АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000560, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лопатинці, Жмеринського району, Вінницької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України;
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
По справі вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Відповідно до вироку, ОСОБА_5 19 січня 2015 року, приблизно о 22 год. 50 хв. перебуваючи біля буд. № 31/2 по вул. Ломоносова в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння, побачив раніше йому незнайому ОСОБА_8 та вирішив відкрито заволодіти її майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 діючи умисно з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підійшов до ОСОБА_8 та застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, а саме схопив її за шию та повалив на землю, чим подолав волю останньої до опору, відкрито заволодів її майном на загальну суму 9 250 грн., завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання застосувавши до його підзахисного положення ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано ряду обставин, які на дамку захисника дають підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, а саме: те, що ОСОБА_5 проживає у багатодітній сім`ї, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання. Дані обставини, на думку захисника, дають підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_5 , який також підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити, оскільки вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим в частині призначеного покарання в наслідок його надмірної суворості, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити в силі, оскільки вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає його особі та тяжкості ним вчиненого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу надмірної суворості призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопрушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Разом з тим, суд першої інстанції вимог даної норми закону не дотримався.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства на підставі даних про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працює. Також, при вирішенні питання про визначення виду та розміру покарання, суд врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Однак, районним судом не прийнято до уваги тих обставин, що ОСОБА_5 перебуває в цивільному шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину, що підтверджується письмовою заявою цивільної дружини обвинуваченого, ОСОБА_9 , за місцем реєстрації і проживання характеризується позитивно, а також відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілої. Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, не дослідив належним чином даних про особу обвинуваченого.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовнозагальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Стаття 75 КК України передбачає, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що судом першої інстанції було визнано йому, як обставину, яка обтяжує покарання, про те, враховуючи це в сукупності з іншими обставинами, а саме те, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, що судом першої інстанції було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем реєстрації і проживання, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, думку потерпілої, яка претензій до ОСОБА_5 не має та цивільного позову по справі не заявляла, а також тяжкість вчиненого останнім кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що від призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, ОСОБА_5 , на підставі ст. 75 КК України, підлягає звільненню з випробуванням з іспитовим строком три роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Враховуючи, що наведені вище обставини не призводять до погіршення становища обвинуваченого, то відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України вирок суду підлягає зміні, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з випробуванням з випробуванням строком на три роки.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/842/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач - ОСОБА_1