Провадження № 1-кп/331/261/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«08» травня 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, освіта базова загальна середня, офіційно не працевлаштованого сімейний стан не одружений, дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який має судимості:
- 14.02.2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 198 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробування на 2 роки;
- 27.01.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Первомайського районного суду Харківської області від 30.05.2014 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк: 01 рік 04 місяці 16 днів;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , який раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, відповідних висновків для себе не зробив та, після застосування до нього умовно-дострокового звільнення, протягом невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2012 року, знову вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.
Так, 27 березня 2015 року, приблизно о 04 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, вважаючи, що його дії ніким не помічені та, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, проник через відкриті двері до приміщення охорони у підземному переході, що розташований по вулиці Анголенка в м. Запоріжжі, де шляхом вільного доступу, взяв зі столу планшет, що належить ОСОБА_5 , після чого, попрямував до виходу з приміщення.
Надалі, коли ОСОБА_4 знаходився в районі виходу з вказаного приміщення охорони, його злочинні дії були помічені ОСОБА_5 , після чого, ОСОБА_4 , зрозумівши, що його дії набули відкритого характеру, діючи згідно свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, почав тікати з викраденим планшетом в бік вулиці Горького, адже ОСОБА_6 переслідував його. При цьому, ОСОБА_4 , зумів зникнути з місця вчинення злочину з викраденим майном.
В результаті власних злочинних дій ОСОБА_4 відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: планшет «Bravis NP 72» вартістю 1450 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, повністю визнав, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що вказане кримінальне правопорушення він вчинив під впливом раптового умислу при збігу вдалих обставин. Так, 27.03.2015 року приблизно о 04-10 годині, по підземному переходу вулиці Анголенка в м. Запоріжжі, він прямував до ЗГТ «Анголенко». Пересуваючись по переходу, він звернув увагу, що в кімнаті охорони переходу відчинені двері, а в самому приміщенні даної кімнати нікого немає. Тоді він зайшов до приміщення даної кімнати, де побачив на столі планшет. Будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, він взяв зі столу вказаний планшет, після чого, залишивши приміщення кімнати, направився до виходу з переходу. В цей момент потерпілий ОСОБА_5 помітив його злочинні дії та став кричати, вимагаючи їх припинення. Він зрозумів, що його дії набули відкритого характеру, але проігнорував вимогу потерпілого та, утримуючи при собі викрадений планшет побіг у бік трамвайних шляхів, що розташовані по вулиці Горького в м. Запоріжжі, залишивши таким чином місце вчинення злочину. В подальшому викрадений у ОСОБА_5 планшет він заклав до ломбарду, а виручені за нього грошові кошти витратив на власні потреби.
Окрім цього додав, що він усвідомив свою протиправну поведінку, зробив для себе відповідні висновки, визнав цивільний позов потерпілого та має намір відшкодувати потерпілому завдані збитки.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.
Обвинувачений ОСОБА_4 має судимість, яка в установленому законом порядку не знята та не погашена, вчинив інкримінований йому злочин протягом невідбутої частини покарання після застосування до нього умовно-дострокового звільнення за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2012 року, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, не одружений, дітей на утриманні не має, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями сприяв встановленню істини у справі, усвідомив свою протиправну поведінку, зробив відповідні висновки, виявив бажання стати на шлях виправлення, має намір відшкодувати потерпілому завдані матеріальні збитки в повному обсязі.
Обставин, які обтяжують покарання, суд не вбачає.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, за наявності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків та не носило насильницький характер, приймаючи до уваги думку потерпілого, який просить суд призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про остаточне призначення покарання, суд застосовує положення ст. 71 КК України.
Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь суму завданої шкоди в розмірі 700 гривень, спричиненої в результаті злочинних дій, на підставі ч. 1 ст. 61, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку з тим, що завдана шкода на вказану суму обвинуваченим повністю визнана та підтверджена доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2012 року і призначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з 10 квітня 2015 року, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2015 року ( а.п. 29).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 700 (сімсот) гривень.
Речові докази:
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1