Дата документу Справа № 225/3976/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ №225/3976/14-к Головуючий 1 інст. ОСОБА_1
Провадж. № 11-сс/778/713/14 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2014 року м. Запоріжжя

колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 в режимі відеконференції із Дружківського міського суду Донецької області,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеконференції із Артемівсьвого СІЗО Донецької області

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 (в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ) на ухвалу слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2014 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 листопада 2014 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Учкудук Бухарського району Узбекистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Адвокат ОСОБА_7 (в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ) звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на відсутність будь-яких підстав вважати, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, продовжувати займатись злочинною діяльністю чи перешкодити встановленню істини у справі. Посилається на порушення кримінального процесуального закону при отриманні доказів, якими обґрунтовується підозра ОСОБА_8 у вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, просить ухвалу слідчого судді скасувати і обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 30 жовтня 2014 року. приблизно з 19 години ОСОБА_8 знаходився на кухні в квартирі за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходилися його знайомі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 1975 року народження і, з останнім ОСОБА_8 вживав спиртні напої.

О 22 годині того ж дня, в ході розпивання спиртних напоїв, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка. При цьому ОСОБА_10 , сидячі на стільці в кухні, взяв зі столу кухонний ніж загальною довжиною близько 18,5 см та, утримуючи його в правій руці, почав висловлювати на адресу ОСОБА_8 претензії з приводу того, що останній колись раніше намагався його побити, не висловлюючи при цьому ніяких погроз на адресу ОСОБА_8 та не намагаючись застосувати проти ОСОБА_8 цей ніж, тобто не представляв ніякої загрози його життю та здоров`ю.

Однак ОСОБА_8 ,усвідомлюючи це, маючи значну фізичну перевагу над ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , які виникли у нього за вищезазначених обставин, усвідомлюючи характер та настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень та можливого настання його смерті, бажаючи настання таких наслідків, підвівшись зі стільця та стоячи біля ОСОБА_10 , який залишався сидіти на стільці, схопив обома руками праву руку ОСОБА_10 , в якій останній утримував вищезазначений, ніж та, застосовуючи при цьому фізичну силу, різко зігнув праву руку ОСОБА_10 в напрямку грудної клітини, не даючи ОСОБА_10 можливості розвести долоню, в якій той утримував ніж. Продовжуючи діяти умисно, маючи фізичну перевагу над ОСОБА_10 , ОСОБА_11 із застосуванням значної фізичної сили, штовхнув зігнуту праву руку ОСОБА_10 з ножем в напрямку лівої половини грудної клітини ОСОБА_10 та завдав одного удару клинком ножа, який знаходився в руці ОСОБА_10 останньому в ліву половину грудної клітини, заподіявши потерпілому колото-різану рану лівої половини грудної клітини з пошкодженням лівої легені, від якого ОСОБА_10 помер на місці і причиною його смерті сталося гостре малокрів`я, травматичний гемоторакс та травма лівої легені.

30 жовтня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за №0001780.

01.11. 2014 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

01.11.2014 року слідчий СВ Дзержинського MB УМВС України в Донецькій області звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обгрунтування якого послався на обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і її підтвердження доказами, що містяться в матеріалах провадження, тяжкість кримінального правопорушення та наявність ризику переховування підозрюваного від органів слідства та суду у випадку перебування на волі.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя в ухвалі вказав на обгрунтованість клопотання слідчого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підтверджуються доказами в матеріалах провадження і врахувавши, крім того обставини, передбачені ч.1 ст. 178 КПК України, а саме: наявність обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_8 винним, його задовільний стан здоров`я та слабкість соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, про що свідчить, в тому числі і фактичне проживання не за місцем реєстрації, прийшов до висновку про неможливість шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів гарантування, що ОСОБА_8 не буде ухилятись від слідства і суду, а тому клопотання слід задовольнити і обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог ст.ст. 177, 178, 193 КПК України та обґрунтовано зазначив в ухвалі про наявність існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доведеність прокурором обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України.

Разом з тим, на думку колегії суддів, слідчий суддя не встановив та в ухвалі не навів переконливих доказів про неможливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та що інший запобіжний захід не зможе запобігти спробам підозрюваного ухилитися від органів досудового розслідування і суду.

Судова колегія вважає, що прокурор довів обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК України , але не довів обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень ст. 196 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу повинна відповідати певним вимогам, зокрема, повинна містити відомості про обставини, які свідчать про недостатність застосування запобіжного заходу більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Апеляційним переглядом встановлено, що в оскаржуваній ухвалі, всупереч ст. 196 КПК України та позиції Верховного суду України, викладеної у Постанові Пленуму від 25.03.2004 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» не міститься належного обґрунтування висновку та зазначення наявності обставин, які б свідчили, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути встановлені ризики.

Отже, слідчим суддею не розглянуто питання про застосування альтернативного запобіжного заходу, що є необхідною умовою для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що виходить з положення ч.1 ст. 183 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно враховувати вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України, є частиною національного законодавства.

Зокрема, у справі «Хайрединов проти України» (№ 38717/04, рішення від 14.10.2010 року) Європейський суд з прав людини визнав порушення статті 5 Конвенції про захист прав людини за обставин, коли національні органи не привели достатніх підстав для взяття заявника під варту, а суди не розглянули можливості застосування альтернативних запобіжних заходів.

Обставини недостатності застосування до ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу не встановлені.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини та закріпленою ст. 12 КПК України однією з засад кримінального провадження - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

В матеріалах провадження відсутні та в суд апеляційної інстанції не надані докази того, що підозрюваний намагався або може намагатись переховуватися від органу досудового розслідування, продовжити злочинну діяльність або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, зазначені доводи слідчого спростовуються обставинами, встановленими під час розгляду апеляційної скарги: після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишався на місці його вчинення і намагався надати допомогу потерпілому, попросив викликати машину «швидкої допомоги».

При визначенні виду запобіжного заходу, на думку колегії суддів, слідчий суддя не обгрунтовано зазначив про слабкість соціальних зв`язків та не врахував, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, а саме має постійне місце роботи, постійне місце проживання, матір, дружину та двох дітей, раніше не судимий, що вказує на невисоку ймовірність неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання чому може бути досягнуто шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2014 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 до 29 грудня 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши ОСОБА_8 залишати місце проживання в період часу з 19-00 до 6-00 години.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до процесуальних прокурорів та слідчих по даному кримінальному провадженню на всі виклики; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 статті 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії ухвали та виконання покладених на ОСОБА_8 обов`язків до 29 грудня 2014 року.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

1. 2. 3.