ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
лютого 2008 року місто
Київ

Військовий місцевий суд Київського гарнізону у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду у складі: головуючого підполковника
юстиції РИМАРА Є.П., при
секретарі ЛОЗІ К.А., за участю державного обвинувача - військового
прокурора Київського гарнізону полковника юстиції ЛИСОГО М.І., у присутності
захисника підсудних ОСОБА_3, потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5., їх представників
ОСОБА_6., ОСОБА_7., потерпілих
ОСОБА_8., ОСОБА_9, захисника ОСОБА_10., розглянувши кримінальну справу по
обвинуваченню інструктора відділення кінологічного взводу військової частини
3027 молодшого сержанта

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, українця, громадянина України, з
повною середньою освітою, не судимого, одруженого, такого, що перебуває на
військовій службі з 13.04.2006 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 424, КК України,

та колишнього
військовослужбовця строкової служби військової частини 3027, старшого солдата

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Димитрів Донецької області,
українця, громадянина України, з середньою освітою, не судимого, неодруженого,
призваного на військову службу 30.10.2006 Красноармейсько-Селідовським РВК
Донецької області, такого що проживає за адресою: АДРЕСА_2, -

у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 424, КК України, -

Судовим
слідством військовий суд, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2007 року, молодший сержант ОСОБА_1, разом з
старшим солдатом ОСОБА_2, під час перебування у складі військового наряду по
патрулюванню об'єкту "Лисогорський форт" історико-архітектурного
музею "Київська фортеця", хибно розуміючи інтереси служби, порушуючи
вимоги ст.ст. 2, 3, 10, 11 - 14 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 2, 10 Закону
України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України», п.п. З,
4, 5, 7, 9, 14 «Правил застосування спеціальних засобів при охороні
громадського порядку», ст.ст. 1, 3, 4, 124 Статуту патрульно-постової служби
міліції України, Інструкції начальника військового наряду забезпеченню безпеки,
будучи невдоволеними тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у нічний час
не реагують на їх чергове зауваження щодо залишення території, яка знаходиться
під охороною військового наряду, вчинили щодо останніх насильницькі дії із
застосуванням спеціальних та підручних засобів - гумових кийків та металевого
ланцюга при наступних обставинах.

17 червня 2007 року, приблизно о 00 години 30 хвилин, під час патрулювання
закріпленої території ОСОБА_1 та ОСОБА_2 черговий раз звернули увагу на групу
осіб, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 які відпочивали, палили
багаття та проводили час на власний розсуд. Враховуючи неодноразові попередні
ігнорування з боку потерпілих їхніх правомірних вимог з приводу необхідності
наведення порядку та залишення території, яка перебуває під їх охороною,
перевищуючи надані їм владні та службові повноваження, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вчинили насильницькі дії по відношенню до останніх.

Так, ОСОБА_1, реалізуючі раптово виниклий, внаслідок
наведених вище подій, злочинний умисел, наніс гумовим кийком неповнолітньому
ОСОБА_4 один удар по голові, не менш восьми ударів металевим ланцюгом по спині
і долоням рук, якими потерпілий прикривав голову та один удар в область лівої
ноги. Крім цього, ОСОБА_1, продовжуючи свої злочинні дії, діючи з тих же
підстав та мотивів, наніс неповнолітньому ОСОБА_7 п'ять ударів металевим
ланцюгом по спині та голові, п'ять ударів гумовим кийком по спині. Також,
ОСОБА_1, діючи з наведених вище підстав та мотивів, наніс ОСОБА_9 біля чотирьох
ударів гумовим кийком по спині, біля шести ударів металевим ланцюгом по спині
та тильним поверхням кистей рук, якими потерпілий прикривав голову. Також

1-7

ОСОБА_2,
діючи з тих же самих, наведених вище підстав та мотивів, наніс ОСОБА_8 один удар
гумовим кийком в область лівого підребер'я та один удар коліном в лобну частину
голови. Далі ОСОБА_2 наніс ОСОБА_9 не менше десяти ударів гумовим кийком по
ногам та спині. Крім цього, ОСОБА_2 було нанесено неповнолітньому ОСОБА_7 один
удар черевиком з високим берцем в голову, біля п'ятнадцяти ударів гумовим
кийком по спині і тазу, тильним поверхням кистей рук, якими потерпілий
прикривав голову, один удар гумовим кийком по лівій руці.

Внаслідок таких дій підсудних потерпілим було спричинено:
ОСОБА_4 - закриту черсино-мозкову травму у формі струсу головного мозку, один
синець в ділянці спини, одне садно на фоні синця в ділянці лівої гомілки, які
відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я; ОСОБА_7 - по одному синцю в лівій та правій тім'яних ділянках,
чотири синці в ділянці задньої поверхні грудної клітини, один синець в ділянці
лівого передпліччя, один синець в ділянці тильної поверхні правої кисті, один
синець в ділянці правої сідниці, що відноситься до категорії легких тілесних
ушкоджень; ОСОБА_9 - два синці в ділянці спини, один синець в ділянці лівого
плеча, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_8 внаслідок дій
ОСОБА_2 спричинено закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку
та садна лобної ділянки зліва, два синці в ділянці лівого підребер'я, що
відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненні вказаних
злочинних дій визнав повністю, про обставини скоєного дав покази цілком
відповідні викладеному вище, пояснивши, що він 16 червня 2007 року заступив
старшим наряду у патрульне чергування разом із співслужбовцями ОСОБА_2 та
ОСОБА_11. В коло їх обов'язків входило забезпечення охорони та порядку на
території "Лисогорського форту" історико-архітектурного музею
"Київська фортеця". 16 червня 2007 року, біля 23-ї години, у той час,
коли він разом із ОСОБА_2 патрулювали вказану територію, то зробили чергове зауваження
групі молодих осіб, серед яких були, як пізніше йому стало відомо ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які відпочивали, палили на території
архітектурного музею "Київська фортеця" багаття та проводили час на
власний розсуд. Підійшовши до них біля 00 годин ЗО хвилин 17 червня цього ж
року разом із ОСОБА_2, він ОСОБА_1, внаслідок невиконання їх чергової вимоги
щодо наведення порядку та залишення території "Лисогрського форту",
наніс ОСОБА_4 один удар по голові, не менш восьми ударів металевим ланцюгом по
спині і долоням рук, якими потерпілий прикривав голову та один удар в область
лівої ноги, після цього наніс ОСОБА_7 п'ять ударів металевим ланцюгом по спині
та голові і п'ять ударів гумовим кийком по спині. Далі він наніс ОСОБА_9 не
менш чотирьох ударів гумовим кийком по спині, не менш шести ударів металевим
ланцюгом по спині та тильним поверхням кистей рук, якими ОСОБА_9 прикривав
голову.

Особистих
рахунків з потерпілими він до того не мав. Інших ударів їм не наносив.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_2 винним себе у вчиненні вказаних
злочинних дій визнав повністю, про обставини скоєного дав покази цілком
відповідні викладеному вище і пояснив, що він 16 червня 2007 року заступив на
чергування патрульним у складі наряду разом із співслужбовцями ОСОБА_1 та
ОСОБА_11, серед яких старшим наряду було призначено ОСОБА_1. В коло їх
обов'язків входило забезпечення охорони території "Лисогорський форт"
історико-архітектурного музею "Київська фортеця". 17 червня 2007
року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, під час чергового патрулювання вказаної
території, він разом із ОСОБА_1 втретє підійшли до групи молодих осіб, як
пізніше йому стало відомо ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та внаслідок
невиконання потерпілими вимог щодо наведення порядку та залишення території
"Лисогрського форту", він, ОСОБА_2, наніс ОСОБА_8 один удар гумовим
кийком в область лівого підребер'я та один удар коліном в лобну частину голови,
ОСОБА_9 наніс не менш десяти ударів гумовим кийком по ногам та спині. Ним також
було нанесено ОСОБА_7 один удар черевиком з високим берцем в голову, біля
п'ятнадцяти ударів гумовим кийком по тильним поверхням кистей рук, які
знаходились на голові, спині і тазу, один удар гумовим кийком по лівій руці
останнього.

Особистих рахунків з потерпілими він до того не мав.
Інших ударів їм не наносив. Крім особистого визнання вина підсудних ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в перевищенні військовою службовою особою влади чи службових
повноважень, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які не
викликають сумнівів у своїй достовірності:

- показами потерпілого ОСОБА_8, який суду показав, що
підсудні підходили до їхньої компанії і просили прибрати за собою сміття та
загасити багаття, після чого пішли. Через деякий час він, ОСОБА_8, почув крики і
відразу ж йому зателефонував ОСОБА_12, який сказав, що їх б'ють. Підійшовши до
багаття він, ОСОБА_8, побачив,
як ОСОБА_1 наносив удари ОСОБА_7, у

1-7

тому
числі і металевим ланцюгом, а ОСОБА_2 наносив удари ОСОБА_9. Під час цих дій
потерпілі лежали на землі. Декілька ударів ОСОБА_2 наніс також і йому, ОСОБА_8,
а від інших він ухилився. Не маючи змоги припинити побиття, він викликав
міліцію. ОСОБА_8 також в суді пояснив, що крім спілкування та занять
історико-рольовим моделюванням, в їх компанії в цей день також відмічали
закінчення його навчання в інституті;

· показами
потерпілого ОСОБА_4, який показав, що ОСОБА_1 бив його ланцюгом по голові,
спині, ногам. Ударів було понад вісім, після яких він нічого не пам'ятає;

· показами
потерпілого ОСОБА_9, який показав, що він з незрозумілих підстав отримав від
підсудних кілька ударів резиновою дубинкою по нозі, виконав вимогу підсудних та
ліг на землю, після чого отримав ще удари цепком та кийком по руках, якими він
прикривав голову та по спині. Тоді прийшов ОСОБА_8, став розмовляти з одним з
підсудних, а він, ОСОБА_9, вирішив відволікти іншого підсудного від ОСОБА_8,
встав та почав з ним розмовляти і за це отримав удар по ногам;

· показами
потерпілого ОСОБА_5, який в судовому засіданні показав, що коли пролунала
команда лягти, то він ліг, підсудні спустились на галявину, він, ОСОБА_7, отримав удар
ногою по голові, потім один з підсудних став на нього кричати та бити, зірвав з
його пояса металевий ланцюг, який використовувався як ремінь, і став бити
ланцюгом, потім йому завернули руку за спину та вдарили по ліктю, далі потягли
на галявину, де когось також били, його біля ОСОБА_9 вдарили ще кілька раз,
били по ребрах цепком та
кийком. Декілька раз він втрачав свідомість;

· показами
свідка ОСОБА_12, який в судовому засіданні показав, що він безпосередньо побиття
не бачив, однак чув крили, шум, звуки, схожі на удари. Потім бачив, як ОСОБА_4
забирала швидка;

· показами
свідка ОСОБА_13, який
показав, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 наказали всім лягти на землю, постійно лаялись,
били ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9. Підсудні також намагалися нанести удари
ОСОБА_8, однак останній ухилявся від них.

Згідно висновку судово-медичного експерта потерпілим
заподіяно: ОСОБА_4 - тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової
травми у формі струсу головного мозку, синця в ділянці спини, садна на фоні
синця в ділянці лівої гомілки, що відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний розгляд здоров'я;

ОСОБА_7 - тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій та правій тім'яних
ділянках, в ділянці задньої поверхні грудної клітини, синця в ділянці лівого
передпліччя, в ділянці тильної поверхні правої кисті, в ділянці правої сідниці,
що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

ОСОБА_9 - тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці спини та синця в ділянці
лівого плеча, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

ОСОБА_8 - тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у
формі струсу головного мозку та садна лобної ділянки зліва, синців в ділянці
лівого підребер'я, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розгляд здоров'я.

Як видно з оглянутого судом Договору №2 від 01 січня 2007 року Про надання
послуг по забезпеченню безпеки, укладеному між Директором
Історико-архитектурної пам'ятки-музея «Київська фортеця» та командуванням
військової частини 3027 внутрішніх військ МВС України, даний договір укладено з
метою забезпечення безпеки на території об'єктів музею «Київська фортеця».

З наказу командира військової частини 3027 №221 від 19
червня 2007 року «Про факт незадовільного виконання службових обов'язків
військовим нарядом частини під час несення служби по забезпеченню безпеки на
об'єкті «Лисогорський форт», видно, що при повторному обході території, складом
наряду було виявлено, що цивільні особи, в кількості 4-х осіб не збираються
покидати охороняєму територію, палять вогнище. На категоричну вимогу
військового наряду щодо залишення території ці особи відповіли лайкою, яка в
подальшому переросла в бійку. При цьому військовим нарядом були застосовані
заходи фізичного впливу та спеціальні засоби - ПР - 73.

Наведені вище покази підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2,
потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, які
дані ними в судовому засіданні, суд вважає правдивими, такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, встановленим судом, підтверджуються доказами по
справі, здобутими в ході судового слідства, узгоджуються між собою, а тому
відповідно суд їм вірить та кладе в основу вироку.

При цьому суд, даючи оцінку показам потерпілих в частині
можливої причетності підсудних до вчинення інших злочинів керується вимогами
ст. 275 КПК України та бере до уваги, що рішення з приводу даних обставин
прийнято як органами досудового слідства, так і судом під час судового

1-7

слідства.

Більш того, оцінюючи докази по справі, суд не може в
якості таких доказів прийняти пояснення потерпілих: ОСОБА_8 т.1 а/с 38-40,
ОСОБА_5 т.1 а/с 42-44, ОСОБА_9 т.1 а/с 46-47, ОСОБА_4 т.1 а/с 49-50, свідка
ОСОБА_12 т.1 а/с 37-36, виходячи з наступного. Як видно з даних пояснень, вони
давалися різними, в тому числі за віком та родом занять особами. У той же час
зазначені пояснення деякими абзацами повністю та дослівно збігаються друг з
другом із збереженням стилістичних та граматичних ознак, внаслідок чого суд
приходить до висновку, що під час відібрання цих пояснень одержання фактичних
даних відбувалося з порушенням вимог ст. 65 КПК України, а тому ці дані не
можуть бути визнані допустимими і достовірними, у зв'язку з чим суд не приймає
вказані пояснення до уваги при винесенні вироку, а всі сумніви при цьому у
відповідності до вимог статті ст. 62 Конституції України тлумачить на користь
підсудних.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи видно, що
органами досудового слідства відмовлено в порушенні кримінальної справи: у
відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.1 ст.418 та ч.3 ст. 424 КК України на
підставі п.2 ст. 6 КПК України (т.2 а/с 259-260); відмовлено в порушенні
кримінальної справи у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.309 КК України на підставі
п.2 ст. 6 КПК України (т.2 а/с 261-262); в порушенні кримінальної справи у
відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.1 ст. 424 КК України в частині перевищення
влади та службових повноважень, що спричинило істотну шкоду громадянину ОСОБА_13, на підставі п.2
ст. 6 КПК України (т.2 а/с 263-264); в порушенні кримінальної справи у
відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за наявністю в їх діях ознак злочинів,
передбачених ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2 КК України на підставі п.2 ст. 6 КПК
України (т.2 а/с 265-267).

Судом також оглянуто рапорти дільничного інспектора
Голосіївського РУ від 11.09.07 року, у відповідності до яких проведеними
розшуковими заходами знайти інших осіб, які могли бути очевидцями подій які
відбувалися на «Лисогорському форті» та втрачений мобільний телефон не
виявилось можливим.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1, являючись військовою службовою особою,
перевищив владу та службові повноваження, що заподіяло істотну шкоду, яка
виразилась в завданні ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що
суд розцінює як заподіяння істотної шкоди, а відповідно такі дії ОСОБА_1
кваліфікує за ч.1 ст. 424 КК України.

Дії ОСОБА_2, який являючись військовою службовою особою, перевищив владу та
службові повноваження, що заподіяло істотну шкоду, яка виразилась в завданні
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що суд розцінює як
заподіяння істотної шкоди, а відповідно такі дії ОСОБА_2 кваліфікує за ч.1 ст.
424 КК України.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про стягнення з підсудних в
солідарному порядку заподіяної злочином моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

Підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожний окремо, позовні
вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди визнали частково,
перерахувавши останньому в рахунок відшкодування шкоди 300 грн. ОСОБА_7 при цьому пояснив,
що вказаних коштів він на даний момент не отримав. У той же час, з досліджених
судом копій телеграми на ім'я ОСОБА_5,
касового чеку, видно, що на адресу потерпілого направлено в загальному 300
грн.

Заслухавши пояснення представника потерпілого, відповідачів, їх адвоката,
розглянувши матеріали справи і заявлений позов, суд приходить до такого
висновку.

Що стосується підстав цивільного позову щодо
відшкодування моральної шкоди, то виходячи з характеру протиправних дій ОСОБА_1
та ОСОБА_2, ступеня фізичних, душевних та психічних страждань неповнолітнього
ОСОБА_5 внаслідок отриманого ним легкого тілесного ушкодження, в тому числі
викликаним дискомфортом у зв'язку із фактичним погіршенням стану здоров'я,
порушенням його життєвих планів, у тому числі й ускладнення під час здачі
іспитів під час навчання в «Ліцеї міжрегіональної академії управління
персоналом», враховуючи майновий стан підсудних, керуючись роз'ясненнями, які
містить п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995
року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", суд вважає за необхідне на підставі ст.ст. 23, 1167,
1168 ЦК України
задовольнити позов потерпілого в цій частині з врахуванням відшкодованого
частково, на суму 9 700 грн., відмовивши в задоволенні позову на суму 5 300
грн.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про стягнення з підсудних в
солідарному порядку заподіяної матеріальної шкоди на суму 2702 грн. 46 коп. та
моральної шкоди, заподіяної злочином у розмірі 40 000 грн.

Підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині відшкодування матеріальної шкоди визнали на суму 667 грн. 08 коп. Що ж
стосується заявленої моральної шкоди, то

1-7

враховуючи
перерахування потерпілому ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої шкоди 2 300
грн., отримання яких потерпілий та його представник не заперечували, підсудні
вимоги про відшкодування моральної шкоди в інший частині не визнали.

Заслухавши пояснення потерпілого, його представника, відповідачів, їх
адвоката, розглянувши матеріали справи і заявлений позов, суд приходить до
наступних висновків.

Щодо позову потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з підсудних ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заподіяних матеріальних збитків на суму 2702 грн. 46 коп., пов'язаних в
тому числі із купівлею ліків, то оскільки дані вимоги підтверджуються витягом з
амбулаторної карти, чеками, квитанціями на загальну суму 1186 грн. 38 коп., то
суд вважає за необхідне позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок побиття задовольнити частково, на суму 1186 грн. 38 коп.,
відмовивши в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди на суму
1516 грн. 08 коп.

Що стосується підстав цивільного позову в частині відшкодування моральної
шкоди, то виходячи з характеру протиправних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ступеня
фізичних, душевних та психічних страждань неповнолітнього ОСОБА_4 внаслідок
отриманого ним легкого тілесного ушкодження, в тому числі викликаним
дискомфортом у зв'язку із фактичним погіршенням стану здоров'я, порушенням його
різноманітних життєвих планів, тяжкістю вимушених змін, складністю відновлення
попереднього способу життя, виникненням внаслідок цього ускладнень під час
здачі випускних та вступних іспитів, враховуючи майновий стан підсудних,
керуючись роз'ясненнями, які містить п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року ''Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової") шкоди", то суд вважає за
необхідне на підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України задовольнити позов потерпілого в цій частині, з
врахуванням відшкодованого, частково на суму 15 000 грн., відмовивши в інший
частині на суму 25 000 грн.

Потерпілим ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про
стягнення з підсудних в солідарному порядку заподіяної моральної шкоди,
заподіяної злочином у розмірі 12 000 грн.

Підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожний окремо, позовні вимоги ОСОБА_9 в
частині відшкодування моральної шкоди визнали частково, перерахувавши в рахунок
відшкодування заподіяної шкоди 300 грн. Отримання вказаних коштів потерпілий не
заперечував.

Заслухавши пояснення потерпілого, відповідачів, їх адвоката, розглянувши
матеріали справи і заявлений позов про відшкодування моральної шкоди, з
врахуванням характеру протиправних дій ОСОБА_1, ОСОБА_2, ступеня фізичних та
моральних страждань ОСОБА_9 внаслідок отриманого ним легкого тілесного
ушкодження, в тому числі викликаним дискомфортом у зв'язку із погіршенням стану
здоров'я, порушенням його життєвих планів, враховуючи майновий стан підсудних,
керуючись роз'ясненнями, які містить п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд вважає за необхідне на
підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України задовольнити позов потерпілого в цій
частині з врахуванням відшкодованої частини, частково на суму 4 200 грн.,
відмовивши в задоволенні позову на суму 7 800 грн.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про
стягнення з підсудних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди, заподіяної
злочином у розмірі 15 700 грн. у співвідношенні 70 та 30 відсотків відповідно.

Підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожний окремо, позовні вимоги ОСОБА_8 визнали
частково, перерахувавши в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 300 грн.
Отримання вказаних коштів потерпілий не заперечував.

Заслухавши пояснення потерпілого, його представника, відповідачів, їх
адвоката, розглянувши матеріали справи і заявлений позов, суд приходить до
наступних висновків.

Виходячи з характеру протиправних дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
ступеня фізичних та моральних страждань ОСОБА_8 внаслідок отриманого ним
легкого тілесного ушкодження, в тому числі викликаним дискомфортом у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я, порушенням у зв'язку із цим його життєвих планів,
враховуючи майновий стан підсудних, керуючись роз'ясненнями, які містить п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", суд вважає за необхідне на підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України
задовольнити позов потерпілого в цій частині з врахуванням відшкодованого,
частково на загальну суму 3 700 грн., а відповідно з ОСОБА_2 - 2590 грн., з
ОСОБА_1 - 1110 грн., відмовивши в задоволенні решти позову на суму 12 000 грн.

Приймаючи таке рішення щодо позову, заявленого потерпілим
ОСОБА_8, суд враховує, що останнім не надано жодних ґрунтовних доказів, які б
документально підтверджували причинно-наслідковий зв'язок між отриманим ним
легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом

1-7

здоров'я
та його зверненням до лікарів після збігу тривалого терміну часу після
отриманого тілесного ушкодження; тимчасовою втратою працездатності; порушенням
планів на відпустку, відпочинок та подальшого працевлаштування.

Суд при цьому також приймає до уваги, що поведінка потерпілого ОСОБА_8,
який станом на 17 липня 2007 року був в групі старшим за віком, керував
проведенням занять, та до того ж мав вищу освіту за фахом соціального
психолога, спрямована на допущення знаходження неповнолітніх дітей у нічний час
на іериюрії Лисої ірського форту, повною мірою сприяла настанню події, що
розглядається в судовому засіданні.

При призначенні покарання підсудним, суд також визнає і враховує, як
обставини, що пом'якшують їх відповідальність, те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вперше
притягуються до кримінальної відповідальності, сприяли розкриттю злочину, в
судовому засіданні покаялися у вчиненому, до військової служби і по службі
характеризується виключно позитивно, а ОСОБА_2 позитивно характеризується і
після звільнення в запас, те, що підсудні мають незначний досвід в сфері
охорони громадського порядку та незначний життєвий досвід. Крім того суд бере
до уваги часткове та систематичне відшкодування завданої злочином шкоди ОСОБА_1
та ОСОБА_2 кожному з потерпілих та їх намір в подальшому продовжити
відшкодування. Судом також враховується, що підсудні діяли виходячи з невірного
розуміння інтересів служби, що їх діям в певній мірі сприяла невірна поведінка
потерпілих, що в сукупності знижує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину. До
того ж, судом береться до уваги, що на момент розгляду справи підсудний ОСОБА_2
вислужив встановлений строк служби і звільнений в запас, внаслідок чого суд не
вважає за доцільне позбавляти підсудних волі, оскільки саме такий вид та розмір
покарання за даних умов, на думку суду, є справедливим а також необхідним і
достатнім для виправлення підсудних.

У той же час, беручи до уваги характер та обставини вчиненого злочину, а
також те, що злочин вчинено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зв'язку із заняттям правоохоронною
діяльністю, суд визнає необхідним позбавити їх права обіймати посади та
займатися діяльністю, пов'язаною із правоохоронною діяльністю та
иравозастосовчою практикою, тобто застосовує до них ст. 55 КК України.

На підставі
викладеного і керуючись ст.ст. 323, 324, 328, 332 КПК України, військовий суд,
-

ЗАСУДИВ
:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 424 КК України, на
підставі якої позбавити його волі строком на три роки шість місяців.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1. від відбування
призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю
в 2 (два) роки.

Призначене ОСОБА_1 основне покарання не виконувати, якщо засуджений
протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і
виконає покладений на нього обов'язок - повідомляти органи виконавчої системи
про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У відповідності до ст. 55 КК України позбавити ОСОБА_1 права обіймати
посади та займатися діяльністю, пов'язаною із правоохоронною діяльністю та
правозастосовчою практикою строком на 3 (три) роки..

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 424 КК
України, на підставі якої позбавити його волі строком натри роки шість місяців.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2. від відбування
призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю
в 2 (два) роки.

Призначене ОСОБА_1 основне покарання не виконувати, якщо засуджений
протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і
виконає покладений на нього обов'язок - повідомляти органи виконавчої системи
про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У відповідності до ст. 55 КК України позбавити ОСОБА_2 права обіймати
посади та займатися діяльністю, пов'язаною із правоохоронною діяльністю та
правозастосовчою практикою строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання засудженими ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
рахувати з 11 лютого 2008 року.

Цивільний позов ОСОБА_5
про відшкодування моральної шкоди, заявлений на суму 15 000 грн.,
задовольнити частково, стягнувши з засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в
солідарному порядку 9 700 грн., відмовивши в задоволенні іншої частини на суму
5 300 грн.

Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
шкоди задовольнити частково, стягнувши с
засуджених в солідарному порядку на його користь 1186 грн. 38 кой..

1-7

відмовивши в
задоволенні решти вимог на суму 1516 грн.
08 коп.

Позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково,
стягнувши з засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в солідарному порядку на користь
потерпілого 15 000 грн., відмовивши в задоволенні іншої його частини на суму 25
000 грн.

Цивільний нозов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задовольнити
частково, стягнувши з засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в солідарному порядку на
користь потерпілого 4 200 грн., відмовивши в задоволенні іншої його частини на
суму 7 800 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задовольнити
частково, стягнувши з засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_1. на користь потерпілого 3
700 грн. -відповідно з ОСОБА_2 - 2590 грн., з ОСОБА_1 - 1110 грн., відмовивши в
задоволенні іншої частини позову на суму 12 000 грн.

Речові докази по
справі - металевий ланцюг - знищити.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_1. та ОСОБА_2. - підписку про невиїзд
-скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку у
військовий апеляційний суд Центрального регіону України через військовий
місцевий суд Київського гарнізону протягом 15 діб з моменту його проголошення,
а засудженими протягом того ж строку, з моменту вручення їм копії вироку.