Справа № 1-2/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2011 року
м.Тлумач

Тлумацький районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Гавриш Я.М.

з участю: секретаря Гуцуляк Г.Я.

прокурора Каляндрук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тлумачі
справу про обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Петрилів
Тлумацького району Івано-Франківської
області, жителя АДРЕСА_1, освіта
середня, неодруженого, непрацюючого, не
судимого, гр.України, за ч.1 ст.122 КК
України, -

в с т а н
о в и в :

ОСОБА_1 заподіяв потерпілому
ОСОБА_2 умисне середньої тяжкості
тілесне ушкодження, тобто умисне
ушкодження, яке не є небезпечним для
життя в момент заподіяння , що
спричинило тривалий розлад здоров'я.

Злочин вчинено при наступних
обставинах:

В ніч з 25.09.2007 року на 26.09.2007 року, на
подвір'ї будинку, який знаходиться по
вул. Мартовича в с.Петрилів Тлумацького
району, ОСОБА_1, на грунті неприязних
відносин, які раптово виникли, умисно
наніс ряд ударів ногами та руками в
різні частини тіла потерпілому ОСОБА_2,
чим спричинив останньому тілесні
ушкодження: перелом паростка нижньої
щелепи справа, що згідно висновку
судово-медичної експертизи
відносяться до середнього ступеня
тяжкості, як таких, що викликали
тривалий розлад здоров'я, і не є
небезпечними для життя в момент
спричинення.

В судовому засіданні підсудний
ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого
йому злочину визнав повністю, показав,
що 25.09.2007 року, приблизно з 09.00 год. до 11.00
год., він разом з своїм знайомим ОСОБА_3,
пішов до громадянки на прізвисько
„ОСОБА_5", яка проживає в с.Петрилів
Тлумацького пішли в магазин, де розпили
по 100 г горілки та по пляшці пива. Після
цього розійшлись.

Прийшовши додому, він зайшов району, по
сусідству, для того, щоб полагодити їй
дах та таким чином заробити грошей.
Виконавши роботу, вони з ОСОБА_3
отримали гроші в сумі 50 грн. після чого
з ОСОБА_3 в свою кімнату та сів дивитись
телевізор. Приблизно через годину часу,
до нього прийшов знайомий ОСОБА_2, який
знаходився в стані алкогольного
сп'яніння та запропонував придбати в
нього чоловічі туфлі чорного кольору,
які мав з собою. Він запитав, яку суму
грошей ОСОБА_2 хоче отримати за продаж
туфель, на що той запропонував випити з
ним горілки. Він погодився з
пропозицією та пішов в магазин, де
придбав пляшку горілки ємкістю 0,5 л.
Разом з ОСОБА_2 вони розпили придбану
пляшку горілки, після чого ОСОБА_2
залишив в нього принесені туфлі та
кудись пішов, а він пішов в магазин,
придбав пляшку горілки 0.5 л. та пішов до
ОСОБА_3, де разом з ним розпив придбану
пляшку горілки. Після розпиття
спиртного вони сіли дивитись
телевізор. В цей момент вони почули
звук розбиття скла, який доносився з
вулиці. Зайшовши до себе додому, він
побачив, що вхідні двері в будинок
відчинені, а скло віконної рами, що в
коридорі, розбите, рама лежить на
підлозі. Зайшовши в кімнату, він
побачив ОСОБА_2, який перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння,
намагався лягти на ліжко, яке
знаходиться з правої сторони від входу.
Також він побачив на потиличній
ділянці голови ОСОБА_2 кров та сказав
йому, щоб не лягав в ліжко, оскільки
забруднить. Намагаючись лягти на ліжко
ОСОБА_2 зашпортався та впавши, вдарився
головою в стіну біля вказаного ліжка,
та при падінні розбив скляну банку
ємкістю 4 л., яка знаходилась біля пічки,
неподалік ліжка. Підвівшись з підлоги,
ОСОБА_2 намагався знову лягти

на ліжко, однак він взяв останнього за
руки та вивів на вулицю, щоб промити
йому рану на голові. Взявши кружку з
водою, щоб полити на рану ОСОБА_2, він
підійшов до останнього, але той вибив
рукою з його рук чашку, тоді він вдарив
ОСОБА_2 кулаком в плече. У відповідь,
ОСОБА_2 вдарив його кулаком в обличчя та
наніс кулаком йому два удари в ділянку
грудей, чим спричинив фізичну біль.
Його це розлютило і він почав наносити
ОСОБА_2 удари кулаками в різні ділянки
тіла(скільки саме наніс ударів, точно
вказати не може). Коли він наносив
ОСОБА_2 удари, той знаходився на ногах,
не падав та свідомості не втрачав. Коли
ОСОБА_2, перестав чинити опір, він
перестав наносити йому удари, вказавши
щоб ОСОБА_2 йшов додому, а сам зайшов у
будинок. Знаходячись в себе в кімнаті,
він чув, як ОСОБА_2 говорив сам з собою
та виражався нецензурною лайкою.
Приблизно через 20 хвилин, він вийшов з
дому та побачив що ОСОБА_2 вже не має,
куди той пішов йому не відомо.

У вчиненому щиро розкаюється.
Запевняє суд, що більше такого не
повториться. Просить його суворо не
карати.

Суд, визнавши недоцільним дослідження
доказів тих фактичних обставин справи,
які ніким не оспорюються, виходячи з
показів підсудного, приходить до
висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні
злочину знайшла своє підтвердження у
судовому засіданні та кваліфікує його
дії за ч.1 ст.122 КК України, оскільки він
заподіяв потерпілому ОСОБА_2 умисне
середньої тяжкості тілесне ушкодження,
тобто умисне ушкодження, яке не є
небезпечним для життя в момент
заподіяння, що спричинило тривалий
розлад здоров'я.

Призначаючи покарання підсудному, суд
враховує, що злочин передбачений ч.1 ст.
122 КК України відноситься до злочинів
середньої тяжкості, підсудний вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується за місцем проживання.

Як пом'якшуючі покарання обставини суд
визнає: щире каяття підсудного, активне
сприяння у розкриті злочину, повне
усвідомлення та визнання вини,
потерпілий не ставив претензій до
підсудного майнового чи немайнового
характеру.
Обставин, що обтяжують покарання
судом не встановлено.

За наявності наведених обставин, що
пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину, з урахуванням особи винного,
виходячи з принципу, що покарання має
бути призначене необхідне і достатнє
для виправлення підсудного та
попередження нових злочинів, суд
вважає, що навіть мінімальні покарання
у виді позбавлення чи обмеження волі,
які зазначені в санкції ч.1 ст. 122 КК
України є надто суворими, а призначити
покарання у виді виправних робіт, яке
передбачене також санкцією ч.1 ст. 122 КК
України є неможливим, оскільки
підсудний не працює, суд приходить до
висновку, що при призначенні покарання
ОСОБА_1 слід на підставі ст. 69 КК України
перейти до іншого, більш м'якого виду
основного покарання не зазначеного у
санкції ч.1 ст.122 КК України у виді
арешту.

Питання речових доказів суд вирішує
відповідно до ст. 81 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д
И В :

ОСОБА_1 визнати винним за ч.1 ст.122
КК України та призначити йому
покарання із застосуванням ст.69 КК
України - 2 (два) місяці арешту.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1
залишити попередньо обраний - взяття
під варту та на підставі ч.5 ст.72 КК
України зарахувати ОСОБА_1 у строк
покарання попереднє ув'язнення у
співвідношенні одному дню
попереднього ув'язнення відповідає
один день арешту і термін відбуття
покарання рахувати з 22.10.2011 року, тобто
з часу його затримання.

Речові докази: одяг та взуття з слідами
крові, вилучені у ОСОБА_1, які
знаходяться в камері зберігання
речових доказів Тлумацького РВ УМВС в
Івано-Франківській області - знищити.

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом п'ятнадцяти діб з
моменту проголошення, а засудженим в
той же строк з моменту вручення йому
копії вироку, через Тлумацький
районний суд.

Головуючий
Я.М. Гавриш