Справа № 357/9491/15-к
1-кп/357/697/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.07.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000032 від 19.03.2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Київської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, працюючого оператором технічного відділу ТОВ «БРСМ», раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , призваного по мобілізації 25 березня 2014 року на військову службу, яку проходив у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи призваним по мобілізації військовослужбовцем, проходячи військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , усупереч вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 10 січня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) та до моменту добровільного з`явлення 16 березня 2015 року ухилявся від обов`язків військової служби, тобто самовільно залишив військову частину являючись військовослужбовцем тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно він був призваний 20 березня 2014 року на військову службу, і в квітні 2014 року був направлений в зону АТО в район м. Маріуполь, де при виїзді на завдання він отримав травму. В цей час відбувалась ротація лікарів і лікарі забрали його в госпіталь до м. Біла Церква. В травні 2014 року його прооперували в госпіталі в м. Біла Церква, після чого він проходив реабілітацію та залишився в м. Біла Церква і поступив у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ). У вересні 2014 року його вивели по за штат і стали виплачувати утримання у розмірі 70 грн. У жовтні 2014 року він отримав 1300 грн., а починаючи з листопада 2014 року він отримував близько 60-70 грн. на місяць. У нього дома склалася тяжка фінансова ситуація, його дружина отримувала мінімальну заробітну плату, а син від першого шлюбу навчався і потребувалась його фінансова допомога по оплаті за навчання, а тому він звернувся з даного приводу до свого безпосереднього командира на ім`я ОСОБА_7 , однак той відповів що він може робити що хоче. Також у цей час у нього загострилось хронічне захворювання, а тому він самовільно залишив військову частину і поїхав до себе додому у АДРЕСА_1 , щоб допомогти фінансово родині, а також пройти курс лікування, при цьому він дозволу на залишення військової частини у командування не отримував. Після цього, 16.03.2015 року він прибув до АДРЕСА_2 до військової частини, щоб з`ясувати чи будуть його направляти для проходження подальшої служби по місцю дислокації його військової частини, однак його повідомили, що його виключили із списків особового складу частини.

У скоєному ОСОБА_5 розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі, так як він має хронічне захворювання, а тому він просить надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст. 407 ч. 3 КК України, оскільки він вчиняв самовільне залишення військової частини являючись військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_5 за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, чистосердечно розкоюється, з`явився із зізнанням, сприяв розкриттю злочину - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючі відповідальність обставини судом не встановлені.

Призначаючи міру покарання, крім того, що ОСОБА_5 за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, чистосердечно розкоюється, з`явився із зізнанням і сприяв розкриттю злочину, суд також враховує, що ОСОБА_5 під час проходження військової служби, перебуваючи в зоні АТО отримав травму, хворіє на іншу хворобу, а також те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи та постійне місце проживання.

Враховуючи всі наведені вище обставини, суд вважає що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Речові докази у провадженні відсутні.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 покласти на ВВС за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1