ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-1555кМ15 У х в а л а
16 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_7,
суддів - ОСОБА_8, ОСОБА_9, при секретарі судового засідання - ОСОБА_10,
з участю прокурора - ОСОБА_11,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-1555км15 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 вересня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2, ‒
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 вересня 2014 року -

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

Органами досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що він, обіймаючи посаду директора ТОВ «Промсервіс», вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

06 лютого 2013 року виправданий, з метою привласнення чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з розрахункового рахунка вищезазначеного підприємства зняв для закупівлі товару гроші у сумі 9700 гривень, після чого товар не закупив, а кошти привласнив.

07, 11, 14 та 28 лютого 2013 року ОСОБА_2, з метою

привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, повторно зняв з розрахункового рахунка ТОВ «Промсервіс» для закупівлі товару і повернення тимчасової фінансової допомоги гроші на загальну суму 27200 гривень, які, за призначенням не використав, і привласнив.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_2 спричинив підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 36900 гривень. Після вимоги бухгалтера ТОВ «Промсервіс» прозвітувати про витрати знятих коштів ОСОБА_2 частину із них повернув: 19 лютого 2013 року - 4100 гривень, із призначенням платежу зворотня фінансова допомога, та 27 лютого 2013 року - 6258,12 гривень для виплати працівникам заробітної плати.

Решту знятих грошей на суму 26541,88 гривень ОСОБА_2 привласнив шляхом зловживання своїм службовим становищем, завдавши ТОВ «Промсервіс» матеріальної шкоди на вказану суму.

Зазначене обвинувачення суд першої інстанції визнав недоведеним. При цьому суд виходив із того, що на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів підтверджено лише факт зняття ОСОБА_2 грошей з банківського рахунка підприємства, чого він не заперечував у судовому засіданні, однак, не підтверджено привласнення коштів виправданим. Показання свідка - головного бухгалтера ТОВ «Промсервіс» ОСОБА_3 про фактичне невнесення ОСОБА_2 коштів у касу судом відкинуто з огляду на особисту зацікавленість свідка свідчити на свою користь. Дані висновку судово-економічної експертизи про неоприбуткування за документами касового обліку ТОВ «Промсервіс» готівки, знятої з банківського рахунка підприємства, суд до уваги не взяв. В обґрунтування наведеного у вироку зазначено, що вказаний висновок зроблено на підставі листів касової книги, до яких головним бухгалтером ОСОБА_3, відповідно до її власних показань, штучно вносилися зміни на вимогу слідчого. Крім цього, суд дійшов висновку, що у зв'язку з неналежною організацією ведення бухгалтерського обліку на ТОВ «Промсервіс» неможливо однозначно стверджувати, що гроші до каси підприємства не надходили, а сам по собі факт неоприбуткування коштів не може бути належним доказом їх привласнення.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 94, 370 КПК України, не дав у належної оцінки доказам обвинувачення, зокрема, даним висновку судово-економічної експертизи та доповідної записки засновникам від директора ТОВ «Промсервіс» ОСОБА_4 і головного бухгалтера ОСОБА_3, на підтвердження невнесення ОСОБА_2 коштів, знятих з банківського рахунка підприємства, до каси ТОВ Промсервіс». Прокурор звертає увагу, що свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні не давала показань про штучне корегування на вимогу слідчого аркушів касової книги, а тому результати експертного дослідження таких документів є допустимими доказами. На думку автора скарги, суд безпідставно не взяв до уваги факту повернення виправданим частини знятих із рахунка грошей після вимоги бухгалтера прозвітувати про їх використання, що свідчить про намагання зменшити розмір завданої підприємству шкоди.

Прокурор вказує, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 419 КПК України, не здійснив належної перевірки вироку місцевого суду з точки зору його законності й обґрунтованості та не дав переконливих відповідей на доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора. При цьому звертає увагу, що апеляційний суд, повторно допитавши, у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили привласнення ОСОБА_2 знятих з банківського рахунка коштів, в обґрунтування власного рішення послався на показання цих свідків, викладених у вироку суду першої інстанції.

На касаційну скаргу прокурора виправданий ОСОБА_2 подав заперечення, у яких наводить доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи касаційної скарги і просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судове рішення, згідно з вимогами ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У мотивувальній частині виправдувального вироку, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мають бути зазначені, зокрема, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Наведених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Виправдовуючи ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, суд узяв до уваги переважно його власні свідчення про те, що зняті з банківського рахунка підприємства кошти він передавав головному бухгалтеру ОСОБА_3, яка повинна була видавати йому корінець від прибуткового касового ордера, однак не робила цього.

Пославшись на показання свідка ОСОБА_3 про те, що відповідних корінців вона директору не видавала, суд дійшов висновку, що у зв'язку з неналежною організацією бухгалтерського обліку у ТОВ «Промсервіс» ОСОБА_3 неможливо однозначно стверджувати, що гроші до каси підприємства не надходили.

При цьому не знайшли належної оцінки дані висновку судово-економічної експертизи № 2/147 від 27 листопада 2013 року та пояснення у судовому засіданні експерта ОСОБА_6, на підставі яких, за даними касового обліку ТОВ «Промсервіс», документально підтверджено неоприбуткування у період з 05 по 28 лютого 2013 року коштів, отриманих ОСОБА_2 з установи банку ПАТ «Креді Агріколь Банк», на суму 30641,88 гривні та надходження 19 лютого 2013 року на поточний рахунок підприємства грошової фінансової допомоги на суму 4100 гривень (а. с. 165-172).

За даними цього висновку, у сукупності із записами у касовій книзі ТОВ «Промсервіс» і доповідною запискою директора ОСОБА_4 та бухгалтера ОСОБА_3 засновникам підприємства, було встановлено відсутність надходження до каси ТОВ «Промсервіс» переважної частини знятих ОСОБА_2 з банківського рахунка коштів, оформленого прибутковими касовими ордерами та відображеного у касовій книзі (а. с. 116, 201-209).

Зазначені документи, відповідно до вимог п. п. 2.6, 4.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 15 грудня 2004 року № 637, є основним засобом підтвердження внесення готівки у касу.

У силу положень п. 5.5 Статуту ТОВ «Промсервіс» ОСОБА_2, як директор, був уповноважений здійснювати керівництво та вирішувати всі питання діяльності підприємства, крім тих, які належать до виключної компетенції Загальних зборів (а. с. 101-108). Таким чином, до повноважень ОСОБА_2 входив, у тому числі, контроль за належною організацією бухгалтерського обліку з тим, щоб дійсний рух коштів був відображений у передбачених чинним законодавством документах.

Не беручи до уваги показання свідка ОСОБА_3 про неоформлення нею відповідних документів через фактичне ненадходження грошей до каси, суд, як вбачається з вироку,обмежився формальною вказівкою на її зацікавленість у дачі показів на свою користь. Така оцінка свідчень має характер припущення, не ґрунтується на об'єктивному з'ясуванні всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, а саме по собі службове становище особи, у силу якого вона також може нести відповідальність, не є достатньою підставою вважати її показання, дані під присягою, недостовірними.

Не визнаючи допустимими доказами дані висновку судово-економічної експертизи № 2/147 від 27 листопада 2013 року, суд, у своєму рішенні, послався на показання свідка ОСОБА_3 про штучне корегування нею наданих на експертизу аркушів касової книги на вимогу слідчого.

Наведені висновки суду не ґрунтуються на точному змісті показань свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні, зафіксованих на технічному записі судового процесу. У зазначених свідченнях ОСОБА_3 вказувала, що на вимогу слідчого лише роздрукувала аркуші касової книги, які, зазвичай, у разі відсутності руху коштів не роздруковуються, а зберігаються в електронному вигляді в автоматизованій системі бухгалтерського обліку. Як слідує із показань свідка, при знятті уповноваженим представником підприємства коштів з банківського рахунка у таку систему автоматично вноситься інформація про їх оприбуткування, а у разі фактичного ненадходження готівки у касу відповідний рядок таблиці касової книги видаляється вручну.

Зазначених свідчень суд належним чином не перевірив та не з'ясував, чи впливало корегування аркушів касової книги ОСОБА_3, навіть якщо воно дійсно мало місце, на правильність відображення у них дійсного руху коштів у ТОВ «Промсервіс», і відповідно, на достовірність і допустимість, як доказів, результатів експертного дослідження таких документів.

Виходячи з наведеного, суд належним чином не перевірив обставин, які мали істотне значення для кримінального провадження та відповідно до ст. 91 КПК України входили до предмету доказування та, всупереч вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, не здійснив належного аналізу доказів обвинувачення і не навів у вироку переконливих мотивів, через які відкинув відповідні докази.

Висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, зроблені без ретельного дотримання вимог кримінального процесуального закону, згідно до якого судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які були б підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, і є передчасними.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, не навів у своїй ухвалі переконливих мотивів, через які визнав необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, подану з підстав, аналогічних наведеним у касаційній скарзі, і недоліків суду першої інстанції не виправив.

Крім цього, пославшись в обґрунтування своїх висновків на обізнаність ОСОБА_3, у якої зберігалася чекова книжка і печатка підприємства, про зняття ОСОБА_2 коштів з банківського рахунку, апеляційний суд не навів переконливих мотивів, яким чином дана обставина впливає на доведеність чи недоведеність обвинувачення останнього у привласненні таких коштів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судових рішень у касаційному порядку.

Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть вважатися законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, в ході якого необхідно усунути порушення, вказані у цій ухвалі, повно та всебічно перевірити доводи обвинувачення й захисту, дати усім наданим сторонами доказам належну оцінку в їх сукупності і взаємозв'язку та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Керуючись ст ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9