У Х В А Л А

"24" червня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , як головуючий суддя суду присяжних у рамках кримінального провадження № 00000287 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження заходу забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

На розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.

На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, головуючим суддею суду присяжних ОСОБА_1 у судовому засіданні на обговорення учасників кримінального провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе, враховуючи норми п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені ризики слідчим суддею, на даний час, не відпали.

Захисник ОСОБА_4 , у судовому засіданні зазначив, що вказані ризики, визначені ст. 177 КПК України, у даному випадку, відсутні, а особо обвинуваченого, виходячи з положень ст. 178 КПК України, є такою, що має стійкі соціальні зв`язки та допустиму репутацію, а тому підстави для продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження відсутні, тож просив змінити його на більш м`який, а саме домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Тож, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, головуючий суддя у провадженні ОСОБА_1 , згідно із абз. 3 ч. 3 ст. 331 КПК України, яким перебачено, що питання продовження строку тримання під вартою під час здійснення судового провадження судом присяжних вирішуєтсья головуючим, приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З бази автоматизованого документообігу суду Д-3, та реєстру матеріалів досудового розслідування у провадженні встановлено, що 13.09.2010 року слідчим відділом Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області порушено кримінальну справу № 21-6791 за ознаками складу злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за фактом умисного вбивства ОСОБА_5 , з корисливих мотивів.

17.09.2010 року Світловодським міськрайсудом Кіровоградської області підозрюваному ОСОБА_2 обрано запобіжний захід - взяття під варту.

12.11.2010 року Світловодським міськрайсудом Кіровоградської області строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 продовжений до 4 місяців.

14.01.2011 року кримінальну справу № 20-3839 за обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.187, п.п. 4,6 ч.2 ст. 115 КК України в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) для розгляду по суті направлено до Дніпровського районного суду м. Києва.

20.04.2012 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_2 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 4,6 ч.2 ст. 115 КК України було засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

27.01.2014 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2012 року скасовано та кримінальну справу повернуто прокурору м. Києва на додаткове розслідування.

30.04.2014 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п.п. 4,6 ч. 2 ст.115 КК України.

06.05.2014 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_2 продовжено строк утримання під вартою до 19.06.2014 року.

З даної ухвали слідчого судді слідує, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою було продовжено, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, переховуватися від органів досудового розслідування чи вчинити інше кримінальне правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , який, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Республіки Узбекистан, вірмен, громадянин України, з повною вищою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

В подальшому, ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 09 липня 2015 року включно та визначено альтернативний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді застави, який, як обвинувачений, так і заставодавець, виходячи з положень ч. 7 ст. 182 КПК України, мають можливість внести у будь-який момент судового розгляду.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.

Додаткових характеризуючих даних на обвинуваченого, які б були не відомими слідчому судді при обранні/продовженні запобіжного заходу надано не було як на той момент, так і на на цей час, останні жодним чином не змінилися.

Крім того, слід врахувати що, в ході розгляду справи у суді першої інстанції, відповідно до обвинувального акту, обвинувачений вчинив дії спрямовані на уникнення відповідальності шляхом знищення у ній важливих процесуальних документів.

Тобто, викладені стороною захисту доводи за своєю суттю являються сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В свою чергу, головуючий суддя вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, враховуючи, що загальні положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі Харченко проти України, згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Так, у даному випадку діяння в яких обвинувачений обвинувачується однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики передбачені п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

За таких обставин, головуючий суддя, виходячи з положень ст. 331 КПК України, беручи до уваги наявність у провадженні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, вважає, за необхідне запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою продовжити у межах двох місяців, а саме по 20 серпня 2015 року включно.

Керуючись ст. ст. 1-28, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, з урахуванням абз. 3 ч. 3 ст. 331 КПК України, головуючий суддя суду присяжних, -

п о с т а н о в и в :

Запобіжний захід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженим по 20 серпня 2015 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 12 год. 00 хв. 25.06.2015 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1