два тижні, могла привести продуктів, щось допомогти, а так в принципі мати була повністю самостійною людиною. Після ДТП її мати самостійно не може ані рухатись, ані поїсти. 2 місяці її мати була повністю лежачою, так як в неї були зламані ребра та переламана права нога. Це доставило багато клопотів. Коли пройшло 2,5 місяці після ДТП, в її матері повністю атрофувалися руки та ноги, і коли її мати намагались ставити, в неї все тряслось, та вона не могла навіть зробити крок, так як їй віддавало в ребра, які були зламані. Після ДТП її життя суттєво змінилося. В перший день після ДТП обвинувачений дав 4500 грн. на лікування її матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що з потерпілою ОСОБА_4 вона знайома багато років та перебуває в дружніх стосунках, так як вони проживають в сусідніх домах. До ДТП потерпіла жила одна, та була повністю самостійною, жила як звичайна людина. Після ДТП потерпіла проживає у своєї доньки та її спосіб життя повністю змінився.

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 2322/е від 23.12.2014-12.01.2015 року, аналіз наданої медичної документації на їм`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дає підстави зробити наступні висновки.

Передусім потрібно звернути увагу на наступному:

- п. 1.2 „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних»;

- п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів».

Так, під час первинно відомого звернення 26.11.2014р. о 10 год. 02 хв. за медичною допомогою, у ОСОБА_4 були виявлені такі тілесні ушкодження:

а) закрита травма грудної клітки: переломи 6-8 ребер по заднє-пахвинній лінії справа (зі зміщенням уламків);

б) закрита травма правої гомілки: уламковий перелом епіметафізу правої великогомілкової кістки; уламковий перелом голівки правої малогомілкової кістки (зі зміщенням уламків).

Характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися від дії (внаслідок ударів-співударянь) тупих твердих предметів, у строк, вказаний у описовій частині Постанови, тобто, 26.11.2014р., внаслідок автомобільної травми - зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього контакті.
Рентгенологічні дані свідчать про порушення анатомічної цілісності кісток правої гомілки та ребер (наявність переломів зі зміщенням уламків тощо). У звичайному клінічному перебігу відновлення порушеної анатомічної цілісності вказаних кісток (ребер у тому числі) та функції правої ноги і грудної клітки потребує строк понад 21 добу (мінімально обґрунтовані строки іммобілізації травмованої ділянки для забезпечення відновлення порушеної анатомічної цілісності обчислюються від 8-10 тижнів), які віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальновизнаного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, кожне з тілесних ушкоджень, вказаних у п. п. а), б) даних Підсумків, відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, відповідно п. п. 2.2.1 ./в та 4.6. Правил.
Діагнози, які були встановлені ОСОБА_4 під час її звернення за медичною допомогою 26.11.2014р. - закрита черепно-мозкова травма; закрита травма живота достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені (опис неврологічного статусу фактично лише у день госпіталізації не дає можливості судити про ті, чи інші функціональні порушення, які повинні спостерігатися при тій чи іншій формі черепно-мозкової травми, зокрема, струсі головного мозку; відсутність опису функціональних порушень органів черевної порожнини). З урахуванням вищевикладеного, відповідно п. 4.13.1 Правил слід утриматися від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів.
Дані токсикологічного дослідження крові від 26.11.2014р. свідчать про те, що на момент забору крові для проведення цього дослідження ОСОБА_4 була твереза.
Якщо вважати, що забір крові був здійснений одразу при госпіталізації 26.11.2014р. о 11год. 00хв., тоді можна стверджувати, що і на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.11.2014р. близько 10.05 год., вона, також, була твереза.
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 688/ат від 20.01.2015 року:
- Відповісти на питання, з якою швидкістю рухався автомобіль марки «Рено Кліо», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , безпосередньо перед утворенням ДТП з урахуванням наявної слідової інформації, не представляється можливим.
- В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , повинен був керуватися вимогами пунктів 18.1 ПДР України.
- В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , шляхом виконання вимог пункту 18.1 ПДР України, мав технічну можливість уникнути даної ДТП.
- В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України.
- Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , вимогам пункту 18.1 ПДР України.
Під час руху ОСОБА_7 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. і введені в дію з 01.01.2002 р., зокрема пунктів:
- п. 1.5. ПДР України - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
- п. 2.3. б) ПДР України - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
- п. 18.1. ПДР України Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 п. 1.5., 2.3. б) та 18.1., Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
З дослідженої в судовому засіданні схеми пригоди вбачається, що частина дороги на місці пригоди на час ДТП була вкрита сніговим покривом, а також зафіксовано розташування автомобіля «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно дослідженої фототаблиці до протоколу ОМП ДТП від 26.11.2014р., вбачається, що внаслідок наїзду на пішохода утворилось пошкодження переднього лівого дзеркала заднього виду автомобіля «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 .
Показання обвинуваченого в частині заперечення своєї вини, суд розцінює як обраний спосіб захисту від обвинувачення з метою ухилитися від відповідальності й уникнути покарання, оскільки вони суперечливі та не відповідають встановленим по справі обставинам, спростовуються наведеними вище доказами.

Суд вважає достовірними наведені вище показання потерпілої та свідків, оскільки вони детальні, логічні та узгоджуються, як між собою, так і з іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, посилання обвинуваченого, що він виконав вимоги п.п.1.5., 2.3. б) та 18.1. Правил дорожнього руху України, оскільки завчасно зменшив швидкість, наближаючись до пішохідного переходу, суд не приймає до уваги, так як останні спростовуються показаннями свідка ОСОБА_8 , яка суду показала, що як водію, їй здалось, що швидкість машини обвинуваченого була приблизно під 100 км/год., та вказаний автомобіль почав гальмувати за метр до зупинки.

Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що безпосередньою причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.1.5., 2.3. б) та 18.1. Правил дорожнього руху України.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про наявність / відсутність обставин, що пом`якшують покарання, суд бере до уваги, в тому числі, той факт, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину визнав частково, а тому своїми показаннями не сприяв швидкому встановленню дійсних обставин справи. Крім того, внаслідок викладеного, а також з показань обвинуваченого в суді вбачається, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків і не розкаявся у скоєному, а тому суд приходить до висновку про те, що така обставина, що пом`якшує покарання, як щире каяття у скоєному, відсутня. При цьому, суд враховує, що обвинувачений добровільно частково відшкодував потерпілій завдані злочином збитки, а саме відшкодував витрати на її лікування в сумі 4500 грн.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України, не виявлено.

На підставі викладеного, з урахуванням думки потерпілої, тяжкості спричинених злочином наслідків, особи обвинуваченого, який офіційно не працює, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме часткового визнання своєї вини, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі тому, що це покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Але, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив злочин вперше, з урахуванням характеризуючих матеріалів, та часткового відшкодування завданих злочином збитків, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі без відбування покарання, та вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Вирішуючи питання про додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що з досліджених в судовому засіданні матеріалів (т.1 а.с.60) вбачається, що відносно обвинуваченого 11.08.2014р. складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255грн. Однак, враховуючи, що більше до адміністративної, чи кримінальної відповідальності за порушення ПДР обвинувачений не притягувався, зважаючи, що з дослідженої в судовому засіданні характеристики (т.1 а.с. 135) вбачається, що з серпня місяця 2014 р. ОСОБА_7 , маючи певний доступ до відповідного транспортного засобу, займається перевезенням гуманітарної допомоги бійцям ЗСУ та бійцям добровольчих батальйонів безпосередньо в зону АТО, маючи певні водійські навички в умовах екстремального водіння авто, іноді навчає бійців та учасників АТО безпечному водінню транспортних засобів в непередбачуваних та небезпечних умовах, та був змушений покинути колишнє місце роботи через те, що часто виконує перевезення гуманітарної допомоги бійцям ЗСУ та бійцям добровольчих батальйонів безпосередньо в зону АТО, виконує поїздки в різні регіони країни з метою збору та доставки гуманітарної допомоги бійцям АТО та їх сім`ям, а також враховуючи показання ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні, про неможливість подальшого відшкодування завданих потерпілій збитків в разі позбавлення права керувати транспортними засобами, суд вважає необхідним не застосовувати до ОСОБА_7 передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання по цивільному позову потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_11 про відшкодування заподіяної їй матеріальної, моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу та судового збору, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, в тому числі, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями), джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Згідно ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст.5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів терміном дії з 30.05.2014р. по 29.05.2015 року включно, забезпечена відповідальність осіб перед потерпілими за участю керованого ОСОБА_7 автомобіля марки «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 .
Договір страхування укладений з дотриманням вимог ст.ст.979-982, 985, 999 ЦК України і страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 гривень.

Згідно з п.23.1 ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий- фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до положень п.24.1 ст.24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Розмір витрат, які просить стягнути потерпіла - цивільний позивач на її лікування в сумі 6 995 грн. 15 коп., не перевищує ліміту відповідальності страховика.

Однак, потерпілою - цивільним позивачем не заявлено цивільний позов до страховика, та вона просить стягнути з ОСОБА_7 6 995 грн. 15 коп. матеріальної шкоди.

Враховуючи, що вимоги потерпілої - цивільного позивача в цій частині не ґрунтуються на чинному законодавстві, її позов в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої - цивільного позивача в частині стягнення на її користь з ОСОБА_7 200 000 грн. моральної шкоди, суд враховує, що згідно вимог ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Крім цього, згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено неправомірність дій ОСОБА_7 відносно потерпілої - цивільного позивача у справі ОСОБА_4 внаслідок порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, моральна шкода доведена дослідженими доказами по справі, зокрема показаннями потерпілої, висновками експертиз, іншими матеріалами справи. А тому, залежно від характеру кримінального правопорушення, фактичних обставин здійснення дорожньо-транспортної пригоди, ступеню вини обвинуваченого, його матеріального стану, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої у зв`язку з отриманим ушкодженням, значним погіршенням можливостей потерпілої, порушенням життєвих зв`язків, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, на підставі положень вказаних нормативно-правових актів, суд вважає, що внаслідок кримінального правопорушення діями ОСОБА_7 потерпілій заподіяно моральну шкоду в розмірі 75 000 грн.

Поряд з цим, згідно ст.26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав
ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Враховуючи, що цивільним позивачем у справі потерпілою ОСОБА_4 не заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди до страховика, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду з вирахуванням визначених Законом 5% ліміту (5000 грн.).

Вирішуючи цивільний позов потерпілої - цивільного позивача в частині стягнення на її користь з ОСОБА_7 витрат на правову допомогу, суд враховує положення ст. 79 ЦПК України, згідно якої витрати на правову допомогу включаються до судових витрат. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої присуджено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, враховуючи, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 1650 грн. підтверджується наданою довідкою №3115 від 30.01.2015р., суд вважає за необхідне задовольнити вимоги потерпілої в цій частині.
Крім того, керуючись ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від 8 липня 2011 p.,суд вважає необхідним задовольнити вимоги потерпілої про стягнення з ОСОБА_7 судового збору.
При цьому, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

засудив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_4 про відшкодування завданої їй матеріальної, моральної шкоди, витрат на правову допомогу а також судового збору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 70000 грн. (сімдесят тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, 1650 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 114,70 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, а всього 71764, 70 грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 983 грн. 84 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1