Справа № 433/120/15-к
Провадження № 11кп/782/39/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши 10 квітня 2015 року у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Луганської області ОСОБА_8 на вирок Троїцького районного суду Луганської області від 12 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, уродженця с. Сославка, Чебоксари, Чувашія, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

засуджено:

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З застосуванням ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, покладено обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ст. 76 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 15 серпня 2014 року, близько 23.00 годині, керуючи автомобілем ЗАЗ-968М д/з НОМЕР_1 з пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , рухаючись по автомобільній дорозі на перехресті при виїзді із с. Воєводське Троїцького району Луганської області, в місці знаходження бетонної опори ЛЕП №74, в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України, у відповідності з якими «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», а також п. 31.1 Правил Дорожнього руху України, у відповідності з якими «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації», допустив виїзд за межі проїзної частини автомобільної дороги, де трапилось зіткнення автомобілю ЗАЗ-968М з деревом, яке знаходилось в кюветі, внаслідок чого пасажир ОСОБА_7 , яка знаходилась на задньому пасажирському сидінні з права отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, критерієм тривалості розладу здоров`я більше як 21 день, пов`язаного з відповідними строками за живлення тканини кісток, а пасажир ОСОБА_9 , котра знаходилась на задньому пасажирському сидінні з ліва, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки в час заподіяння, з якими ОСОБА_9 була доставлена до хірургічного відділення Троїцької ТМО де від отриманих тілесних ушкоджень померла.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 звільнити, згідно з ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами виконувати самостійно. В інший частині вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в резолютивній частині вироку суд, посилаючись на вимоги ст.75 КК України, ухвалив звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців. Однак, відповідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при звільненні особи від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткове покарання, яке підлягає реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку. Прокурор вказує на те, що суд не зазначив від якого саме призначеного покарання звільняє ОСОБА_6 , тим самим звільнив його, як від основного так і додаткового покарання, посилаючись на те, що, у порушення вимог ч.1 ст. 413 КПК України, суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи.

- обвинувачений та потерпіла, якіне заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого та потерпілої, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які прокурором не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені злочину, правильність кваліфікації підтверджується наведеними судом першої інстанції доказами, а саме показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , протоколом огляду місця ДТП, протоколом огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу, висновком судово-медичної експертизи, висновками судової авто-технічної експертизи.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту норми цього Закону вбачається, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалено лише щодо основного покарання.

У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при звільненні особи від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткове покарання, яке підлягає реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

У резолютивній частині вироку після призначення, як основного, так і додаткового покарання, суд зазначив, що звільняє ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.

Таким чином, суд першої інстанції, фактично звільнивши обвинуваченого від відбування основного та додаткового покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 420 КК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого, на підставі ст. 75 КК України від відбування додаткового покарання, підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. ст. 413, 420, 426 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Луганської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Троїцького районного суду Луганської області від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 , скасувати в частині звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік на підставі ст. 75 КК України, та в цій частині ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік виконувати реально.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3