Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Мороза М.А., Гошовської Т.В.,
розглянула у судовому засіданні 5
червня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням
Генерального прокурора України про перегляд вироку судової колегії у
кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 1 грудня 1987 року
щодо ОСОБА_1за нововиявленими обставинами.
Вироком
суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця і жителя м. Павлоград

такого, що не має судимості,

засуджено:

за ч. 1 ст. 101 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 8 років;

за ст. 17, ч. 3 ст. 117 КК України
(1960 р.) до позбавлення волі на 8 років;

за ст. 17, ч. 4 ст. 117 КК України
(1960 р.)до позбавлення волі на 10 років;

за ч. 3 ст. 117 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 12 років;

за ч. 4 ст. 117 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 15 років;

за ч. 2 ст. 118 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 10 років;

за ч. 1 ст. 140 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 1 рік;

за ч. 2 ст. 140 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 3 роки з конфіскацією всього майна, що є особистою
власністю засудженого;

за ст. 210 КК України (1960
р.) до позбавлення волі на 4 роки;

за п.п. “ж”, “з” ст. 93 КК України
(1960 р.) до виняткової міри покарання - розстрілу.

За
сукупність злочинів на підставі ст. 42 КК України (1960 р.), ОСОБА_1призначено покарання - смертна кара -
розстріл з конфіскацією всього майна засудженого.

Ухвалою
судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 лютого
1988 року вирок обласного суду було частково змінено. З вироку виключено
кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 140 КК України.

У
решті цей вирок залишено без зміни.

Як
визнали суди першої та касаційної інстанцій,ОСОБА_1, в період з 1984 - по 1986
роки у м. Павлоград Дніпропетровської області, на ґрунті сексуальної та
моральної розпусти неодноразово нападав на малолітніх і неповнолітніх дівчат із
застосуванням насильства ґвалтував їх і задовольняв статеву пристрасть
неприродним способом, скоював замахи на зґвалтування. Під час нападів вчинив
два умисних вбивства поєднаних із зґвалтуванням, в окремих випадках заподіював
потерпілим легкі та тяжкі тілесні ушкодження, викрадав особисті речі
потерпілих, а також утримував дім розпусти.

Злочини
за вироком суду ОСОБА_1 було вчинено за таких обставин.

1.
9 вересня 1984 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин,ОСОБА_1, проходячи повз
торець будинку № 46 на вул. К. Маркса у м. Павлоград, зустрів раніше не знайому
малолітню ОСОБА_2, 2 квітня 1972 року народження, яку вирішив зґвалтувати.

Порівнявшись
із потерпілою,ОСОБА_1 раптово напав на неї, закривши рота рукою затягнув її у
другій відсік підвалу вказаного будинку. Здавивши органи шиї руками та
скориставшись тим, що потерпіла втратила свідомість, зґвалтував її.

Після
цього заволодів годинником “Чайка” та нижньою білизною потерпілої.

Злочинними
діями ОСОБА_1 ОСОБА_2. були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для
життя у момент їх заподіяння.

2.
15 вересня 1984 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин,ОСОБА_1, зустрівши біля
торцевої частини будинку № 67-а на вул. Інтернаціональній у м. Павлоград
малолітнюОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою зґвалтування раптово напав на потерпілу.
Затиснувши рота рукою та схопивши потерпілу за тулуб, затягнув її у підвальне
приміщення вказаного будинку. Долаючи опір потерпілої здавлював органи шиї
руками, вдарив головою об підлогу.

Заподіявши
Прудкій В. легкі тілесні ушкодження, з незалежних від волі ОСОБА_1 причин,
злочинний намір на зґвалтування потерпілої не було доведено до кінця.

3.
23 вересня 1984 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин,ОСОБА_1, перебуваючи в
саду «Лямбуса» в районі вул. Садовніченко у м. Павлоград, з метою зґвалтування,
раптово напав на неповнолітнюОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ІНФОРМАЦІЯ_3. Закривши
рота рукою, обхопивши тулуб, затягнув потерпілу у камиші. Застосовуючи
насильство (здавлював руками органи шиї), намагався зґвалтуватиОСОБА_4, однак
не довів свій злочинний намір до кінця з незалежних від його волі обставин і
сховався камишах.

Коли
потерпіла залишила місце нападуОСОБА_1 заволодів її речами вартістю 18 рублів.

4.
31 жовтня 1984 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин,ОСОБА_1, перебуваючи на
території бувшого маслозаводу у м. Павлоград, зустрів малолітню ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 і з метою зґвалтування раптово напав на неї. Затиснувши рота
рукою, затягнув потерпілу у закинутий напіврозвалений тунель і здавив органи
шиї руками. Коли ОСОБА_5 втратила свідомістьОСОБА_1 зґвалтував її і задовольнив
статеву пристрасть неприродним способом. Від отриманих тілесних ушкоджень
ОСОБА_5 померла під час зґвалтування.

5.
14 січня 1986 року, приблизно о 18 годині 50 хвилин,ОСОБА_1, зустрів біля школи
№ 6 у м. Павлоград малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 будинку № 2 на вул. Кабака раптово напав на
неї, і затиснувши рота рукою, затягнув потерпілу у лісосмугу на відстань 170 м.
від будинку. Коли внаслідок здавлювання органів шиї руками ОСОБА_6 втратила
свідомість,ОСОБА_1 задовольнив статеву пристрасть неприродним способом і
намагався зґвалтувати її.

Внаслідок
нападу ОСОБА_6 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

6.
13 лютого 1985 року, приблизно о 13 годині,ОСОБА_1, перебуваючи на подвір'ї
будинку № 18 на вул. Ленінградській у м. Павлоград, побачив малолітню ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6. Коли ОСОБА_7
зайшла у під'їзд вказаного будинку,ОСОБА_1 з метою зґвалтування напав на
потерпілу і затягнув її у підвал. Здавлюючи руками органи шиї, зґвалтував
потерпілу, а потім задовольнив статеву пристрасть неприродним способом.

Смерть
ОСОБА_7 настала від механічної асфіксії під час зґвалтування.

7.
2 серпня 1986 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин,ОСОБА_1 перебуваючи на
цвинтарі, що розташований у районі вулиць Фрунзе, Руднева та пров. Дальнього у
с. Сосновка м. Павлоград, побачив неповнолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7. З метою
зґвалтування напав на неї і затиснувши рота рукою відтягнув потерпілу вглиб
цвинтаря. Коли внаслідок здавлювання руками органів шиї потерпіла втратила
свідомість,ОСОБА_1 зґвалтував її. Залишаючи місце злочинуОСОБА_1 заволодів
нижньою білизною потерпілої.

Внаслідок
нападу ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

8.
14 листопада 1986 року, приблизно о 16 годині,ОСОБА_1, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, зустрів по стежці поруч з вул. Залізничною і залізницею
у м. Павлоград малолітню ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. З метою зґвалтуванняОСОБА_1
раптово напав на потерпілу і застосовуючи насильство затягнув її у камиші. Скориставшись
тим, що ОСОБА_9 внаслідок здавлювання органів шиї та занурення голови у воду,
втратила свідомість,ОСОБА_1 зґвалтував потерпілу.

Злочинницькими
діями ОСОБА_1 ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

9.
У період з 13 по 23 серпня 1986 року,ОСОБА_1, який вчинив низку тяжких злочинів
на ґрунті сексуальної та моральної розпусти, організував і утримував у своїй
квартирі АДРЕСА_1 дім розпусти.

Постановою
Пленуму Верховного Суду УРСР від 20 травня 1988 року вирок судової колегії у
кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 1 грудня 1987 року
та ухвалу судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду УРСР від 16
лютого 1988 року щодо ОСОБА_1 в частині засудження його за п.п. “ж”, “з” ст.
93, ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України (1960 р.) за зґвалтування,
задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вбивство ОСОБА_5,
ОСОБА_7, зґвалтування ОСОБА_8 та ОСОБА_9, заподіяння їм тяжких тілесних
ушкоджень, крадіжку особистого майна ОСОБА_8, замах на зґвалтування ОСОБА_6.,
задоволення з нею статевої пристрасті неприродним способом і заподіяння їй
тяжкого тілесного ушкодження - скасовано, а справу направлено на нове
розслідування.

Цією
постановою ОСОБА_1 пом'якшено покарання:

за
ст. 17, ч. 4 ст. 117 КК України (1960 р.) до 8 років позбавлення волі;

за
ч. 4 ст. 117 КК України (1960 р.) до 10 років позбавлення волі;

за
ч. 1 ст. 101 КК України (1960 р.) до 4 років позбавлення волі;

за
ч. 2 ст. 140 КК України (1960 р.) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією
усього майна.

На
підставі ст. 42 КК України (1960 р.), за сукупністю злочинів, передбачених ст.
17, ч. 3 ст. 117, ст. 17, ч. 4 ст. 117, ч. 1 ст. 101, ч. 4 ст.117, ч. 2 ст.
140, ст. 210 КК України (1960 р.) ОСОБА_1 остаточно призначено позбавлення волі
на 10 років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

У
поданні Генерального прокурора України поставлено питання про скасування
судових рішень в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 117 ч. 1 ст. 101, ч. 2
ст. 140 КК УРСР (1960 р.) по епізоду злочинних дій щодо ОСОБА_2, і направлення
справи у цій частині на додаткове розслідування, оскільки при постановленні
рішень суду не були відомі обставини, що доводять неправильність засудження
ОСОБА_1 за вчинення злочинів щодо цієї потерпілої.

Так,
Генеральною прокуратурою України при проведенні розслідування кримінальної
справи щодо ОСОБА_10 від цього обвинуваченого отримано явку з повинною, у якій
він повідомив про обставини зґвалтування ним малолітньої дівчини влітку 1987
року у м. Павлоград, у мікрорайоні новобудов.

Проведеним
розслідуванням нововиявлених обставин, на думку прокурора, зібрано достатньо
даних, що вказують про вчинення злочину щодо ОСОБА_2саме ОСОБА_10 і свідчать
про відсутність об'єктивних доказів винності ОСОБА_1, у вчиненні злочинів щодо
вказаної потерпілої.

Заслухавши
доповідача. прокурора, частково підтримавшого касаційне подання і вважавшого,
що вирок підлягає скасуванню і в частині задоволення цивільного позову
ОСОБА_11, перевіривши матеріали кримінальних справ щодо ОСОБА_1 та розслідування
за ново виявленими обставинами, обговоривши доводи, наведені у поданні, колегія
суддів вважає, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як
убачається зі справи, заступник Генерального прокурора України 21 травня 2007
року призначив розслідування нововиявлених обставин у кримінальній справі щодо
ОСОБА_1, якого було засуджено за ч. 4 ст. 117, ч. 1 ст. 101 та ч. 2 ст. 140 КК
України (1960р.) за вчинення злочинів щодо ОСОБА_2

Головною
причиною проведення розслідування стало те, що ОСОБА_10., який обвинувачується
у вчиненні низки злочинів на території АР Крим, Харківської, Дніпропетровської
та Запорізької областей у період з 1981 по 2005 роки, перебуваючи у
Пологівському райвідділі міліції, звернувся із явкою із повинною від 15 серпня
2005 року. У явці він повідомив, що влітку, приблизно у 1987 році у м.
Павлоград у районі новобудов 5 поверхових будинків, з метою зґвалтування, напав
на незнайому дівчину віком 14-17 років. Застосувавши насилля, затягнув
потерпілу у підвальне приміщення і зґвалтував її. Крім того, він намалював
схему місця вчинення цього злочину.

26
жовтня 2005 року, під час допиту в якості обвинуваченого в іншій справі,
ОСОБА_10. додатково повідомив, що застосовуючи насильство, а саме, здавлюючи
органи шиї вигином руки, затягнув потерпілу у підвальне приміщення будинку.
Скориставшись тим, що потерпіла втратила свідомість, скоїв насильницький
статевий акт у звичайний, а може й у неприродний спосіб.

При
цьому, як ОСОБА_10. повідомив, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння
середнього або вище середнього ступеня, ОСОБА_10. також ствердив, що з місця
злочину забрав нижню білизну та годинник потерпілої.

13
лютого 2006 року при відтворенні обстановки та обставин події у іншій справі
ОСОБА_10. показав і повідомив за яких обставин і у який спосіб він зґвалтував у
підвальному приміщенні на вул. К. Маркса, 46 неповнолітню потерпілу.

Рижков
І., допитаний як свідок 27 квітня 2006 року повідомив, що злочини, за які його
було засуджено, у тому числі й щодо ОСОБА_2він не вчиняв, а визнавальні
показання були дані ним внаслідок застосування до нього незаконних методів
ведення слідства з боку працівників міліції та побиття і насильства іншими
особами.

Після
прийняття рішення про розслідування нововиявлених обставин 21 травня 2007 року
органи розслідування допитали лише трьох свідків - ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14, провели очну ставку між ОСОБА_1 та ОСОБА_13, які практично ніяких
даних на підтвердження заяви ОСОБА_10 не містять.

Потерпіла
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8), будучи допитаною ще до прийняття рішення про
розслідування за нововиявленими обставинами підтвердила свої попередні
показання у справі щодо ОСОБА_1, ствердивши, що нападника не бачила і не може
дати пояснення щодо впізнання ОСОБА_1 у 1984 році.

Докази,
що є у справі ОСОБА_1, зібраними поверховим розслідуванням нововиявлених
обставин даними, на думку колегії суддів, не спростовані і їх недостатньо для
скасування судових рішень.

Посилання
прокурора, як на незаперечний доказ, на висновок експертизи, що тяжкі тілесні
ушкодження заподіяні ОСОБА_2. могли утворитися за обставин вказаних ОСОБА_10
при відтворенні обстановки та обставин події, не є переконливим підтвердженням
слів ОСОБА_10 про вчинення злочинів щодо згаданої особи саме ним. Залишилися
поза увагою слідчих й дані, що містяться у висновках судово-біологічних та
імунологічних експертиз, як щодо ОСОБА_1, так і відносно ОСОБА_10

Докази,
що були зібрані на спростування алібі ОСОБА_1 у його кримінальній справі
проведеним розслідуванням також не спростовані.

Не
враховано й те, що ОСОБА_10. дійсно проживав у м. Павлоград в період з 1982 по
1994 роки і добре знав місто. Оскільки у зазначений період часу у місті було
скоєно низку злочинів щодо малолітніх і неповнолітніх дівчат, то інформація про
резонансні злочини була доступна мешканцям міста.

Крім
того, ставлячи питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 в частині
засудження його за злочини щодо ОСОБА_2, прокурор у поданні не навів, які
слідчі дії необхідно виконати при додатковому розслідуванні.

За
таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що показання ОСОБА_10 про
вчинення ним злочинів щодо ОСОБА_2, які належним чином не підтверджені не є
безспірним і незаперечним доказом того, що саме він вчинив ці злочини, і
одночасно доказом невинуватості ОСОБА_1

Посилання у поданні на те, що повідомлені ОСОБА_10 дані які, як вважає
прокурор, є достатніми, не були відомі суду і потягли за собою прийняття
помилкового рішення, на час розгляду подання не є переконливими і
обґрунтованими і цих підстав не достатньо для скасування судових рішень.

Колегія
суддів звертає увагу й на те, що органи розслідування, маючи дані про те,
щоОСОБА_1 обмовив себе внаслідок застосування до нього фізичного і
психологічного тиску, належним чином не перевірили ці показання, які фактично
так і залишилися лише свідченнями ОСОБА_1 Жоден із причетних до незаконних дій
не притягнутий до відповідальності і тому висновок прокурора про незаконність
засудження вказаної особи, яка себе обмовила, за даних обставин не можна
вважати обґрунтованим.

Керуючись
ст.ст. 395, 296, ч.1 ст. 400-10 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

у задоволенні подання Генерального прокурора України про перегляд судових
рішень за ново виявленими обставинами та скасування вироку судової колегії у
кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 1 грудня 1987 року,
ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду УРСР від 16
лютого 1988 року, постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 20 травня 1988
року в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 117, ч. 1 ст. 101, ч. 2 ст. 140
КК України (1960 р.) по епізоду зґвалтування ОСОБА_2, спричинення їй тяжких
тілесних ушкоджень та крадіжки її майна і направлення справи на додаткове
розслідування - відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Мороз
М.А. Гошовська Т.В.