АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/730/15-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/288/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, не одруженого, не працюючого, адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.08.2011 р. Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробуванням, строком на 2 роки;
- 02.10.2012 р. Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 17 липня 2014 року на підставі ст.. 7 Закону України «Про амністію»,
обвинуваченого у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ставить питання про пом`якшення призначеного йому покарання, шляхом визначити його у вигляді нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст.186 ч.2 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України та не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки судом при обранні міри покарання враховано не всі обставини, що пом`якшують покарання.
За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , діючи повторно, 28.12.2014 року, о 15-00 годині, знаходячись на 6 поверсі в під`їзді № 1, будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на власну користь, діючи з корисливих мотивів, відкрито шляхом ривку заволодів гаманцем гр. ОСОБА_8 , звідки дістав купюру номіналом 200 гривень, після чого гаманець залишив біля потерпілої ОСОБА_8 та з місця вчинення злочину втік, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд. Тим самим ОСОБА_6 спричинив матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_8 на суму 200 гривень
Вищезазначені діяння вчинені ОСОБА_6 були кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, з призначенням покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції призначив йому покарання, яке за своєю суворістю явно не відповідає тяжкості скоєного та особі засудженого, у зв`язку з чим просить застосувати положення ст.69 КК України при визначенні йому покарання, врахувавши обставини, які не були враховані судом першої інстанції, а саме: що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, допомагав і під час досудового розслідування справи та в суді для скорішого її розгляду, а також вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин та положення, в якому знаходиться держава.
Під час апеляційного розгляду в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу підтримав частково, просив знизити йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК України, визначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст.186 ч.2 КК України, та не наполягав на мірі покарання, не пов`язаного з реальним його відбуванням.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор прохав колегію суддів залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, оскільки вважав вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим, а покарання, що обрано обвинуваченому ОСОБА_6 достатнім та необхідним для його виправлення. Вважав, що відсутні підстави для застосування положень ст.69 КК України при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню , а вирок суду залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України вирок переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєні кримінального злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, при обставинах, викладених у вироку, правильні та ґрунтуються на досліджених у суді доказах, і ніким не оскаржуються. Кваліфікація скоєного, визначена судом, не викликає сумнівів.
На думку колегії суддів, вирок суду є вмотивованим і відповідає вимогам ст.374 КПК України.
Як свідчать матеріали справи, розгляд справи судом першої інстанції проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону України.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, то на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки призначене судом покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого; воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Так, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання урахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину; особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, за місцем проживання характеризується з нейтральної сторони (а.с.66 Т.2), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.67, 68 Т.2), раніше судимий (а.с.64, 69 Т.2).
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України, судом першої інстанції визнано щиросердне каяття.
Обставиною, відповідно до ст.67 КК України, яка обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують покарання, являється перевагою суду, відповідно до вимог ст.66 КК України.
Так, ні під час судового розгляду в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді, не було встановлено тяжкі особисті обставини та тяжке положення, внаслідок якого, на думку обвинуваченого, ним було вчинено інкримінований йому злочин.
Колегія суддів приходить до висновку, що повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого у вчиненому були враховані судом першої інстанції при визначенні міри покарання, як і допомога під час досудового розслідування справи та в суді першої інстанції для скорішого її розгляду. Намір обвинуваченого щодо відшкодування спричинених матеріальних та моральних збитків потерпілій, на що посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, також не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути задоволена, а покарання, його вид і строк у відношенні обвинуваченого визначено судом першої інстанції правильно, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.ст.69, 75 КК України та його пом`якшення, не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченому ОСОБА_6 .
Вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4