Головуючий в суді першої інстанції: підполковник юстиції Сахно Р.І.
Доповідач: підполковник юстиції Ткачук О.С.
УХВАЛА
№ 11а-76-2007

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

23 січня 2007 року м. Київ

Військовий апеляційний суд
Центрального регіону України в складі:

Головуючого - генерал-майора юстиції КУЗЬМША А.С.,

Суддів - підполковників юстиції ПОЛОСЕНКА B.C. і ТКАЧУКА О.С,

при секретарі СМИКОВСЬКІЙ Н.П.,

за участю
прокурора - старшого прокурора відділу
Генеральної прокуратури України ДОВГАНЯ
І. М., заявника ОСОБА_1 і адвоката ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні матеріали за апеляцією майора юстиції ОСОБА_1 на постанову військового місцевого суду
Київського гарнізону від 29 листопада 2006 року, якою відмовлено в задоволенні скарги заявника про
скасування постанови слідчого в особливо важливих справах Генеральної
прокуратури України про порушення кримінальної справи
стосовно старшого слідчого Служби безпеки України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою в котрій поставив
вимогу скасувати постанову слідчого Генеральної прокуратури України від 18 жовтня 2006 року якою було порушено кримінальну справу стосовно заявника за ознаками
службового підроблення, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366
КК України.

Свою скаргу заявник підтримав в судовому засіданні та просив суд взяти до
уваги наступне.

По-перше,
прийняття рішення про порушення кримінальної справи щодо співробітників Служби безпеки України, відповідно
до наказу Генерального прокурора України № 16 від 5
серпня 1994 року, належить
до компетенції слідчих військової

прокуратури. Таким чином, як вважав
заявник, слідчий Генеральної прокуратури України не мав права
порушувати справу стосовно нього.

По-друге, заявник твердив, що ніяких злочинних дій не вчиняв і жодних ознак
злочину, передбаченого ч. 1
ст. 366 КК
України, в його діях немає.

Залишаючи без задоволення скаргу, суддя військового місцевого суду
гарнізону у своїй постанові зазначив, що причетність ОСОБА_1. до вчинення злочину знайшла підтвердження у процесуальних документах постановлених ним як слідчим
за фактом контрабанди, що мала місце у 2004 році. Ознаки злочину простежуються і в матеріалах
наглядового провадження та інших документах, які
зберігаються у Генеральній прокуратурі України.

Враховуючи, що їх безпосередньо виявив слідчий в особливо важливих справах
тієї ж прокуратури, суд першої інстанції
прийшов до висновку про достатність приводів і підстав для порушення справи
щодо ОСОБА_1.
саме слідчим Генеральної прокуратури України.

Заявник з обгрунтованістю постанови суду першої інстанції не погодився і
оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляції він навів ті ж аргументи, котрі
доводив у суді першої інстанції і, крім того, заявив про
однобічність і неповноту судового слідства, в наслідок чого суду, на думку
ОСОБА_1., не вдалося з'ясувати, що, насправді, постановлені ним як слідчим СБУ процесуальні рішення по факту контрабанди не
є офіційними документами в розумінні ст. 366 КК України. Зважаючи на це,
заявник просив апеляційний суд постанову місцевого суду скасувати і
задовольнити його вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, адвоката ОСОБА_2., котрий
виступав на підтримку позиції ОСОБА_1., а також думку прокурора, який вважав
необхідним постанову військового місцевого суду
Київського гарнізону залишити без змін, а апеляцію без задоволення,
перевіривши подані органами досудового слідства матеріали та обміркувавши твердження, викладені в апеляції,
військовий апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

КримІнально-процесуальним законодавством України (ст.94 КПК України) чітко визначено приводи і підстави до порушення кримінальної
справи, а також компетенцію відповідних державних органів з цього питання
(ст.ст. 97, 98 КПК України). У той же час Закон покладає на прокурора, слідчого і орган дізнання
обов'язок в межах своєї компетенції порушити кримінальну
справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину,
осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання (ст.4 КПК України).

Таким чином, в даному випадку, твердження суду першої інстанції, що прийшов
до висновку про правомірність дій слідчого
Генеральної прокуратури України, котрий безпосередньо
виявивши ознаки злочину порушив кримінальну справу стосовно слідчого Служби
безпеки України, є обґрунтованими.

Що стосується пояснень ОСОБА_1. про порушення слідчим правил
підслідності та правомірності дій заявника
пов'язаних із розслідуванням факту контрабанди у 2004 році, то ці питання належить вирішувати,
в порядку визначеному КримІнально-процесуальним кодексом України, відповідним державним органам в ході досудового слідства.
Стадія порушення кримінальної справи з'ясування таких питань не передбачає,
оскільки для прийняття рішення на цьому етапі
процесу потрібні лише приводи і підстави, що передбачені у
Законі.

Зважаючи на вищенаведене, військовий апеляційний суд регіону прийшов до
висновку, що постанова судді військового
місцевого суду Київського гарнізону, а також постанова слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України про
порушення кримінальної справи стосовно
старшого слідчого Служби безпеки України ОСОБА_1. ухвалені з дотриманням кримінально-процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 362,365,366,377 і 382 КПК України, військовий апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову військового місцевого
суду Київського гарнізону від 29 листопада 2006 року, якою відмовлено в задоволенні скарги про скасування постанови слідчого в особливо
важливих справах Генеральної прокуратури України про порушення
кримінальної справи стосовно заявника, - залишити без задоволення,
а постанову місцевого суду -
без змін.

ДІЙСНА ЗА НАЛЕЖНИМИ ПІДПИСАМИ