Справа №487/2458/15-к 10.06.2015 10.06.2015 10.06.2015
Провадження: № 11-кп/784/445/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 309 ч. 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0001279 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Центрального району м. Миколаєва ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_6

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2014 року у виді штрафу із самостійним виконанням.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначення покарання відповідно до ст. 71 КК України з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність; вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі; у ході апеляційного розгляду дослідити вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2014 року відносно ОСОБА_6 та квитанцію про сплату штрафу.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
На думку обвинуваченого вироком суду йому призначено занадто суворе покарання. Апелянт вважає, що судом належним чином не оговорена можливість виправлення його без позбавлення волі, не наведено підстав щодо неможливості застосування ст. 75 КК України.

Вказує, що визнав себе винним ще під час проведення досудового слідства, як на досудовому так під час судового слідства давав правдиві показання, у скоєному щиро розкаявся. Зазначає, що скоїв злочин середньої тяжкості, який не носить характер насильницького або такого, що посягає на власність, негативні наслідки відсутні, жодній особі не спричинено шкоди.

Вважає, що судом необгрунтовано зазначено знаходження в стані сп`яніння в якості обставини, яка обтяжує покарання, оскільки такий стан ніяким чином не впливав на скоєння чи відмову від злочину, не є фактором, який провокував скоєння злочину. Вказує на те, що став на шлях виправлення, не уявляє собою загрозу для суспільства, має офіційну постійну роботу та утриманців.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, які встановлені під час судового розгляду, вважає вирок незаконним з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Посилається на те, що ОСОБА_6 останній раз засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн., який він сплатив в той же день, що підтверджується квитанцією ПАТ «Приватбанк».

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2015 року близько 14:30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 1 по вул. Київській в м. Миколаєві, у наглядно знайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_9 придбав ацетильований опій в одноразовому медичному шприці ємністю 2,0 мл, після чого поклав його у праву зовнішню бокову кишеню куртки та зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Того ж дня о 15:00 год. біля будинку № 1 по вул. Лазурній в м. Миколаєві співробітниками міліції Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, ОСОБА_6 був затриманий та доставлений до райвідділу міліції.

В одному зі службових кабінетів райвідділу міліції при проведені особистого огляду в правій зовнішній боковій кишені куртки ОСОБА_6 виявлено медичний шприц об`ємом 2,0 мл, заповнений речовиною коричневого кольору, який він незаконно зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги, вивчивши та дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апелянтів, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині відповідає фактичним обставинам та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які судом перевірені і апелянтами не оспорюються.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 309 ч.2 КК України.

В цій частині вирок суду апелянтами не оскаржується.

Доводи прокурора про те, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України суд 1 інстанції застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню є обгрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.07.2014 року ОСОБА_6 було засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грв., який від сплатив в той же день. Новий злочин він вчинив 10.03.2015 року, тобто після сплати штрафу і обвинувачений ОСОБА_6 вважався таким, який відбув покарання за попереднім вироком.

Отже, Заводський районний суд м. Миколаєва, визнаючи ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 ст. 309 КК України при призначенні йому покарання допустився помилки, призначивши покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування кримінального закону є підставою для зміни судового рішення.

Крім того, апеляційний суд з урахуванням нових обставин, які суттєво впливають на призначення покарання, приходить до висновку про можливість зміни вироку в частині призначеного покарання, про що просить обвинувачений.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є середньої тяжкості, посередню характеристику, щире каяття та визнання вини, а також те, що ОСОБА_6 раніше судимий та скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння.

На думку апеляційного суду, ці обставини, а також те, що обвинувачений з 01 лютого2015 року працював, а з 28 квітня 2015 року офіційно працевлаштувався в ПСП «Володимирівське», 29 квітня 2015 року уклав шлюб з ОСОБА_10 , яка на теперішній час вагітна та перебуває на лікуванні, крім того, обвинувачений доглядає за бабусею 1930 року народження, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України з покладенням обов`язків з числа передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 405,407,409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 309 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного йому за ст. 309 ч.2 КК України у виді 2 років позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти інспекцію про зміну місця проживання відповідно до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

В решті цей вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: