Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа №11-а-1062 2010 року Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія-ч.3 ст.186 КК України Доповідач у 2-ій інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого: Осетрова В.І.

Суддів: Кадегроб А.І., Борща В.С. З участю прокурора Фомічової І.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Устинівського районного суду від 27 липня 2010 року, яким ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, неодруженого, спів мешкає, непрацюючого, раніше не судимого, ІНФОРМАЦІЯ_4,

засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 940 (девятсот сорок) гривень 00 копійок матеріальної шкоди.

Суд визнав винним ОСОБА_3 в скоєні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із проникненням у житло, вчиненні умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у звязку з виконанням цим працівником службових обовязків за наступних обставин.

ОСОБА_3 06 грудня 2008 року близько 23.30 години, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою викрадення чужого майна, проник до домоволодіння ОСОБА_4, яке розташоване по вул. Набережній в с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області. Незаконно знаходячись в домоволодінні ОСОБА_4, після відмови добровільно віддати ОСОБА_3 будь-які цінні речі, ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 відкрито викрав телевізор марки LG 21FC2RG., чим завдав потерпілій шкоду на суму 1006, 50 грн.

Крім того, 07 грудня 2008 року за повідомленням ОСОБА_4 про відкрите викрадення у неї телевізору ОСОБА_3 на місце події виїхала слідчо-оперативна група Устинівського РВ УМВС України в Кіровоградській області в складі дізнавача Устинівського РВ УМВС ОСОБА_5, дільничного інспектора міліції ОСОБА_6 та відповідального від керівництва по райвідділу начальника СКР Устинівського РВ УМВС ОСОБА_7 Близько 14.30 години біля домоволодіння ОСОБА_4 в с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області працівники міліції опитували ОСОБА_4 про можливе місце перерубування ОСОБА_3, в цей час до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_3, який був у стані алкогольного спяніння, та почав споритися із нею щодо факту викрадення телевізору та висловлювати образи в її бік. Дізнавач Устинівського РВ УМВС в Кіровоградській області капітан міліції ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3, що він є працівником міліції, предявив своє службове посвідчення, наказав ОСОБА_3 припинити ображати ОСОБА_4, та запропонував прослідувати до службового автомобіля для зясування обставин щодо викрадення телевізора. ОСОБА_3 достовірно знаючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронних органів - дізнавачем Устинівського РВ УМВС України в області, його вимога є законною, на дану пропозицію відмовив та умисно, свідомо, наніс удар головою в обличчя дізнавачу Устинівського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_5, при цьому спричинив тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 24 від 27.01.2009 року мають ознаки легких тілесних ушкоджень. У звязку з цим, відповідно до ст. 13-14 Закону України «Про міліцію» працівники Устинівського РВ УМВС України в області застосували до ОСОБА_3 фізичну силу, що виразилась у використанні ними прийому рукопашного бою загин руки за спину, з подальшим переведенням у позицію лежачи, та доставили ОСОБА_3 до Устинівського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 та в доповненнях до неї просить скасувати вирок, так як всі докази не відповідають матеріалам справи. Він злочинів не скоював. Докази його винності спростовуються показами його співмешканки ОСОБА_8 та її доньки ОСОБА_9 В копії журналу реєстрації злочинів Устинівського РВВС вказано, що повідомлення про злочин надійшло 7.12.2010 року о 8 год. 40 хв. і що злочин скоєно невідомою особою. В ксерокопії гарантійного талону телевізора відсутній підпис власника, модифікація телевізора та його технічні дані. Покази працівників міліції ставляться під сумнів показами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 міняв свої покази. Справа відносно нього порушена особою, яка підлягала відводу. Протокол попереднього судового розгляду повинен був фіксируватись технічними засобами.

Заслухавши доповідача, думку прокурора вважавшого, що вирок законний та обґрунтований, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню.

Винність засудженого в скоєні грабежу підтверджується доказами добутими досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні: показаннями потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, малолітнього свідка ОСОБА_15, свідка ОСОБА_12, свідка ОСОБА_16, неповнолітнього свідка ОСОБА_10, свідка ОСОБА_17, - протоколом очної ставки від 23.01.2009 р. між підсудним та ОСОБА_4 (а.с. 94-103 т. 2), висновком незалежної товарознавчої експертизи № В-310 від 09.04.2010 р. (а.с. 54-55 т.)

Той факт, що у потерпілої був телевізор марки LG підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_17, малолітнього свідка ОСОБА_4 О,Л. завіреною копією гарантійного талону від 19.07.2007 року (а.с. 10 т. 1), згідно якого техніка торгівельної марки LG була придбана 19.07.2007 року в магазині «Будівельник» у СПД фізичної особи підприємця ОСОБА_18 за 940 грн.;

Факт, що 6 грудня 2008 року телевізора не стало і був пошкоджений ДВД програвач підтверджується показами потерпілої, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_5, малолітнього свідка ОСОБА_15, неповнолітнього свідка ОСОБА_10

Показання свідка ОСОБА_8, яка є співмешканкою засудженого, про те, що засуджений в день скоєння грабежу о 22 год. був дома і спав суд вірно не взяв до уваги, так як вона є заінтересованою особою і її показання спростовуються оголошеними в судовому засідання показаннями свідків ОСОБА_19. Г.О., ОСОБА_20 (а.с. 45-46 т. 1), ОСОБА_21 (а.с. 56 т. 1), в яких останні підтвердили факт вживання ОСОБА_3 06.12.2008 року алкогольних напоїв та те, що ОСОБА_3 пішов з їх компанії десь о 22-00 годині.

Суд також вірно не взяв до уваги показання неповнолітнього свідка ОСОБА_9 доньки ОСОБА_8, так як вона не могла назвати дату коли її вітчим прийшов до дому о 22 годині і вона є заінтересованою особою.

Свідок ОСОБА_12 не міняв свої показання.

Неповнолітній свідок ОСОБА_10 підтвердив наявність телевізора у потерпілої раніше і те, що потерпіла 6.12.2008 року біля 23 годин плакала і розповіла йому і ОСОБА_13 про те, що Немитченко щойно забрав телевізор, але він не бачив як ОСОБА_3 виїжджав на мотоциклі з двору потерпілої, а казав про це раніше на прохання потерпілої.

Засуджений на досудовому слідстві змінював свої показання, не визнаючи, то визнаючи свою вину (т.4 а.с.72) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. На судовому слідстві знов змінив покази та заявив, що вину не визнає. До показань підсудного, в яких він не визнає себе винним, суд вірно поставився як до способу захисту, тому що вони суперечать вищевказаним доказам по справі і оцінив їх критично.

Винність засудженого в скоєні умисного заподіяння працівнику правоохоронного

органу ОСОБА_5 тілесних ушкоджень підтверджується доказами добутими досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні: показаннями потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_4,свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_22 (а.с. 82-83, 155-156 т. 2), ОСОБА_23, (а.с. 84-85 т. 2), висновком судово-медичної експертизи № 24 від 27.01.2009 р. (а.с. 181 т. 2), згідно якого у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, які могли виникнути 07.12.2008 року, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; висновком судово-медичної експертизи № 29 від 12.02.2009 р. (а.с. 201-202 т. 2), протоколом очної ставки від 23.01.2009 р. між засудженим та ОСОБА_7 (а.с. 88-93 т. 2), протоколом очної ставки від 23.01.2009 р. між засудженим та ОСОБА_4 (а.с. 94-103 т. 2), протоколом очної ставки від 24.01.2009 р. між засудженим та ОСОБА_6 (а.с. 104-106 т. 2), протоколом очної ставки від 24.01.2009 р. між засудженим та ОСОБА_13 (а.с. 107-109 т. 2), протоколом очної ставки від 24.01.2009 р. між засудженим та ОСОБА_5 (а.с. 110-113 т. 2), протоколом очної ставки від 03.02.2009 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (а.с. 133-135 т. 2), протоколом очної ставки від 03.02.2009 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (а.с. 136-139 т. 2), протоколом очної ставки від 03.02.2009 р. між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 (а.с. 140-142 т. 2), протоколом очної ставки від 14.02.2009 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_24 (а.с. 161-164 т. 2);

- постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.01.2009 року (а.с. 167 - 169 т. 2) відносно працівників міліції за фактами зловживання владою, перевищення службових повноважень при затриманні ОСОБА_3;

- нарядом слідчо-оперативної групи та патруля Устинівського РВ УМВС від 07.12.2008 року (а.с. 173 т. 2), згідно якого ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 входили до слідчо-оперативної групи та патруля Устинівського РВ УМВС у вищевказаний день були при виконанні своїх службових обовязків;

- графіком чергування слідчо-оперативної групи та патрулювання особового складу Устинівського РВ УМВС на грудень 2008 року (а.с. 174 т. 2), згідно якого 07.12.2008 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у вищевказаний день були при виконанні своїх службових обовязків та чергували;

- витягом з наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області № 435 о/с від 06.12.2007 року (а.с. 50 т. 2), згідно якого ОСОБА_5 був призначений дізнавачем Устинівського РВ УМВС;

протоколами відтворення обстановки та обставин події від 07.04.2010 р. (а.с. 33-37 т. 4), зі свідком ОСОБА_12, від 07.04.2010 р. (а.с. 36-42 т. 4), з потерпілим ОСОБА_5, від 07.04.2010 р. (а.с. 43-47 т. 4), з потерпілою ОСОБА_4

Суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу, а тілесні ушкодження 07.12.2008 року він отримав у звязку з виконанням свої службових обовязків.

Засуджений на досудовому слідстві змінював свої показання, не визнаючи, то визнаючи свою вину (т.2 а.с.192, т.4 а.с. 72) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. На судовому слідстві знов змінив покази та заявив, що вину не визнає. Показання засудженого, в яких він не визнає себе винним, суд вірно оцінив як спосіб захисту, тому що вони суперечать вищевказаним доказам по справі..

Суд вірно віднісся до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_24 про те, що вони бачили як працівники міліції били засудженого критично, оскільки вони суперечать показанням інших свідків у справі, потерпілих та вищенаведеним доказам, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, ОСОБА_24 не бачив початку події, а ОСОБА_10 неодноразово змінював показання в цій справі за епізодом по факту відкритого викрадення 06.12.2008 р. майна ОСОБА_4 (а.с. 30 т. 1; а.с. 69-70 т. 1), а 07.04.2010 року разом із законним представником відмовились брати участь у слідчій дії та покинули місце проведення відтворення обстановки та обставин події.

Те, що в ксерокопії гарантійного талону на телевізор відсутній підпис власника не є доказом того, що телевізор не належав потерпілій. Кримінальна справа відносно нього порушена законно і даних про те, що особа яка порушила її підлягала відводу в справі немає. Даних про те, що протокол попереднього судового розгляду повинен був фіксуватись технічними засобами в справі немає.

Дійсно в копії журналу реєстрації злочинів Устинівського РВВС вказано, що повідомлення від потерпілої про злочин надійшло 7.12.2010 року і злочин скоєно невідомою особою (т.2 а.с.34), що свідчить про неналежне виконанні своїх службових обовязків працівниками міліції.

Постанова районного суду від 14 грудня 2009 року, якою справа повернута на додаткове розслідування та ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 9 лютого 2010 року додатковим досудовим розслідуванням виконані за виключенням того, що встановити визнано неможливим.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у звязку з виконанням цим працівником службових обовязків.

Призначаючи засудженому ОСОБА_3 покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання,

Засуджений вчинив тяжкий та середньої тяжкості злочини, вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, не працює.

Обставин, що помякшують покарання не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочинів у стані алкогольного спяніння.

З урахуванням викладеного суд обґрунтовано прийшов до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення засудженого та попередження нових злочинів повинно бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі і призначив покарання згідно зі скоєним.

При таких обставинах колегія суддів не знаходить підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення , а вирок Устинівського районного суду від 27 липня 2010 року відносно ОСОБА_3 залишити без зміни.

Судді: