Справа № 184/973/15-к
Номер провадження 1-кп/184/93/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Орджонікідзе кримінальне провадження, внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000342 від 02 квітня 2015 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянка України, освіта середня, не працює, заміжня, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 03.12.2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до 240 годин громадських робіт;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
03.12.2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області ОСОБА_3 було засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин. Вирок суду набрав законної сили 03.01.2015 року та 05.01.2015 року був направлений судом на виконання до Орджонікідзевського МП Нікопольського МВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області.

16.01.2015 року інспектором Нікопольського МВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області майором внутрішньої служби ОСОБА_7 засуджену ОСОБА_3 поставлено на облік до Орджонікідзевського МП Нікопольського МВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області, як особу засуджену до кримінального покарання у виді громадських робіт та цього ж дня винесено постанову про встановлення явок для реєстрації до вказаної КВІ.

16.01.2015 року інспектором Нікопольського МВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області майором внутрішньої служби ОСОБА_7 засудженій ОСОБА_3 під розписку роз`яснено порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт та можливістю притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування громадських робіт. Також, цього дня за №87 засудженій ОСОБА_3 було видано направлення для відбуття громадських робіт строком на 240 годин на МКП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» м. Орджонікідзе, згідно якого остання повинна була приступити до відбуття громадських робіт з 20.01.2015 року.

Відповідно до наказу №18-к від 20.01.2015 року по МКП «ЖЕО» засуджену ОСОБА_3 було прийнято на громадські роботи з 21.01.2015 року тривалістю 240 годин та закріплено за засудженою в.о. старшого майстра ЖЕД №3 ОСОБА_8 для здійснення контролю за виконанням робіт.

20.01.2015 року, 30.01.2015 року та 02.03.2015 року в.о. старшого майстра ЖЕД №3 ОСОБА_8 було складено графіки виконання покарання у виді громадських робіт, з якими засуджена ОСОБА_3 була ознайомлена під підпис особисто 21.01.2015 року, 30.01.2015 року та 02.03.2015 р.

Проте, засуджена ОСОБА_3 умисно, без поважних причин ухилялась від відбуття покарання у виді громадських робіт, при тому, що була зобов`язана та мала реальну можливість виконати вказаний вид покарання.

Так, в період часу з 02.02.2015 року по 06.02.2015 року всього 5 разів, з 23.02.2015 року по 27.02.2015 року 5 разів, та в період з 13.03.2015 року по 18.03.2015 року 3 рази, засуджена ОСОБА_3 згідно до встановленого графіку для відбуття громадських робіт в ЖЕД №3 умисно не з`являлась, про поважність причин не явки не повідомляла. Таким чином, не ставлячи до відома керівництво ЖЕД №3 та інспектора Нікопольського МВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області майора внутрішньої служби ОСОБА_7 умисно, без поважних причин не з`являлась на підприємство, не виконувала покладені на неї обов`язки в частині відбуття громадських робіт, допустивши 13 невиходів на роботу, залишок невідпрацьованих засудженою громадських робіт станом на 20.04.2015 року склав 140 годин.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, як умисне ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та підтвердила об`єктивність висунутого обвинувачення, зазначивши, що частково не відпрацьовувала призначене їй вироком суду кримінальне покарання у виді громадських робіт з огляду на скрутне матеріальне становище, відсутність постійного місця проживання в м. Орджонікідзе та у зв`язку з переїздом до іншої місцевості. Вказала також на те, що на даний час вона доглядає свого малолітнього сина, а також матір свого чоловіка, яка є людиною похилого віку і потребує стороннього догляду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні свідчив про те, що він на час скоєння кримінального правопорушення проходив стажування на посаду керівника ЖЕД №3 та особисто бачив засуджену ОСОБА_3 , яка відбувала покарання у виді громадських робіт на цьому підприємстві. Контроль за її діяльністю здійснювала в.о. старшого майстра ЖЕД №3 ОСОБА_8 , яка складала графіки відбуття покарання. ОСОБА_9 пояснив, що на скільки він знає в період відпрацьованих ОСОБА_3 часів громадських робіт, до неї нарікань не було, але розповісти щось про систематичність невиходів засудженої ОСОБА_3 на працю він не може.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона працює інспектором Нікопольського МВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області. 16.01.2015 року, ОСОБА_3 була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджена, що в разі ухилення від відбування покарання, на підставі ч. 2 ст.389 КК вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності, про що було відібрано розписку. При виконанні вироку, засуджена ОСОБА_3 не належним чином здійснювала виходи на відбування громадських робіт, а саме: в період часу з 02.02.2015 року по 06.02.2015 року всього 5 разів, з 23.02.2015 року по 27.02.2015 року 5 разів, та в період з 13.03.2015 року по 18.03.2015 року 3 рази . Тому, 09.02.2015 року та 02.03.2015 року ОСОБА_3 були винесені письмові попередження про кримінальну відповідальність, у разі її ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Засуджена ОСОБА_3 жодним чином не підтвердила поважність підстав її ухилення від відбування покарання, а в подальшому з 12.03.2015 року навіть не відповідала на телефонні дзвінки інспектора.

Покази свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що він разом з ОСОБА_3 намагались звернутися до органів кримінально-виконавчої інспекції з проханням перевести її для відбування призначеного покарання до с. Новоолександрівка, Нижньосірогозького району Херсонської області, де вони наразі мешкають, суд враховує, але згідно встановлених обставин це звернення відбулося 24.03.2015 року, тоді як матеріали про притягнення засудженої ОСОБА_3 до відповідальності за ч.2 ст. 389 КК були направлені до прокуратури ще 18.03.2015 року. Інші покази ОСОБА_10 стосуються характеристики ОСОБА_3 та є суб`єктивною оцінкою свідка, як чоловіка засудженої.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України у повному обсязі підтверджується показами свідка ОСОБА_7 , а також наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, а саме:

- вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року, яким ОСОБА_3 була засуджена за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин (а.к.п. 9);

- процесуальними заходами, що у відповідності до вимог закону застосовувалися за для примусу ОСОБА_3 до відбуття призначеного їй кримінального покарання (а.к.п. 11-32, 34, 35-36, 64) та які були проігноровані обвинуваченою.

Заперечення сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_3 не ухилялась від виконання вироку суду, оскільки зверталась до органів кримінально-виконавчої інспекції з приводу передачі її матеріалів за місцем проживання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з часу порушення кримінального провадження і до моменту розгляду справи у суді обвинувачена жодної години недопрацьованих громадських робіт не відпрацювала, а на момент її звернення до кримінально-виконавчої інспекції у неї вже було 13 невиходів на громадські роботи без поважних причин.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази суд визнає їх належними, допустимими, достовірними і приходить до висновку, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчить про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки обвинувачена без поважних причин, навмисне ухилялась від виконання покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком.

Призначаючи відповідно до ст. 65 КК України вид і міру покарання, суд враховує, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому, що в силу ст. 66 КК України визнається як пом`якшуюча обставина, також беручи до увагу особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, суд дійшов до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді адміністративного арешту, що буде достатнім для попередження нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України суд не вбачає.

Посилання сторони захисту на можливість застосування ст. 74 ч.4 КК України з закриттям провадження у справі не приймається судом, оскільки ніяким чином не доведено сумлінне ставлення обвинуваченої ОСОБА_3 до праці, натомість вона на даний час зовсім не працює.

Щодо можливості застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України суд критично розцінює посилання сторони захисту на наявність другої обставини, що пом`якшує покарання, а саме: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, оскільки фактично вони не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, крім цього сторона захисту ніяким чином не обґрунтувала, яким саме чином ці обставини істотно знижують тяжкість вчиненого злочину.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, вчинено після винесення вироку Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України за яким призначено покарання у виді громадських робіт в розмірі 240 годин, але до повного відбуття покарання, то покарання обвинуваченій необхідно призначити за сукупністю вироків, за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком. Не відбута частина покарання за попереднім вироком складає 140 годин, які за правилами ч.1 ст. 72 КК України підлягають переведенню в більш суворий вид покарання, що складає 17 днів арешту.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальних витрат по справі не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 376 КПК України , суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначити їй покарання у виді одного місяця арешту.

На підставі ч.1 ст. 72 КК України невідбуте покарання, призначене ОСОБА_3 , вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року у виді 140 годин громадських робіт перевести в 17 днів арешту.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року у виді одного дня арешту, і остаточно визначити покарання ОСОБА_3 у виді арешту строком один місяць один день.
Строк відбуття покарання відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1