Справа № 1- 13208
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2008
року Деснянський районний суд м.
Чернігова в складі:

головуючого судді - Воронцової
С.В.,

при секретарі - Остапенко О.В.,
Осовицькій А.М.,

за участю прокурора - Домашенка
О.В.,

захисника -ОСОБА_7,

потерпілого - ОСОБА_2.,

цивільного позивача - ОСОБА_4,

представників цивільних
відповідачів - ОСОБА_6., Крюкова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Чернігові справу за обвинуваченням

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця с.Волинка Сосницького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з
середньою освітою, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину,
працюючого водієм ПП ОСОБА_5, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1,

в скоєнні злочину, передбаченого
ст.286 ч.2 КК України ,

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2006 року о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_1, керуючи
автомобілем марки "Рено-Мажор"
, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався в м.Чернігові по вул.
Проектна зі сторони вул. Бойова в
напрямку вул.1-го Травня.

Рухаючись в зазначеному напрямку ,
ОСОБА_1. проявив неуважність, своєчасно не вжив безпечних заходів для зменшення
швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, не витримав безпечної
дистанції та скоїв зіткнення з задньою частиною автомобіля «Опель-Омега» д.н.з.НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись в попутному напрямку з лівим показником
повороту зупинився для надання дороги зустрічному транспорту. Від удару в задню
частину автомобіль «Опель-Омега» д.н.з.НОМЕР_2 виїхав на зустрічну смугу руху ,
де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Опель-Омега» д.н.з.НОМЕР_3 під
керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався
у зустрічному напрямку руху.

В результаті ДТП водію
автомобіля «Опель-Омега» д.н.з.НОМЕР_2
ОСОБА_2були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознаками стійкої втрати
працездатності.

В даній дорожній обстановці водій
ОСОБА_1. грубо порушив вимоги п.п.1.5,12.1,12.3,13.1 Правил дорожнього руху .

Порушення ним вимог
п.п.12.1,12.3,13.1 Правил дорожнього
руху стало причиною та умовою настання події дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні допитаний по пред"явленому
обвинуваченню за
ст.286 ч.1 КК України підсудний ОСОБА_1.
визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину повністю та показав що рухався
зі швидкістю 40 кмгод на автомобілі «Рено-Мажор» по вул.Бойова в напрямку
вул.Рокосовського, в той час коли він доїхав до вул.Проектної , виїхав
автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2., він загальмував щоб його пропустити ,
останній об»їжджав автобус та зупинився, він не встиг зупинитись бо була
невелика дистанція, в результаті чого відбулось зіткнення, так склалися
обставини що він не зміг уникнути ДТП, оскільки не витримав дистанцію, про що
жалкує. В скоєному кається. Погодився з
постановою прокурора про зміну
обвинувачення за ст.286 ч.2 КК України та просив звільнити його від покарання
на підставі Закону України «Про амністію».Просив не позбавляти його прав
оскільки він працює водієм, має на утриманні малолітню дитину, онкохвору
дружину яка в даний час проходить лікування з проведенням оперативного
втручання , престарілу матір і являється єдиним годувальником сім»ї.

Потерпілий ОСОБА_2. в судовому засіданні показав що він
виїхав на автомобілі марки «Опель-Омега» д.н.зНОМЕР_2, власником якого є його
дружина, з дому по вул. Лісній, та рухався з вул. Грибоєдова на вул.Київська а
потім по вул. Бойовій, повернув направо, справа в нього був автобус, він
перестроївся в правий ряд , оскільки йому було необхідно зайти в магазин
«Вена», він почав всіх пропускати, після чого відчув удар та побачив решітку,
йому стало погано, він забрав свій сполєр , а після того як на місце ДТП
приїхала карета швидкої допомоги, його доставили до лікарні. З приводу
отриманих тілесних ушкоджень він проходив тривале стаціонарне та амбулаторне
лікування, додаткове харчування йому не призначалось. Після проходження
лікування, в січні 2007 року була
встановлена 2-а група інвалідності , після чого через рік рішенням МСЕК йому
встановили 3-ю групу інвалідності. В зв»язку з чим він утримує пенсію , яка
вираховується із доходу отриманого ним
за час роботи на радіо - приладному заводі в період з 1983-1988 роки.
Однак, оскільки він являється єдиним годувальником сім»ї, в складі якої є
інваліди, був змушений продовжувати свою діяльність щоб утримувати членів своєї
родини. З метою відшкодування заподіяних збитків на лікування, втраченого
доходу і відсотка працездатності та моральної шкоди він звертався в страхову
кампанію, а оскільки шкода заподіяна злочином йому не відшкодована , він подав
до суду позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заявив що
надав суду та страховій кампанії всі необхідні докази для вирішення заявлених
ним позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі на загальну суму 99.961
грн..(а.с.218-224.т.2,а.с.64-66 т.3) Просив суд про застосування до підсудного
не суворого покарання.

Цивільний позивач ОСОБА_4 в судовому
засіданні показала, що являється дружиною потерпілого та власницею
транспортного засобу яким він керував під час ДТП. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний їй автомобіль ,
страховою компанією їй булли відшкодовані збитки в частині пошкодження
транспортного засобу, однак несвоєчасно, вважає що нею були надані всі необхідні
документи для відшкодування шкоди. Зазначила що залишкова вартість її
автомобіля складає 5756 грн., з дозволу страхової компанії транспортний засіб
вона продала, на час проведення експертизи при проведенні якої з її дозволу був присутній її син , вона погодилась з її
висновками, оскільки в даний час вона з нею не згодна, то вважає що має право заявити на
відшкодування більшу суму ніж зазначена в висновку. Оскільки страховою
компанією несвоєчасно здійснені страхові виплати , то з неї підлягають стягненню
також пеня та сума інфляції, так як винність підсудного була підтверджена
постановою слідства. Підтримала свої позовні вимоги про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 22 306 грн.(а.с.194-198 т.2)
та наполягала на тому що всі необхідні докази для вирішення її позовних вимог
по суті , які грунтуються на вимогах ЦК
України та ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів», вона надала. Погодилась з позицією
потерпілого щодо призначення підсудному не суворого покарання.

Представник цивільного відповідача
ОСОБА_5- власника джерела підвищеної небезпеки з яким підсудний перебуває в
трудових відносинах, ОСОБА_6. показав , що їх працівник - водій ОСОБА_1. вчинив
ДТП. Після цього вони попросили останнього відвідати потерпілого в лікарні та
повідомити його що їх транспортний засіб застрахований і всі необхідні виплати
йому будуть здійснені. Однак потім вони дізнались що справа про адміністративне
правопорушення закрита та порушено кримінальну справу. Вони з суттю та сумою
позову не згодні, оскільки на їх підтвердження потерпілим не надано необхідних
доказів, оскільки сума втраченого доходу вирахувана не з чистого доходу , який мав потерпілий до ДТП
, а обсяг виручки останнього, про що він надав суду довідку складається з суми чистого доходу та витрат
понесених ним на виробництво, що не є підставою для нарахування суми збитків
понесених ним в з»язку з втратою доходу та працездатності. Заявлені суми
позовних вимог протирічать формулі
обрахунку. В зв»язку з чим просив залишити позовні вимоги потерпілого та
цивільного позивача без розгляду для
вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в
порядку цивільного судочинства та звільнити підсудного ОСОБА_1. від покарання
по амністії.

Представник цивільного відповідача
ВАТ «Страхова компанія «Універсальна»» - Крюков І.В. в судовому засіданні
показав що страхова компанія не заперечує факту відшкодування потерплому
заподіяних збитків, однак вважає що його позовні вимоги підлягають залишенню
без розгляду оскільки на їх підтвердження останнім не надано відповідних
доказів. Страховою кампанією при наданні чеків на лікування були здійсненні
відповідні виплати, вартість проведення діагностики стягненню не підлягає ,
оскільки відсутні дані про оплату вказаних послуг, а відшкодування благодійних
внесків ,законом не передбачено. Підстав для стягнення вартості харчування
потерпілого немає, оскільки прокурором заявлено позов до підсудного про
стягнення з нього затрат витрачених державою за час перебування останнього на
стаціонарному лікуванні ,що включає в себе також вартість харчування, доказів
того що потерпілому призначалось додаткове харчування немає. Окрім того ,
оскільки потерпілим на вимогу страхової кампанії не надані відповідні докази
про чистий дохід до ДТП та з огляду на твердження останнього що він продовжує,
не дивлячись на інвалідність, виконувати свої трудові обов»язки , страхова
компанія позбавлена можливості розрахувати втрачені доходи в з»язку з
неможливістю потерпілим займатись попередньою діяльністю та шкоду пов»язану з
втратою відсотка працездатності, норма на яку посилається позивач в свої
позовній заяві стосується питання про
відшкодування затрат пов»язаних з втратою працездатності осіб що перебувають з
власником в трудових відносинах та
виконували трудові обов»язки , і не поширюються на дані правовідносини.
Стосовно позову цивільного позивача,
вважає що він задоволенню не підлягає, оскільки їй після винесення
постанови суду про застосування амністії до підсудного, без урахування того що
рішення не набуло чинності були сплачені заподіяні збитки , окрім того остання
звернулась з проханням до страхової компанії про надання дозволу на реалізацію
транспортного засобу і продала його. Оскільки рішення суду про визнання ОСОБА_1
винним не має , у страхової компанії не було законних підстав для відшкодування
збитків , тому строки страхового відшкодування ними не пропущені, що виключає
стягнення пені. Вирішення питання про відшкодування моральної шкоди знаходиться
в компетенції суду. Просив залишити заявлені позовні вимоги без розгляду та
надати потерпілому та цивільному позивачу можливість вирішити вказані питання в
цивільному порядку.

Свідок ОСОБА_3в судовому засіданні
показав що 14.09.2006 року о 10.30 годині рухався на власному автомобілі
«Опель-Омега» д.н.з.НОМЕР_3 з вул.1-го Травня на вул. Проектну в напрямку
вул.Бойової, день був ясний та сонячний ,розвити велику швидкість було
неможливо , поблизу магазина «Вена»,
його пропускав інший транспортний засіб, в цей час великий автомобіль здійснив
наїзд на транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2., а той в свою чергу наїхав
на його автомобіль. В цьому місці відсутній знак «поворот направо», є розмітка
, знак що дозволяє рух наліво та прямо. Стверджував що водій ОСОБА_1. приймав
заходи до гальмування, але вони були недостатніми для уникнення ДТП, його
транспортний засіб також зазнав механічних ушкоджень.

Згідно з висновком судово-медичної
експертизи за №985 у потерпілого мались середнього ступеню тілесні ушкодження ,
які могли виникнути при ДТП 14.09.2006
року.(а.с.25т.1)

Відповідно до висновку
комісійної судово-медичної експертизи за
№180 від 27.07.2007 року слідує що у потерпілого мають місце наслідки поєднаної
краніо - цервікальної травми з забоєм головного мозку та травмою шийного
відділу хребта з порушенням функції ІІ ступеню, що відносяться до категорії
тяжких, за ознакою стійкої втрати загальної працездатності 33% та стійкої
втрати професійної працездатності - 45% .(т.2 а.с.16-18)

Викладене обвинувачення , окрім
вищезазначених доказів підтверджується наступним:

- Матеріалами
огляду місця дорожньо-транспортної пригоди ,що мала місце 14.09.2006 року о 10.30
в м.Чернігові по вул.Проектна,8 .(а.с.5-10 т.1);

- Протоколами
огляду і перевірки технічного стану транспортних засобів.(а.с.11-12 т.1);

- Висновком транспортно - трасологічної експертизи від 25.12.2006 року
щодо визначення місця контакту транспортних засобів в момент ДТП та фотоілюстрацією до нього.(а.с.75-81 т.1)

Проаналізувавши зібрані по справі та дослідженні в судовому
засіданні докази в повному обсязі, суд
приходить до висновку , що обвинувачення
яке пред»явлене пісудному органом досудового слідства та змінене
прокурором у відповідності з вимогами ст.277 КПК України знайшло своє підтвердження в судовому
засіданні в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд
знаходить що дії ОСОБА_1. , які
виразились в порушенні Правил дорожнього руху , що спричинило заподіяння
потерпілому ОСОБА_2. тяжких тілесних ушкоджень ,підлягають кваліфікації за
ст.286 ч.2 КК України.
Вирішуючи питання про призначення підсудному покарання суд керується
вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз»ясненнями Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.10.2003 року
"Про практику призначення судами кримінального покарання" та виходить
із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації
покарання.

При вирішенні питання про призначення
підсудному ОСОБА_1 міри покарання суд
враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину , що
характеризується необережною формою вини,
особу підсудного , що вперше притягується до кримінальної відповідальності
, позитивно характеризується, приймає до
уваги його сімейні обставини ,те що він
має на утриманні малолітню дитину, тяжкохвору дружину, престарілу матір, що суд розцінєю як пом"якшуючі покарання
обставини та щире каяття останнього в скоєному злочині, за відсутністю такої , що його обтяжує , і вважає за можливе призначити
йому покарання в вигляді
позбавлення волі, згідно
мінімальної межі санкції статті ,що йому інкримінується.

З урахуванням даних про особу
підсудного що працює водієм , є єдиним
працездатним членом сім»ї, утримує неповнолітню дитину, тяжкохвору дружину та
матір похилого віку, не має інших джерел доходу , проживає з сім»єю в
гуртожитку, з врахуванням думки потерпілих які просили суд про застосування до
нього не суворої міри покарання, суд вважає за можливе не застосовувати до
підсудного додаткову міру покарання в вигляді позбавлення права керувати всіма
видами транспортних засобів .

Приймаючи до уваги ступінь
суспільної небезпеки та обставини вчиненого злочину , дані про особу
підсудного, наявність пом»яшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_1. можливе без ізоляції
його від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування
покарання з випробуванням на підставі
ст. 75 КК України, встановивши іспитовий термін.

Суд відповідно до вимог ст.76 п.3 КК
України вважає за необхідне покласти на
ОСОБА_1. обов"язок
повідомляти органи КВІ про зміну місця
проживання.

Приймаючи до уваги що ОСОБА_1. вперше
притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину з необережності за який передбачено
покарання менш суворе ніж позбавлення волі на строк не більше десяти років ,який вчинив до набрання Законом
України “Про амністію” від 19.04.2007 року чинності (09.06.2007 року), має неповнолітню дитину
2003 року народження , амністія раніше
до нього не застосовувалась, не заперечує проти застосування до нього амністії,
суд вважає, що клопотання підсудного про
звільнення його від покарання згідно акту амністії підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.14 ч.2
вказаного Закону , амністія не звільняє винну особу від обов»язку відшкодувати
заподіяну злочином шкоду, який покладено вироком або рішенням суду.

Судові витрати по справі в сумі 247
грн. 86 коп. на проведення НД ЕКЦ при
УМВС України в Чернігівській області трасологічної експертизи підлягають
стягненню з підсудного на користь держави в повному обсязі.

Суд знаходить ,що позов прокурора
про відшкодування затрат на лікування потерпілого в умовах стаціонару в сумі
617 грн.40 коп. обгрунтований , підтверджується необхідними доказами та
підлягає задоволенню та стягненню з підсудного в повному обсязі.

При вирішенні питання про позовні
вимоги потерпілого та цивільного позивача суд виходить із норм ст.ст.28,50-52
КПК України ст.22-23, 1172,1187-1188,1192-1194,1198 ЦК України та вимог Закону
України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів», керується роз»ясненнями Постанов Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини
проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту а також про адміністративні правопорушення»,
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,
«Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди , заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого
майна» .

Суд знаходить що позов цивільного
позивача ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає з
наступних підстав. Згідно експертного висновку за №Т-1368 від 19 грудня 2006
року слідує що ринкова вартість автомобіля належного останній на момент ДТП
складала 18266,96 грн., із них вартість придатних до використання залишків
автомобіля складає 5766,76 грн. Пошкоджений автомобіль вказаною вартістю
позивачка з продала, 12445,20 грн. в тому числі половину франшизи та вартість
понесених нею затрат на проведення авто - товарознавчого дослідження страховою
кампанією їй було сплачено після
винесення Деснянським районним судом м.Чернігова постанови про звільнення підсудного від
кримінальної відповідальності згідно акту амністії від 23.08.2007 року, що чинності
не набрала та була скасована ухвалою апеляційного суду Чернігівської області
від 25.10.2007 року. Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України відшкодування шкоди
, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки , завдана одній особі
з вини іншої особи , відшкодовується винною особою. А відповідно до вимог ст.2
КК України особа вважається невинуватою доки її вину не буде доведено в
законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Застосування до
зазначених правовідносин ст.1187 ЦК України є невірним.За таких підстав суд
вважає що строки виконання правових
зобов»язань страховою компанією не
пропущені і підстав для стягнення пені та неустойки немає. Окрім того зазначеними
нормами закону стягнення суми інфляції не передбачено.

Що стосується позовних вимог
цивільного позивача про стягнення на її користь моральної шкоди то суд вважає
що вказані вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст.23
п.п.4,2 ЦК України, цивільний позивач ОСОБА_4 має право на відшкодування
моральної шкоди яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала в
результаті пошкодження належного їй транспортного засобу а також у душевних
стражданнях яких вона зазнала в результаті того що з вини підсудного її
чоловіку ОСОБА_2. були заподіянні тілесні ушкодження. Вирішення питання про
стягнення моральної шкоди з інших підстав ,що зазначені нею в позовній заяві на
а.с. 197 т.2 не передбачено нормами закону. При
визначенні суми заподіяної останній моральної шкоди суд враховує обсяг
та характер моральних страждань що зазнала вона з огляду на пошкодження
належного їй транспортного засобу в результаті ДТП , в результаті якого отримав
тілесні ушкодження її чоловік , виходить із засад законності, виваженості, справедливості і гуманності і
вважає що її позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 3000 грн., з яких
1275 грн. відповідно до ст.22.3 Закону
України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів» підлягають стягненню з страхової
компанії, решта - 1725 грн. з власника джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи із вимог ст.28 КПК України , згідно яких позовні
вимоги можуть бути подані до початку судового слідства, клопотання потерпілого ОСОБА_2. подані до
суду вже в ході судового слідства зі
зміною підстав та суми відшкодування моральної шкоди розгляду не підлягають,
про що раніше останньому було роз»яснено
ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25.10.2007 року. (т.3 а.с.
64-66,т.2.а.с.164-168)

В своїй позовній заяві про стягнення
матеріальної шкоди потерпілий ставить
питання про стягнення зі страхової компанії
на його користь витрат на ліки, вартості
харчування, витрат на діагностику,
сум відшкодування внаслідок втрати 45 %
професійної працездатності, суми втраченого заробітку ,пені ,суми
інфляції за час прострочення платежів та моральної шкоди всього на загальну
суму 89961 грн., окрім того - з власника джерела підвищеної небезпеки -10 000
грн. моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.ст.22,23 ЦК України потерпілий має
право на відшкодування реальних збитків які він поніс в з»язку з заподіянням
шкоди його здоров»ю та упущеної вигоди, та на відшкодування моральної шкоди ,
яка виразилась у фізичному болю та стражданнях , яких він зазнав в результаті ушкодження
здоров»я що потягло інвалідність. Відповідно до вимог ст.24 Закону України «
Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», у зв»язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обгрунтованні витрати, які пов»язані з доставкою, розміщенням ,
утриманням , діагностикою , лікуванням та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров»я , медичним піклуванням , лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів які повинні бути підтверджені
документально відповідним медичним закладом. Матеріалами справи встановлено що
страховою кампанією після винесення Деснянським районним судом м.Чернігова
постанови про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності згідно
акту амністії від 23.08.2007 року, що чинності не набрала та була скасована
ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25.10.2007 року, йому було
сплачено вартість витрат які він поніс на придбання ліків на загальну суму 754
грн.15 коп..Додаткових доказів на придбання ліків потерпілим надано не було,
окрім того в наданих ним матеріалах, доказів того що він направлявся лікарем по
місцю проходження лікування в інші
медичні заклади для проходження діагностування немає,
відсутні також дані про сплату вказаних послуг. В досліджених судом доказах
відсутні дані про те що потерпілому під час проходження лікування було
рекомендоване додаткове харчування та відсутні з цього приводу розрахунки та
докази його оплати. За таких обставин позовні
вимоги потерпілого про відшкодування затрат на ліки , діагностику та
харчування задоволенню не підлягають. Статтею 25 вказаного Закону зазначається
що відшкодуванню підлягають не отримані доходи за підтверджений відділом
охорони час втрати працездатності, яка для осіб що забезпечують себе роботою
самостійно , обраховується як різниця між доходом за попередній період до ДТП
та доходом отриманим в період коли особа була непрацездатна, у зв»язку з
стійкою втратою працездатності, відповідно до ст.26 Закону потерпілому
відшкодовуються доходи не отримані ним у результаті стійкої втрати
працездатності (інвалідності), яка не відшкодовується за рахунок іншого
обов»язкового виду страхування. При проведенні зазначених розрахунків
потерпілий виходив із 45%, в той час як висновком судово-медичної експертизи
відсоток стійкої втрати загальної працездатності становить -33, а професійної -
45%. Потерпілим на підтвердження зазначених
вимог була надана довідка про доходи від заняття підприємницькою
діяльністю щодо обсягу виручки товарів (робіт,послуг).Згідно
діючих норм податкового законодавства , вона складається із витрат на
виробництво та чистого доходу що є різницею між валовим доходом та
документально підтвердженими витратами ,пов»язаними з отриманням доходу.
Вказані дані особою -підприємцем що перебуває на спрощеній системі
оподаткування зазначаються в декларації про доходи, які щоквартально подаються до ДПІ за місцем реєстрації СПД. Відповідно
до ст.35.2 Закону України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів», перелік документів
що надаються страховій компанії для виплати заподіяних збитків не є вичерпним
,що дає право страхувальнику для вирішення питання про розмір збитків вимагати
наряду з зазначеними в законі документами, інші докази які мають значення для
вирішення вказаного питання. Однак потерпілий ОСОБА_2. в порушення вказаної
норми та вимог ст.50 ч.3 КПК України документи на підтвердження отримання
чистого доходу що передував події злочину не надав, окрім того останній
заперечував проти витребування доказів що мають значення для вирішення
вказаного питання із фонду загально-обов»язкового державного соціального
страхування стосовно його доходу та перевірки можливого відшкодування таких
затрат за рахунок іншого обов»язкового виду страхування. Обов»язок по доведенню
своїх позовних вимог лежить на потерпілому який визнаний органом досудового
слідства і цивільним позивачем. Суд вирішує питання по заявленому позову в
межах наданих доказів. Оскільки належних доказів на підтвердження заявлених ним
позовних вимог потерпілий не надав, суд вважає за необхідне з метою
забезпечення права останнього звернутись з позовом про відшкодування шкоди пов»заної з тимчасовою втратою
працездатності та шкоди пов»язаної із стійкою втратою працездатності в порядку
цивільного судочинства , залишити вказані вимоги без розгляду. З тих підстав що вказані цивільно-правові відносини регулюються
нормами ст. 1188 ЦК України а не ст.1187 ЦК України , що передбачає відшкодування шкоди потерпілому
після встановлення вини особи у її заподіянні , рішення суду на яке посилається
потерпілий в своєму позові скасоване , а вина особи встановлюється лише
обвинувальним вироком суду , законних підстав для нарахування неустойки та пені
немає. Окрім того відсутні правові підстави для нарахування інфляції в зв»яку з
простроченням відшкодування шкоди.

При вирішення питання про
відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.23 ЦК України та наданих
потерпілим доказів, та вважає що він має право на відшкодування моральної шкоди
в частині -з підстави заподіяння шкоди його здоров»ю передбаченої п.1 ч.2
вказаної статті , оскільки решта зазначених ним в позові підстав не знайшли
свого документального підтвердження .

При визначенні розміру заподіяної
моральної шкоди , суд враховує характер та обсяг моральних страждань що зазнав потерпілий в результаті дорожньо -
транспортної пригоди, тяжкість заподіяних йому тілесних ушкоджень, тривалість
лікування та відновлювального періоду , час та зусилля необхідні йому для
відновлення попереднього стану, виходить із засад законності, розумності,
виваженості та справедливості і вважає що позовні вимоги потерпілого підлягають
частковому задоволенню в сумі 8550 грн., з яких 2550 грн. підлягають стягненню
з страхової компанії решта - 6000 грн. з власника джерела підвищеної
небезпеки.

Міру запобіжного заходу щодо
підсудного ОСОБА_1.- залишити попередньо обрану
- підписку про невиїзд.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 323,
324 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину
передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання в вигляді 3
(трьох ) років позбавлення волі без
призначення йому додаткового покарання в вигляді позбавлення права керувати всіма видами
транспортних засобів .

Відповідно до ст.ст. 75,76 п.3 КК України
звільнити ОСОБА_1. від покарання , якщо він протягом 1 (одного)
року іспитового строку не вчинить нового злочину та буде повідомляти органи КВІ
про зміну місця проживання.

Звільнити ОСОБА_1 від призначеного
основного покарання на підставі ст. 1 п.
“б” Закону України “Про амністію” від
19.04. 2007 року.

Позов прокурора задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1. на користь
фінансового відділу Чернігівської
міської ради 617 грн. 40 коп. затрат на
лікування потерпілого ОСОБА_2. в умовах
стаціонарного лікувального закладу.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_2. та
цивільного позивача ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_2. про
відшкодування шкоди пов»заної з
тимчасовою втратою працездатності та шкоди пов»язаної із стійкою втратою
працездатності , залишити без розгляду.

Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути на користь потерпілого
ОСОБА_2 8550 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди із них : 2550 грн. з
ВАТ «Страхова компанія «Універсальна»» та 6000 грн. з власника джерела підвищеної
небезпеки ОСОБА_5

Стягнути на користь цивільного
позивачаОСОБА_43000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди із них : 1275
грн. з ВАТ «Страхова компанія «Універсальна»» та 1725 грн. з власника джерела
підвищеної небезпеки - ОСОБА_5

Стягнути з ОСОБА_1. на
користь держави судові витрати по справі в сумі 247 грн. 86 коп. на проведення
НД ЕКЦ при УМВС України в Чернігівській
області трасологічної експертизи .

Міру запобіжного заходу щодо
засудженого ОСОБА_1. до набрання вироком
законної сили залишити попередню-підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб з моменту його
проголошення.

Суддя