Справа
№1-266/2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2007 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Хрипун С.В.

при секретарі Корнелюк М.П.

за
участю прокурора Бистрика О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця та жителя сАДРЕСА_1,
українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працює, має на
утриманні малолітню дочку, 2004 року народження, раніше не судимого, у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08.03.2007 року близько 22 години 30 хвилин в лісосмузі,
неподалік с Личанка
Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 з метою відкритого
викрадення майна, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося в
нанесенні чотирьох ударів долонею правої руки по обличчю громадянки ОСОБА_3.,
спричинивши їй фізичний біль, викрав у неї мобільний телефон марки «Самсунг Е -
380», вартістю 999 грн. з стартовим пакетом «Діджус» вартістю 25 грн. З
викраденим з місця злочину зник, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на
загальну суму 1024 грн.

В судовому засіданні підсудний свою вину у пред»явленому
йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що потерпіла була його
співменканкою протягом двох років і вони мають спільну дитину, дочку ОСОБА_4,
2004 року народження. Близько року разом не проживають. 08.03.2007 року він та
ОСОБА_3. разом святкували свято восьмого березня. Потім після святкування розійшлися
по домівках. Близько 22 години 08.03.2007 року йому зателефонувала ОСОБА_3. і
попросила приїхати до неї додому, він відповів, що вже спить. Через 30 хвилин
вирішив все ж таки вирішив поїхати до ОСОБА_3. Приїхавши до останньої додому,
дізнався, що її там немає, що вона в барі в с Шпитьки. Дуже розізлився, що вона пішла в бар, залишивши
дитину. Приїхавши в с Шпитьки
до бару, зателефонував ОСОБА_3., вона вийшла з подругою. Попросив, щоб вона
сіла в машину, але ОСОБА_3. не хотіла, потім він наполіг на своєму і вона сіла
в автомобіль. Поїхали в сторону с
Личанка. В лісосмузі неподалік від с.Личанка він зупинив автомобіль, вони з
ОСОБА_3. вийшли на вулицю. Виникла сварка і тоді він вдарив долонею правої руки
ОСОБА_3. чотири рази по обличчю, забрав із сумки останньої мобільний телефон,
сів у машину і поїхав до себе додому. Після цього телефон знаходився у нього до
вилучення працівниками міліції.

У
вчиненому чистосердечно розкаюється,
просить суворо його не наказувати.

Крім визнання підсудним своєї вини, його винність у
вчиненні злочину підтверджується іншими доказами, дослідженими в процесі
судового слідства.

Так, потерпіла ОСОБА_3 пояснила суду, що з підсудним
співмешкала близько двох років і вони мають спільну дитину, дочку ОСОБА_4, 2004
року народження. Близько року разом не проживають. 08.03.2007 року вона та
ОСОБА_1. разом святкували свято восьмого березня. Потім після святкування
розійшлися по домівках. Близько 22 години 08.03.2007 року, коли вона
знаходилась з подругами в барі в с
Шпитьки їй зателефонував ОСОБА_1., вона вийшла з бару з подругою ОСОБА_5.
ОСОБА_1. попросив, щоб вона сіла в машину, але вона не хотіла, потім ОСОБА_1.
наполіг на своєму і вона сіла в його автомобіль. Недоїжджаючи до с.Личанка, в
лісосмузі, ОСОБА_1. зупинив автомобіль, сказав, щоб вона вийшла на вулицю.
Потім на вулиці між ними виникла сварка і тоді ОСОБА_1. вдарив її долонею
правої руки чотири рази по обличчю, забрав із сумки мобільний телефон, сів у
машину і поїхав. Після цього вона пішки пішла додому і лягла спати. Викрадений
телефон і стартовий пакет їй

2

повернули працівники
міліції. Претензій до підсудного не має. Просить підсудного суворо не
наказувати.

Винність підсудного у вчиненні злочину також
підтверджується іншими доказами: заявою потерпілої ОСОБА_3. (а.с.З); протоколом
огляду та вилучення від 18.03.2007 року - мобільного телефону марки «Самсунг Е
- 380» та стартового пакету «Діджус» (а.с.18); довідкою про вартість
викраденого майна (а.с.23).

Суд визнає, що підсудний, потерпіла, давали суду правдиві
показання, які підтверджуються іншими, дослідженими в процесі судового слідства
доказами.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази зібрані по
справі, суд визнає, що вина підсудного у вчиненні злочину доказана повністю,
його дії судом кваліфікуються за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення
чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя
чи здоров»я потерпілого.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Обставиною,
що пом»якшує покарання підсудному, суд визнає щире каяття.

Обставин,
що обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

З урахуванням ступеню тяжкості злочину і особи
підсудного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у
лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на
утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_4, 2004 року народження, суд вважає можливим
призначити покарання в межах санкції статті з випробуванням.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.323-324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ч.2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі
на строк чотири роки.

На підставі ст.ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один
рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1
обов»язки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1до вступу вироку в законну
силу залишити підписку про невиїзд.

Речові докази по справі - мобільний телефон марки
«Самсунг Е - 380» та стартовий пакет «Діджус» залишити у користуванні
потерпілої ОСОБА_3.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської
області через Києво-Святошинський районний суд протягом 15 (п»ятнадцяти) діб з
дня його проголошення.