Справа № 11-38 Головуючий у І інстанції Лисенко
Категорія 20 Доповідач у 2 інстанції Костенко
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2011 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Ігнатюка О.В.

суддів Костенко І.В., Капічон ОМ.

прокурора Нечепоренко С.П.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляціями засудженої ОСОБА_2 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.08.2010 року яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

засуджено за ч. 3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 9250 гривень матеріальної шкоди.

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_2 визнана винною та засуджена за те, що вона, 18.03.2010 року біля 09 години 30 хвилин, знаходячись у будинку № 39 по вул. Самійленка в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, який належить ОСОБА_3 та в якому вона наймала одну кімнату, скориставшись відсутністю в будинку власниці та інших квартирантів, з метою таємного викрадення майна ОСОБА_3, за допомогою ключа, який вона знайшла під навісом біля входу у погріб, що знаходиться на подвірї будинку, відімкнула двері у її кімнату та, проникнувши всередину кімнати з серванту таємно викрала банківську картку «Укргазбанк», що належить ОСОБА_3, яка була загорнута у папірець, на якому був вказаний PIN-код цієї картки. З 18.03.2010 року до 23.03.2010 року ОСОБА_2 щодня у різних банкоматах «Укргазбанк»у м. Києві шляхом введення PIN-коду частинами знімала грошові кошти з викраденої банківської картки. Загальна сума знятих ОСОБА_2 грошових коштів становить 9250 гривень. Вказаними грошима ОСОБА_2 розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_3 матеріальної шкоди на зазначену суму.

В апеляціях:

- засуджена ОСОБА_2 вважає, що обрана їй міра покарання є занадто суворою. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що вину вона свою у вчиненні злочину визнала повністю, щиросердно розкаялася у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину. Апелянтка просить вирок суду скасувати і призначити їй покарання не повязане з позбавленням волі.

В доповненнях до апеляції засуджена вказує на те, що було порушено її право на захист, так як слідчий запевнив, що захисник їй не потрібний.

Крім того, судом безпідставно не визнано обставинами, що пом'якшують покарання: часткове відшкодування нею шкоди потерпілій, її молодий вік, постійне місце проживання та роботи. Також не враховано судом думку потерпілої суворо її не карати.

- прокурор, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_2 та правильності кваліфікації дій останньої, вказав на м'якість призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України і просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_2 винною за ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши їй покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Прокурор вказує, що суд при призначенні покарання не дотримався вимог ст. 65 КК України та лише формально врахував тяжкість вчиненого злочину, проте засуджена належних висновків для себе не зробила, у вчиненому не розкаялась, відшкодувати ОСОБА_3 матеріальну шкоду навіть не намагалась.

Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав жодної апеляції, вважаючи, вирок суду законним; захисника ОСОБА_4 та засуджену ОСОБА_2, яка в поясненнях і останньому слові підтримали апеляцію про помякшення покарання, заперечуючи проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, -

колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а апеляцію засудженої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Правильність кваліфікації дій засудженої ОСОБА_2 та доведеність вини ніким із учасників процесу не оспорюється.

Щодо доводів апеляції засудженої про те, що було порушено її право на захист, то вони є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 були розяснені її права, передбачені ст. 43 КПК України, в тому числі і мати захисника. Однак як видно з протоколу про відмову від захисника від 07.05.2010 року (а.с.45) ОСОБА_2 від послуг захисника відмовилась за власною ініціативою. Клопотання про відмову від послуг захисника було заявлено і в судовому засіданні (а.с.88)

При обранні покарання засудженій суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винної, обставини, що впливають на покарання. Так судом враховано те, що засуджена раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_5, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Як обставину, що помякшує її покарання судом визнано щире каяття ОСОБА_2 у вчиненні злочину. Суд врахував також, що злочин, який вчинила засуджена є тяжким, що вчинений він відносно потерпілої похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_6 та що заподіяну шкоду останній не відшкодовано.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що твердження апеляції про суворість призначеного покарання є обґрунтованим, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_2 судом першої інстанції не в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, і призначене покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів. Колегія суддів вважає, що судом недостатньо враховані ті обставини, що наведені вже в вироку це вчинення злочину вперше, щире каяття, перебування на утриманні засудженої неповнолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_5.

А тому, наведені обставини та часткове відшкодування потерпілій шкоди в сумі 5500 гривень, думка останньої, викладена в заяві, щодо призначення міри покарання ОСОБА_2, не повязаної з ізоляцією від суспільства на думку колегії суддів, дають можливість помякшити призначене судом покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та звільнити ОСОБА_2 відповідно до ст. 79 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обовязків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

З огляду на викладене доводи апеляції прокурора про мякість призначеного засудженій покарання не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційю ОСОБА_2 задовольнити частково, а прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.08.2010 року щодо ОСОБА_2 змінити, помякшивши їй призначене покарання.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_2 від призначеного їй покарання у вигляді трьох років позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-віконавчої інспекції.

В решті вирок залишити без змін.

ОСОБА_2 з-під варти звільнити негайно.

СУДДІ: