Справа № 455/912/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/498/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000153 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с.Галівка Старосамбірського р-ну Львівської області, яка проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої

за ч.1 ст.125, ч.1 ст.15 ч.2 ст.146 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Угри Городоцького р-ну Львівської області, який проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч.1 ст.125, ч.1 ст.15 ч.2 ст.146 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

за ч.1 ст.125, ч.1 ст.15 ч.2 ст.146 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

за ч.1 ст.125, ч.1 ст.15 ч.2 ст.146 КК України,

з участю прокурорів: ОСОБА_12 та ОСОБА_13
захисника - адвоката ОСОБА_14

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, та призначено покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн,

за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки та покладенням відповідно до п.п.2,4 ст.76 КК України обов`язків.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, та призначено покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн,

за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідно до п.п.2,4 ст.76 КК України обов`язків.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, та призначено покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн,

за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідно до п.п.2,4 ст.76 КК України обов`язків.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, та призначено покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн,

за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідно до п.п.2,4 ст.76 КК України обов`язків.

Вирішено питання з речовими доказами.

На вирок суду захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій покликається, на те, що судом необ`єктивно та однобічно проведено розгляд справи, а обставини, які суд вважає встановленими не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи. Так у вироку суд не вказує позицію сторони захисту та не зазначає з яких підстав не бере покази обвинувачених до уваги, та якими доказами спростовуються їх пояснення. А саме пояснення ОСОБА_8 про те, що інші обвинувачені просто її підвезли до подвір`я хати, де знаходилася її дочка та вона сама пішла туди, однак на її крик обвинувачені вибігли з автомобіля, підтримали усі обвинувачені, крім того, масок в нікого не було, а тим більше наміру викрадати ОСОБА_15 .

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачені заздалегідь, тобто до початку злочину домовилися про спільне вчинення такого, тому покликання суду на те, що злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, не відповідає обставинам справи.

Покликається на те, що в обвинувальному акті обвинуваченим висунуте обвинувачення в замаху на незаконне викрадення малолітньої дитини та умисному заподіянні потерпілим легких тілесних ушкоджень, а згідно вироку суду обвинувачених засуджено за замах на незаконне викрадення людини за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Крім того, судом не вирішено у вироку суду заявлене ним клопотання про недопустимість протоколу огляду місця події від 28.03.2014 року та доказів здобутих під час проведення даної слідчої дії. Характеристика ОСОБА_8 на яку покликається суд у вироці, не є доказами у розумінні ст. 84 КПК України. Протокол одночасного допиту осіб ОСОБА_16 і ОСОБА_8 не може визнаватися доказом, оскільки не був предметом безпосереднього дослідження судом. Під час пред`явлення в судовому засіданні дерев`яних палиць та маски (шкарпетки), обвинувачені та потерпілі ствердили, що палиці не ті, а шкарпетку яка долучена до справи як речовий доказ, на голову не одінеш. Повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри не є доказами, а процесуальним рішенням слідчого. Суд покликається на пояснення свідка ОСОБА_17 , який не допитувався в судовому засіданні, тому не може визнаватися доказом в справі. Враховуючи, що між сім`єю ОСОБА_18 та колишньою невісткою ОСОБА_8 склалися стійкі неприязні стосунки, суд не врахував даних обставин та побудував вирок виключно на показах потерпілих та свідка.

Вважає, що в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що вони вчиняли будь-які дії, спрямовані на викрадення ОСОБА_15 . Щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, то вона не може бути суб`єктом даного злочину, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вона мала намір викрасти свою дочку з мотивів інших ніж піклування про фізичне та психічне здоров`я дочки чи з інших мотивів. Щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, то суд зазначаючи, що вона є організатором даного злочину не кваліфікує її дії за частиною статті 27 КК України та відповідною статтею Особливої частини КК України. Суд зазначаючи, що вона є організатором фактично приходить до висновку, що його вчинено організованою групою, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.146 КК України. Крім того, згідно обвинувального акту, таке обвинувачення їй не інкримінувалося. А оскільки ОСОБА_8 тілесних ушкоджень нікому не завдавала, то даний злочин не вчиняла.

При призначенні покарання судом не враховано вимог ст.68 КК України та призначено ОСОБА_8 покарання вище максимального.

Не зазначено у вироці і того, що обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 частково відшкодовано шкоду в розмірі 2000 грн.

Просить виправдати ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину.

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 27 березня 2014 року, після того як їй об 11 годині разом з державними виконавцями, в її розумінні, не вдалось виконати судове рішення про визначення місця проживання з нею малолітньої дочки ОСОБА_19 , виконання проводилось в с. Грозьово Старосамбірського району Львівської області. Після того обвинувачена з автовокзалу м. Старий Самбір того ж дня о 14-год. зателефонувала до свого знайомого ОСОБА_9 в м. Городок Львівської області і запропонувала взяти із собою, пару хлопців приїхати в м. Старий Самбір по причині, що вона хоче поїхати до своєї дочки. Після 18-00 год. ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 і ОСОБА_11 27 березня 2014 року приїхали в м. Старий Самбір до них в автомобіль підсіла ОСОБА_8 .

О 00 год. 15 хв. 28 березня 2014 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 під`їхали автомобілем марки ВАЗ 2105, до житлового будинку ОСОБА_20 в с. Грозьово Старосамбірського району Львівської області. За попередньою змовою групою осіб, діючи способом небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, обвинувачена ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 надівши на обличчя маски чорного кольору, взявши в руки а саме - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 дерев`яні держаки для мітел зайшли на подвір`я ОСОБА_20 .

