Справа №1-47
ВИРОК

ІМ "ЯМ УКРАЇНИ

3 травня
2007 року Місцевий Бахмацький
районний суд Чернігівської

області в складі: головуючого
судді - Новікова О.М.

при секретарі - Макаренко Ю.Г.

за участю
прокурора - Сусліна
Є.В.

адвоката - ОСОБА_5

неповнолітніх
потерпілих - ОСОБА_3
і ОСОБА_4

та їх законних
представників - ОСОБА_6
і ОСОБА_7 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду Бахмацького району справу про
обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця та мешканця селища Батурин, Бахмацького
району, Чернігівської області, проживаючого АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, освіта не повна вища, не одруженого, утриманців не має, не
працюючого, навчається на 5
курсі Сумського Державного Університету, раніше не засуджувався, у вчиненні
злочину передбаченого ст. 186
ч.2 КК України, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженця міста Білопілля, Сумської
області та мешканця селища Батурин,
Бахмацького району, Чернігівської області, проживаючого АДРЕСА_2, українця,
громадянина України, освіта середня, не одруженого, утриманців не має, не
працюючого, раніше не засуджувався, у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2006 року, близько 24 години ОСОБА_1
та ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп"ягніння поблизу бару
"Козак", який розташований в селищі Батурин, Бахмацького району, Чернігівської області по вулиці
Партизанській, реалізуючи раптово виниклий умисел, відкрито, протизаконно,
заволоділи мобільним телефоном марки "Соні Еріксон" модель К-300,
вартістю 516 грн. 60 коп., який
належав ОСОБА_8 і який на момент заволодіння знаходився у останнього.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винним
себе у пред"явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він 1 жовтня 2006 року у вечірній
час відвідував бар "Козак" в селищі Батурин, близько півночі він вийшов з товаришем ОСОБА_2 покурити і
два незнайомі хлопці попросили їх допомогти знайти загублені мобільні телефони,
один вони знайшли у траві де вказали хлопці, а інший знайти не змогли, навіть
коли набирали вказаний номер він не відповідав, при цьому, господар знайденого
телефону вказав, що за знайдений телефон винен "могорич", але
оскільки в даний час не має коштів, то виставить його наступного дня, а в
забезпечення свого зобов"язання залишив знайдений телефон, вийнявши з
нього сім карту, тобто фактично він сам, добровільно віддав свій телефон, тому
і не визнає вину у вчиненні будь якого злочину, але при цьому визнав, що
фактично із вказаною особою до цього були незнайомі, де він проживає йому теж
було невідомо, точного часу, місця наступної зустрічі та розміру
"могорича" визначено не було, також зазначив, що при допиті під час
досудового слідства він обмовив себе, та в поясненнях і протоколах допиту
вказав, що вдарив того хлопця, в якого в подальшому взяв в залог телефон,
оскільки, перед допитом, незнайомий йому працівник міліції, в присутності
начальника карного розшуку Бахмацького РВ УМВС ОСОБА_9 декілька раз вдарив його
кулаком у груди і при цьому

2

погрожував
закрити в разі невизнання вини та не підписання протоколів зізнання у нанесенні
ударів потерпілому.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винним
себе у пред"явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він 1 жовтня 2006 року у вечірній
час відвідував бар "Козак" в селищі Батурин, близько півночі він вийшов з товаришем ОСОБА_1 покурити і
два незнайомі хлопці попросили їх допомогти знайти загублені мобільні телефони,
один вони знайшли у траві де вказали хлопці, а інший знайти не змогли, навіть
коли набирали вказаний номер він не відповідав, при цьому, господар знайденого
телефону вказав, що за знайдений телефон винен "могорич", але
оскільки в даний час не має коштів, то виставить його наступного дня, а в
забезпечення свого зобов"язання залишив знайдений телефон, вийнявши з
нього сім карту, який передав ОСОБА_1, тобто фактично він сам, добровільно
віддав свій телефон, тому він теж не визнає вину у вчиненні будь якого злочину,
але при цьому визнав, що фактично, із вказаною особою, до цього вони знайомі не
були, де він проживає, їм теж було невідомо, точного часу, місця наступної
зустрічі та розміру "могорича" визначено не було, також погодився, що
не було потреби у забезпеченні обіцяного "могорича" залишенням
телефону в залог, але він з цією пропозицією також погодився та визнав свою
причаєність до спільного отримання мобільного телефону в залог, оскільки також
приймав участь у його пошуках.

Допитаний
в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він 1 жовтня 2006 року з
товаришами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли в селище Батурин в бар "Козак",
сам він спиртні напої не вживав, а товариші були добре напідпитку, поблизу бару
до них причепились троє хлопців, яких він не знає і побили їх, після цього він
пішов сам додому а що відбувалось із товаришами йому невідомо, може однозначно
лише стверджувати, що двоє підсудних не були серед тих осіб, які їх били.

Допитаний
в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7
пояснив, що він 1 жовтня 2006 року з
товаришами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 прийшли в селище Батурин в бар "Козак", він та ОСОБА_8 були напідпитку,
поблизу бару до них причепились троє хлопців, яких він не знає і побили їх,
після цього ОСОБА_4 кудись подівся, а він з ОСОБА_8 виявили, що в них пропали
мобільні телефони, тому вони почали їх шукати, при цьому попросили допомоги у
пошуках телефонів дох хлопців, які курили під баром, телефон ОСОБА_8 знайшли, а
його ні, чому не повернули телефон ОСОБА_8 він не пам"ятає, наступного дня
він із своїм дядьком, ОСОБА_8 та його батьком їздили додому до ОСОБА_3, щоб той
допоміг знайти тих хлопців які їх побили та показав місце де були загублені
мобільні телефони, оскільки дані події він фактично не пам"ятає,
нападників та його телефон так і не знайшли, тому звернулись в міліцію, саме
працівники міліції і повернули ОСОБА_8 телефон, погано пам"ятає події тому
що перебував у стані алкогольного сп"яніння, але категорично може
стверджувати, що двоє підсудних не були серед тих осіб, які їх били.

Законні
представники зазначених потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що до цього часу точно не
можуть встановити які події відбулись 1
жовтня 2006 року з
їх дітьми, вони всі по різному викладають події, до цього часу незрозуміло коли
і хто їх побив та коли були загублені чи забрані їх мобільні телефони.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила,
що 1 жовтня 2006 року була в барі
"Козак" в селищі Батурин,
коли вона поверталась додому з знайомим то зустріла двох хлопців напідпитку
які поскаржились, що їх побили та забрали мобільні телефони, хто були потерпілі
та ким вони були побиті їй невідомо.

3

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 1 жовтня 2006 року він був в
барі "Козак" в селищі Батурин, коли повертався додому то чув розмову
двох хлопців напідпитку, які поскаржились, що їх побили та забрали мобільні
телефони, хто були потерпілі та ким вони були побиті йому невідомо.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що 1 жовтня 2006 року була в барі
"Козак" в селищі Батурин
де відпочивала, за столиком з нею постійно сиділи також ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
вони виходили лише покурити і довго відсутні не були, тобто були невеликі
проміжки часу, коли вона не може вказати де вони були і що вони робили, але
вони коли повертались до столика ні про драку
ні про мобільні телефони мову не вели, при цьому вони в той вечір вживали
лише пиво і не були п"яними, а після закриття бару всі розійшлись по
домам.

Допитаний
в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 пояснив, що проводив
експертизи потерпілих по документах -
виписках із амбулаторних карт доданих до направлень правоохоронних органів
про проведення освідування та експертизи, самих потерпілих він не бачив.

Аналізуючи
зібрані матеріали справи, покази самих підсудних в судовому засіданні,
потерпілих та їх законних представників і допитаних в судовому засіданні
свідків, суд вважає, що вина підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованого злочину повністю доведена, а невизнання ними вини та власне
викладення обставин подій не свідчить про їх невинність, а свідчить лише про
обрану позицію захисту з метою уникнути покарання, при цьому дана позиція
зумовлена недосконалим знанням чинного законодавства та невірною юридичною
оцінкою власних дій.

Так, вина підсудних доводиться їх власними показами в
судовому засіданні, які логічно протирічать обраній позиції захисту, оскільки,
при ствердженні, що потерпілий ОСОБА_8 добровільно віддав свій мобільний
телефон "Соні Еріксон" в залог майбутнього "могорича"
необхідно було визначити його розмір, час та місце майбутньої зустрічі, але ці умови
оговорені не були, що підтвердили самі підсудні в ході судового слідства, при
тому, що потерпілі та підсудні на той час взагалі не були знайомі, також згідно
показів потерпілого ОСОБА_8, даних ним під час допиту в ході досудового
слідства, допитати якого в судовому засіданні не виявилось можливим через не
встановлення місця його знаходження на час судового розгляду, що підтверджено
повідомлення заступника прокурора Вітебської області, республіки Білорусь,
оголошених в судовому засіданні (
а.с.67 ), його
мобільний телефон було відібрано, при цьому визначено, що його повернуть за
"могорич" наступного дня в розмірі 300 грн. 00
коп., але осіб які відібрали даний телефон він не знав, що власне і стало
підставою для його звернення до правоохоронних органів, крім цього, факт, що сам
потерпілий розцінював відібрання телефону протизаконним підтверджено показами
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які підтвердили, що вночі бачили двох потерпілих,
які скаржились, що їх побили та відібрали у них мобільні телефони, при цьому
окремі протиріччя в показах потерпілих та свідків пояснюються тим, що події
відбувались в нічний час, при обмеженій видимості і всі ці особи вживали
спиртні напої, що і призвело до незначних розбіжностей при описі подій, але
загальна їх картина співпадає, при цьому, по заяві підсудного ОСОБА_1 про
вжиття щодо нього фізичного насильства та психічного тиску з боку працівників
міліції під час проведення досудового слідства, органами прокуратури
Бахмацького району було проведено перевірку і за її результатами 27 квітня 2007 року було
винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки
викладені підсудним факти не підтвердились, при цьому підсудний ОСОБА_1 вказав,
що не має наміру оскаржувати дану постанову, тобто згоден з нею, а тому,
виходячи із його показів даних під час досудового слідства та

4

оголошених в
судовому засіданні (а.с.95 )
підтверджено факт фізичного насильства щодо потерпілих, після чого, під
приводом витребування в подальшому "могорича", вони відкрито
заволоділи мобільним телефоном "Соні Еріксон" потерпілого ОСОБА_8

Виходячи з викладеного, дії підсудних вірно кваліфіковані
органами прокуратури при зміні обвинувачення в ході судового слідства по ст. 186 ч.2 КК України,
оскільки вони відкрито викрали чуже майно за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи
питання про міру покарання підсудним суд враховує суспільну небезпечність
скоєного ним злочину, а він законодавством віднесений до категорії тяжких.

Підсудні
по місцю проживання характеризуються виключно позитивно, не перебувають на
обліку у лікаря нарколога, компрометуючими матеріалами щодо них органи
місцевого самоврядування не володіють.

В якості
пом"якшуючих покарання обставин підсудним суд враховує їх виключно
позитивні характеристики по місцю проживання.

Обтяжуючих
покарання обставин підсудним судом по справі не встановлено, а вчинення ними
злочину в стані алкогольного сп"яніння суд не розцінює як обтяжуючу вину
обставину, оскільки як вказали свідки в судовому засіданні, стан сп"яніння
підсудних не був значним, а тому фактично дана обставина не впливала на
прийняття ними рішення про вчинення злочинних дій.

З
урахуванням викладеного ,
характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, особи
винних, пом"якшуючих їх покарання обставин, суд вважає, що щодо них
доцільно застосувати ст. 75
КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки
переконаний у можливості їх виправлення без відбування покарання.

Керуючись ст.
ст. 323, 324, 330 КПК
України, суд , -

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого
ст.186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі
строком 4 (чотири)
роки.

Застосувати
щодо засудженого ОСОБА_1 ст. 75
КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком в 2 (два)
роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового
злочину та виконає покладені на нього обов"язки.

На
підставі ст. 76 КК
України покласти на засудженого ОСОБА_1 обов'язки повідомляти органи
кримінально-виконавчої служби про зміну місця проживання і не виїжджати за межі
України без дозволу органів кримінально-виконавчої служби.

Початок
відбування покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з моменту проголошення
вироку.

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_1 залишити у вигляді підписки про невиїзд з постійного
місця проживання до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст.186 ч.2 КК України та
призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

Застосувати щодо
засудженого ОСОБА_2 ст. 75
КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком в 2 (два)
роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового
злочину та виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76
КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 обов'язки повідомляти органи
кримінально-виконавчої служби про

5

зміну місця
проживання і не виїжджати за межі України без дозволу органів
кримінально-виконавчої служби.

Початок
відбування покарання засудженому ОСОБА_2 рахувати з моменту проголошення
вироку.

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_2 залишити у вигляді підписки про невиїзд з постійного
місця проживання до набрання вироком законної сили.

Речові
докази по справі - мобільний
телефон марки "Соні Еріксон КЗ
00" який належить потерпілому ОСОБА_8 і переданий йому на
зберігання під розписку, залишити у нього ж як у власника, а гарантійний талон
мобільного телефону марки "Сіменс", який належав потерпілому ОСОБА_7 та приєднаний
до матеріалів справи, повернути ОСОБА_7 як
власнику.

Вирок може бути оскаржений, на нього може бути принесено подання

прокурором до Чернігівського обласного апеляційного суду на протязі 15 діб з моменту

його проголошення.