УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від

08 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від

18 серпня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Княжпіль Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, проживаючого по

АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого: за вироком Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2006 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; за вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 28 листопада 2007 року за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю, постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня

2012 року не відбуту частину покарання на підставі ст. 82 КК замінено на 2 роки 4 місяці 25 днів обмеження волі, звільненого 07 червня 2013 року згідно постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від

30 травня 2013 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 26 днів; за вироком Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2013 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки.

За сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 28 листопада 2007 року і остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_3 судові рішення щодо якого не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними і засуджено за те, вони 15 червня 2014 року, приблизно о 17.00 год. за попередньою змовою на території Крижопільського кооперативного ринку, пошкодили вікно, проникли в магазин «Імперія», звідки таємно викрали належне ОСОБА_4 майно на загальну суму 2 400 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_1 покарання положень ст. 71 КК.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за

ч. 3 ст. 185 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Доводи прокурора про те, що поза увагою апеляційного суду залишилось те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_1 остаточного покарання, не врахував попередній вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 28 листопада 2007 року та не застосував до засудженого положення ст. 71 КК, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_1, враховуючи наявність вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 28 листопада 2007 року, постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від

10 травня 2012 року та постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 травня 2013 року дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення остаточного покарання ОСОБА_1 за сукупністю вироків.

Відсутність посилання на статті 71, 72 КК у резолютивній частині нового вироку, при складанні покарання за кількома вироками, за умов їх правильного застосування, не є таким порушенням кримінального закону, яке тягне за собою безумовне скасування вироку.

Як видно зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду, такі твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність висловлював, прокурор у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд перевіривши матеріали кримінального провадження, обґрунтовано залишив її без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином, з якими погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7