Ухвала

іменем україни

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002055, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 1 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 1 вересня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі з доповненнями захисник просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень. Посилається на ту обставину, що у засудженого був відсутній умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, які виникли від падіння та удару головою об бетонну поверхню. Крім того, вказує, що ОСОБА_2 не вчиняв хуліганства, оскільки діяв не з мотивів явної неповаги до суспільства, а з метою захисту ОСОБА_3 та в межах необхідної оборони. Крім того, захисник посилається на порушення ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_2, оскільки покарання, призначене судом, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

У запереченнях на касаційну скаргу законний представник потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який заперечував проти касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_2 засуджено за те, що він 25.05.2013 року, приблизно о 15 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, поблизу бульв. Вінтера в м. Запоріжжі, маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, діючи з хуліганських спонукань та у групі з ОСОБА_3, кримінальне провадження щодо якого закрито у зв'язку із звільненням від кримінальної відповідальності, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно пристали до неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4, почали принижувати їх честь та гідність, висловлюватися нецензурною лайкою. Під час хуліганських дій ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 удар кулаком в область лівої скроні, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_6 удар кулаком в область обличчя від якого останній впав на бетонну поверхню.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи, внаслідок чого останній впав на бетонну поверхню та один удар ногою в область підборіддя.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_6 було спричинено легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров'я, потерпілому ОСОБА_4 - легке тілесне ушкодження.

Крім того, внаслідок дій ОСОБА_2, потерпілому ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження у виді закритого лінійного перелому соскоподібного відростка лівої скроневої кістки з забоєм головного мозку легкої ступені, з ушкодженням лівої барабанної перетинки і з кровотечею в барабанну порожнину, із зниженням слуху на ліве вухо, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, зроблені судом на підставі доказів, які, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, були досліджені і перевірені під час розгляду справи.

Зокрема, суд виходив з показань як самого засудженого, який підтвердив факт нанесення ударів потерпілим; ОСОБА_3, кримінальне провадження щодо якого закрите у зв'язку із звільненням від кримінальної відповідальності, і який підтвердив фактичні обставини, встановлені судом; потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_6, які чітко та послідовно пояснювали про обставини вчинення щодо них злочину, роль та ступінь участі кожного із засуджених у його вчиненні; письмових доказів по справі, в тому числі даних, що містяться у висновках судово - медичних експертиз, тощо.

Доводи захисника про ту обставину, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України є безпідставними, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, судом було вірно встановлено, що дії ОСОБА_2 вчинялись у громадському місці, у присутності свідків, супроводжувались особливою зухвалістю, яка виразилась у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілим, у тому числі потерпілому ОСОБА_4, якому засуджений повторно наніс удар вже після його падіння.

Судом першої та апеляційної інстанцій перевірялися доводи засудженого та його захисника про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у межах необхідної або уявної оборони і свого підтвердження не знайшли.

Крім того, судами було вірно взято до уваги ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2013 року, якою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України у зв'язку із зміною обстановки, оскільки вказаний злочин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 учинено групою осіб.

У той же час, заслуговують на увагу доводи захисника про ту обставину, що судом першої та апеляційної інстанції, в порушення вимог закону, не було належним чином перевірено наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, визнаючи ОСОБА_2 винуватим у злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції послався на дані, які містяться у висновку судово - медичної експертизи № 4852Д від 13 грудня 2013 року, згідно яких спричинені ОСОБА_4 тілесні ушкодження - закритий лінійний перелом соскоподібного відростка лівої скроневої кістки з забоєм головного мозку легкої ступені, з ушкодженням лівої барабанної перетинки і з кровотечею в барабанну порожнину, зі зниженням слуху на ліве вухо» - кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя. Рана під нижньою губою кваліфікується як легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров'я. Садно в області правої гомілки, слідом загоєння якої є виявлена ділянка шкіри з синюшно-рожевої поверхнею, - кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Всі ушкодження утворились від дії тупих предметів. ОСОБА_4 заподіяно не менше трьох травматичних впливів. Утворення всіх вищезазначених тілесних ушкоджень в область голови в результаті однократного нанесення йому удару рукою виключається. Не виключається утворення всіх вищевказаних тілесних ушкоджень в результаті нанесення йому удару кулаком в область обличчя з подальшим падінням на тупий предмет ( ґрунт, бетонний майданчик, бордюр).

Судом не було дано належної оцінки даним вказаного висновку та не враховано роз'яснення, викладені у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи» згідно яких, у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків свої дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб'єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Перевіряючи доводи захисника в цій частині апеляційної скарги та спростовуючи їх, апеляційний суд послався на ту обставину, що ОСОБА_4 було нанесено не менш трьох ударів, останній коли потерпілий знаходився на землі, що свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_2 на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень з грубим порушенням громадського порядку.

При цьому, апеляційним судом не дано оцінки даним висновку додаткової судово-медичної експертизи від № 4852Д від 13 грудня 2013 року, згідно якої утворення всіх вищевказаних у висновку тілесних ушкоджень, які кваліфікуються як тяжкі, в результаті однократного нанесення потерпілому удару рукою з подальшим падінням на тупий предмет ( ґрунт, бетонний майданчик, бордюр) виключається.

Крім того, апеляційним судом не було дано будь - якої відповіді на доводи захисника у апеляційній скарзі про істотне порушення судом першої інстанції ст.ст. 22, 23 КПК України під час проведення судового слідства, а саме в частині доказів, які безпосередньо не досліджувалися в процесі розгляду справи(показання свідків, письмові докази) і які були покладені в основу обвинувального вироку.

У відповідності до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Судом апеляційної інстанції зазначені вимоги виконані не були, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та підставою для скасування оскаржуваної ухвали з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, який необхідно провести у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9