Дата документу Справа № 240/523/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1223/15
Єдиний унікальний № 240/523/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно, в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000259 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівки Олександрівського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий Олександрівським районним судом Донецької області:

- 07.03.2006 року за ст. ст. 317 ч. 1, 309 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 17.10.2009 року за ст. 186 ч. 1 КК України до 150 годин громадських робіт;

- 02.02.2010 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 4 місяців арешту, звільнений 24.05.2010 року за відбуттям строку покарання;

- 30.11.2011 року за ст. 186 ч. 1 КК України до 4 місяців арешту, звільнений 28.03.2012 року за відбуттям строку покарання;

- 07.06.2013 року за ст. ст. 186 ч. 2, 121 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі заступник прокурора Донецької області ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Вказує у скарзі на те, що ОСОБА_6 раніше засуджений вироком від 07.06.2013 року, а кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком вчинив 12.05.2013 року, тобто до постановлення попереднього вироку, а тому останньому повинно бути призначене остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70, а не ч. 1 ст. 71 КК України, як помилково застосовано судом. Крім того, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання, суд не в повній мірі врахував, що останній маючи незняті та непогашені судимості, знову вчинив тяжкий злочин проти власності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, будучи працездатним, суспільно-корисною працею не займається, сім`ю та соціально-сталих зв`язків немає, веде аморальний спосіб життя, а тому призначив надто м`яке покарання.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за оскаржуваним вироком та невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 07.06.2013 року, остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 72 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком від 07.06.2013 року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просили вирок залишити без змін; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 08 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 07.06.2013 року, і остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 14.08.2014 року.

Згідно з вироком, 12 травня 2013 року, близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_6 у приміщенні магазину «Каприз», розташованого у селищі Олександрівка Олександрівського району Донецької області, по вулиці Зарічній, який належить ОСОБА_10 , і в якому остання торгувала, попросив її продати йому продовольчі товари, зокрема спиртні напої. При розрахунку за товари ОСОБА_6 попросив ОСОБА_10 записати ці товари йому в борг, на що остання відмовила, мотивуючи це тим, що не знає його, і стала забирати з прилавку пакет з товарами. У цей час ОСОБА_6 , застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, долонею руки відштовхнув ОСОБА_10 від пакета з товарами на прилавку, після чого умисно, відкрито, з корисливих мотивів у присутності потерпілої, з пакету викрав пляшку горілки «Істинна», ємкістю 0,5 літри, вартістю 33 гривні, і покинув місце скоєння кримінального правопорушення, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 33 гривні.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою обвинуваченого та інших учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин провадження, оскільки вони учасниками судового розгляду не заперечувалися. При цьому обвинуваченому були роз`яснені наслідки недослідження інших доказів, які йому були зрозумілі. Обґрунтованість недослідження доказів не ставиться під сумнів в апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання йому призначається за сукупністю злочинів, за правилами, передбаченими частинами 1 - 3 цієї статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваним вироком при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України судом було враховано покарання, призначене вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 07.06.2013 року, яким його було засуджено до 6 років позбавлення волі.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за який ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком, вчинено ним 12 травня 2013 року, тобто до постановлення вироку Олександрівського районного суду Донецької області від 07.06.2013 року.

За таких обставин при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання суду належало керуватися ч. 4 ст. 70 КК України, яка передбачає призначення покарання за сукупністю злочинів, а не ст. 71 КК України, яка встановлює правила призначення покарання за сукупністю вироків.

Між тим, доводи прокурора про скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку, оскільки ОСОБА_6 , маючи незняті та непогашені судимості, знову вчинив тяжкий злочин, будучи працездатним, суспільно-корисною працею не займається, сім`ю та соціально-сталих зв`язків не має, веде аморальний спосіб життя, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 районним судом було враховано, що останній за місцем проживання характеризується задовільно, щиросердно розкаявся у вчиненому злочині, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що прокурором в апеляційній скарзі не наведено переконливих мотивів, що призначене судом остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді 6 (шести) років 6 місяців позбавлення волі, є явно несправедливим внаслідок м`якості, замість остаточного покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 08 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом кримінального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 08 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 місяців.

У решті вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4