ОСОБА_8 направилась до приміщення літньої кухні знаючи, що там знаходиться її малолітня дочка ОСОБА_19 . Піднявши дитину з ліжка, яка була одіта у дитячій білизні, ОСОБА_8 витягла її за руку на подвір`я будинку і потягла за собою в бік сільської дороги до автомобіля ВАЗ 2105. В той час ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 увірвались до житлового будинку де знаходився ОСОБА_21 і його брат ОСОБА_16 та на веранді будинку почали їм наносити тілесні ушкодження дерев`яними держаками. На крик і шум від сутички прибіг босоніж з літної кухні ОСОБА_20 їхній батько і почав їх захищати. Обвинувачені навмисно наносили тілесні ушкодження дерев`яними держаками від мітел потерпілим у різні частини тіла, між ними виникла бійка. Внаслідок чого потерпілий ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження - садна п`ятого пальця правої кисті, садна лівої кисті, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження у вигляді - садна у ділянці лівої брови, синця лівого плеча, синця першого пальця лівої ступні, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до І категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження у вигляді - садна тім`яної ділянки голови справа, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачені не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки малолітню ОСОБА_15 від обвинуваченої ОСОБА_8 відібрав батько малолітньої ОСОБА_16 , який одразу з малолітньою дочкою забіг в приміщення літньої кухні в якому пробув з дочкою до завершення даної події.

Обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , який перебував за кермом автомобіля ВАЗ 2105, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не вдалося втекти і далеко від`їхати від будинковолодіння потерпілих в с. Грозьово Старосамбірського району, оскільки обвинувачені не справились з керуванням і потрапили в кювет.

Заслухавши доповідача, захисника обвинувачених ОСОБА_14 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який частково заперечив апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду, а матеріали провадження направити на новий розгляд в суд першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

При апеляційному розгляді справи встановлено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно до п.1 ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку суду.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що сукупністю зібраних доказів повністю доведено вину обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, а саме вчинення замаху на незаконне викрадення людини за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме умисного легкого тілесного ушкодження.

З мотивів апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 вбачається, що в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що вони вчиняли будь-які дії, спрямовані на викрадення ОСОБА_15 , а ОСОБА_8 не може бути суб`єктом даного злочину, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вона мала намір викрасти свою дочку з мотивів інших ніж піклування про фізичне та психічне здоров`я дочки.

Перевіряючи кваліфікацію дій обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне провадження за цією статтею підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Диспозиція ч.2 ст.146 КК України, за якою обвинувачених визнано винними та засуджено вироком суду першої інстанції, передбачає відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу.

Вироком суду обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винними у вчиненні замаху на незаконне викрадення людини за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.с. 39 Том №3), а саме з копії свідоцтва про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 є її матір`ю.

Згідно матеріалів кримінального провадження (а.с.128-132 Том №1) та долучених захисником ОСОБА_14 під час апеляційного розгляду копій документів, вбачається що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2013 року скасовано ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.07.2013 року та постановлено нову, якою встановлено спосіб та порядок виконання рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16.11.2012 року про визначення місця проживання дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає при батькові ОСОБА_16 в с.Грозьово Старосамбірського р-ну Львівської обл., та передати дитину матері ОСОБА_8 для подальшого з нею проживання.

На цій підставі колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, а саме відсутня об`єктивна сторона складу даного кримінального правопорушення - дія, яку можна було б вважати «викраденням малолітнього».

Враховуючи наведене, в діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, оскільки досудовим слідством не здобуто жодних доказів того, що вони вчиняли дії спрямовані на викрадення дитини.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду з приводу кваліфікації дій обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України є невірними, оскільки досудовим слідством та під час судового розгляду кримінального провадження не здобуто доказів для доведення їх винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених в цій частині підлягають до задоволення, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України підлягає закриттю.

Крім цього, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, є необгрунтованими.

Як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 28.03.2014 року о 00 год. 15 хв., перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_20 , що в с.Грозьово Старосамбірського р-ну Львівської обл., направилась до приміщення літньої кухні знаючи, що там знаходиться її малолітня дочка ОСОБА_19 , піднявши дитину з ліжка, яка була одіта у дитячій білизні, витягла її за руку на подвір`я будинку і потягла за собою в бік сільської дороги до автомобіля ВАЗ 2105.

Оскільки згідно вироку суду ОСОБА_8 ударів нікому не наносила та тілесних ушкоджень не завдавала, то в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме об`єктивна сторона складу даного кримінального правопорушення.

Місцевий суд покликаючись на те, що ОСОБА_8 підлягає кримінальній відповідальності за цією статтею, так як є організатором даного злочину, вийшов за межі пред`явленого їй обвинувачення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в частині її засудження за ч.1 ст.125 КК України підлягає закриттю, а доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 в цій частині до задоволення.

На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.15, ч.2 ст. 146 КК України, призначено остаточне покарання на підставі ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки та покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків, слід скасувати, а провадження щодо неї закрити за відсутністю в її діях складів вказаних кримінальних правопорушень.

Вирок суду першої інстанції в частині визнання винними за ч.1 ст.15, ч.2 ст. 146 КК України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та призначення їм покарання із застосуванням ст.ст. 70, 75, 76 КК України слід скасувати, а провадження щодо них в цій частині закрити за відсутністю в їх діях вказаного кримінального правопорушення.

А тому слід вважати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засудженими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з призначенням покаранням за цією статтею у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.15, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.146 КК України та ОСОБА_11 за ч.2 ст.146 КК України - скасувати, а провадження відносно них закрити за відсутністю в їх діях складу вказаних кримінальних правопорушень.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий-суддя:

Судді: