Справа №
ПОСТАНОВА

17 липня
2007 року Деснянський
районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого
- судді -
Стеблини А.В.

при
секретарі -
Курч Н.М., Горбик Н.А.

з участю прокурора -
Рахманкулової І.П.

адвокатів -
ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6.

захисників -
ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
ОСОБА_9.

потерпілих -
ОСОБА_10., ОСОБА_11.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
залі суду в м.
Чернігові справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
українця, громадянина України, уродженця м. Чернігова, з повною вищою освітою,
одруженого, має двох неповнолітніх дітей, працюючого першим заступником
начальника відділу-начальника кримінальної міліції Чернігівського районного
відділу УМВС України в Чернігівській області, раніше не судимого, проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1, -у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 364
ч.3, 368 ч. 2 КК України, -

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, уродженця с Копачі,
Чорнобильського району, Київської області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого,
має двох неповнолітніх дітей, працюючого начальником відділу карного розшуку
Чернігівського районного відділу УМВС України в Чернігівській області, раніше
не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, -у скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 364 ч.3, 368 ч. 2 КК України, -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України,

уродженця м.
Києва, з повною вищою освітою, одруженого, працюючого оперуповноваженим відділу
карного розшуку Чернігівського районного відділу УМВС України в Чернігівській
області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, -у скоєнні
злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 364 ч.3, 368 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами
досудового слідства ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. обвинувачується у тому, що 22 грудня 2005 року,
мешканка Чернігівського району смт. Гончарівське Компанієць Людмила Миколаївна
звернулась до Чернігівського районного відділу УМВС в Чернігівській області із
заявою, про скоєння відносно неї розбійного нападу невстановленою особою
чоловічої статі у військовій формі. Вказану заяву від ОСОБА_10. прийняв
оперуповноважений відділення карного розшуку Чернігівського районного відділу
УМВС України в Чернігівській області старший лейтенант міліції ОСОБА_12. Крім
того, із заявою в присутності заявниці, ознайомився начальник відділення
карного розшуку Чернігівського районного відділу УМВС України в Чернігівській
області майор міліції ОСОБА_13.

ОСОБА_3.
та ОСОБА_2 завірили ОСОБА_10., що її заяву вони зареєструють у відповідності до
чинного законодавства та найближчим часом приїдуть в смт. Гончарівське, для
проведення перевірки фактів викладених заявницею.

Про
надходження до Чернігівського районного відділу УМВС вказаної заяви, ОСОБА_3.
та ОСОБА_2 доповіли безпосередньому своєму керівнику ОСОБА_14. Враховуючи, що
ОСОБА_10. в своїй заяві вказала прізвище військовослужбовця капітана ОСОБА_11,
як особу, що може бути причетна до скоєння вказаного злочину, то вищевказані
працівники міліції, за попередньою змовою між собою, умисно, зловживаючи владою,
всупереч інтересам служби та в порушення ст. 10 п. З Закону України "Про
міліцію", ст. 97 та ст. 98 КПК України та п.п. 1.2, 2.1, 3.1, 3.3. 3.7,
4.1 "Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і
підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочин, що вчинені
або готуються", яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 14 квітня 2004 року № 400, які зобов'язують працівників міліції
приймати і реєструвати заяви й повідомлення про злочини, в тому числі і в
справах, які не підлягають їх відданню, своєчасно приймати по ним рішення,
вирішили заяву не реєструвати, а під виглядом проведення перевірки отримати від
ОСОБА_11. хабара за її припинення та укриття злочину.

Для реалізації
своєї мети, 23.12.2005 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_1 на службовому
автомобілі "Нива" державний номер 0139,

яким управляв
останній, приблизно в 17 годин, прибули до селища міського типу Гончарівське.
Де не маючи на то підстав, так як заява ОСОБА_10., навмисно з їх вини, не була
зареєстрована, зловживаючи владою, почали проводити незаконну перевірку, що в
кінцевому результаті призвело до заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом
правам, свободам та інтересам ОСОБА_11.
і ОСОБА_10., а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету та
престижу державної установи - МВС України в особі Чернігівського районного
відділу УМВС України в Чернігівській області.

Так, під
час незаконної перевірки по факту грабежу ОСОБА_10., ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. відбирали пояснення у мешканців Гончарівське, проводили оперативні
заходи, а також за місцем роботи заявниці, в кафе "Офіцерське",
провели незаконне впізнання ОСОБА_11.,
під час якого ОСОБА_10. в останньому впізнала особу, яка на неї 06.12.2005
року скоїла напад. ОСОБА_11
свою провину не визнав та повністю заперечив свою причетність до вказаного
злочину.

Після
цього, ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3. з метою доведення свого незаконного наміру на отримання хабара від ОСОБА_11. за припинення
перевірки по заяві ОСОБА_10. та укриття злочину, під психологічним впливом,
погрозами порушення кримінальної справи, поміщення ОСОБА_11. в ІТТ та
звільнення з лав Збройних сил України, поставили умову останньому за короткий
час зібрати гроші в сумі 1000 доларів США
в якості хабара та 600 грн. для відшкодування матеріальних збитків ОСОБА_10.,
хоча як працівники правоохоронного органу знали, що вина ОСОБА_11. в грабежі
ОСОБА_10. може бути доведена тільки під час проведення досудового слідства в
порушеній справі та встановлена судом. Тим самим, вчиняючи вищевказані дії
стосовно ОСОБА_11., ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. порушили один із принципів
кримінального судочинства, який закріплений в ст. 2 КПК України, а саме
завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не був покараний. А тому останні порушили
охоронювані законом права ОСОБА_11.
на законне правосуддя і без вироку суду визнали його винним в скоєнні
злочину.

ОСОБА_11, будучи
поставлений неправомірними діями службових осіб, в такі умови, вимушений був
погодитись на передачу ОСОБА_14., ОСОБА_2 та ОСОБА_3. хабара з метою
запобігання шкідливих наслідків щодо своїх прав і законних інтересів.

Так, 23.12.2005
року, приблизно в 19 годин 30 хвилин, в смт. Гончарівське в кафе
"Офіцерське" ОСОБА_11 передав ОСОБА_14., ОСОБА_2 та ОСОБА_3. хабара в
розмірі 415 доларів США, що по курсу Національного банку України складає 2095
грн. 75 коп. та 2875 грн., а всього сума хабара склала 4970 грн. 75 коп. Також,
ОСОБА_11 під
впливом працівників міліції передав 600 грн. ОСОБА_10., в якості відшкодування
матеріальної шкоди останній,

в результаті
чого, ОСОБА_11. були
спричинені матеріальні збитки на вказану суму.

Після
отримання хабара, ОСОБА_3. з відома ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зловживаючи владою, знищив заяву ОСОБА_10. та зібрані ними
матеріали по цій заяві, чим порушили ст. 4 КПК України, яка зобов'язує орган
дізнання, який представляли ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3., в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу
в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом
заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх
покарання. Тим самим, останні порушили охоронювані законом права ОСОБА_10. на
справедливе правосуддя, в зв'язку з чим, ОСОБА_10. вимушена була повторно
звертатись до Чернігівського районного відділу міліції із заявою по проведенню
перевірки за фактом скоєння відносно неї злочину. Крім того, вищевказаними
діями, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. заподіяли істотної шкоди державним
інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу державної установи - МВС
України в особі Чернігівського районного відділу УМВС України в Чернігівській
області, так як даний факт було оприлюднено в засобах масової інформації, де
співробітники Чернігівського РВ УМВС в Чернігівській області висвітлені як не
компетентні та корумповані працівники.

Заслухавши
свідчення підсудних, потерпілих, свідків, думку захисників, прокурора та
дослідивши всі надані суду докази по справі, суд приходить до висновку про
необхідність направлення справи на додаткове розслідування, оскільки органом досудового
слідства при розслідуванні справи допущена суттєва неповнота, однобічність та
неправильність такого слідства, які не можливо усунути в ході судового
розгляду, оскільки це потребує не лише виконання процесуальних рішень, які
віднесені до компетенції органів досудового слідства, а й винесення відповідних
процесуальних актів органу досудового слідства та прокурора. Судом же
досліджені всі обставини по справі, у тому обсязі доказів, які було надано
суду, в тому числі і учасниками судового розгляду безпосередньо в такому, при
чому суд не знаходить можливим шляхом судового доручення перевірити і уточнити
фактичні дані, одержані в ході судового слідства.

В судовому
засіданні потерпіла ОСОБА_10. показала, що заяву про скоєння ОСОБА_11 відносно
неї розбійного нападу вона писала на роботі в присутності працівників кафе і
передала в приміщенні Чернігівського райвідділу міліції безпосередньо ОСОБА_3.
в присутності ОСОБА_2, який вказав на необхідність її реєстрації. ОСОБА_3. та
ОСОБА_2 вона знала раніше, оскільки вони затримували її сина за вчинення
злочину. Однак, в першому своєму поясненні (т. 1 а.с. 17-18) та протоколу
допита в якості свідка від 31.03.2006 року (т. 1 а.с. 24-26) ОСОБА_10.
вказувала, що заяву писала в Чернігівському РОВД і передала її співробітнику
карного розшуку на третьому поверсі, який їй не представився. Зазначені
протиріччя ставлять під сумнів свідчення ОСОБА_10. стосовно передачі її заяви
підсудним ОСОБА_3.

та ОСОБА_2 Самі
ж підсудні категорично заперечують отримання заяви від потерпілої ОСОБА_10.
Також, допитаний у суді свідок ОСОБА_15 показав, що 22.12.2005 року він
знаходився на чергуванні в Чернігівському райвідділі міліції і може впевнено
сказати, що ОСОБА_10., яку він добре знає, в цей день не було і з заявою про
вчинення злочину вона не зверталась.

Також,
потерпіла ОСОБА_10. у суді пояснила, що в квітні 2006 року працівники СБУ
надавали їй для впізнання фотографії працівників міліції, але в матеріалах
справи такі дані відсутні. Про пред'явлення їй слідчим фотографій для впізнання
показала і допитана у суді свідок ОСОБА_16. В зв'язку з цим необхідно
з'ясувати, чи дійсно проводилось таке впізнання.

Підлягають
перевірці доводи підсудних ОСОБА_3. та ОСОБА_2 стосовно того, що потерпіла
ОСОБА_10. їх обмовляє, оскільки вони затримували за вчинення злочину її сина,
якого в подальшому помістили в слідчий ізолятор. Яким чином ці обставини могли
вплинути на дачу свідчень потерпілою ОСОБА_10.

Що
стосується обвинувачення підсудного ОСОБА_1
стосовно обізнаності його про звернення ОСОБА_10. з заявою, то досудовим
слідством в підтвердження цього не приведено жодного доказу, не було надано
таких доказів і у судовому засіданні. В зв'язку з цим виникає питання, яким
чином досудове слідство прийшло до висновку, що ОСОБА_1 за попередньою змовою з
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вирішив заяву не реєструвати, а під виглядом перевірки
отримати від ОСОБА_11. хабара.

В
матеріалах справи (т. 1 а.с. 55-63) знаходиться акт складання фототаблиць
співробітників Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області,
затверджений 01.04.2006 року начальником відділу внутрішній безпеки, де крім
інших співробітників райвідділу, знаходяться і фотографії підсудних. При
проведенні додаткового розслідування необхідно з'ясувати, з якою метою
складався такий акт, чи пред'являлись потерпілій ОСОБА_10. та свідкам для
впізнання фотографії з цього акту, якщо так, то для чого це робилось.

В
обвинуваченні підсудних зазначено, що про надходження до Чернігівського
районного відділу УМВС заяви ОСОБА_10., ОСОБА_3. та ОСОБА_2 доповіли
безпосередньому своєму керівнику ОСОБА_14. Але, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази стосовно того, що така подія мала місце. Не встановлена
зазначена обставина і у судовому засіданні. Крім того, в обвинуваченні є
протиріччя щодо змісту поданої ОСОБА_10. заяви. Так, спочатку вказано, що
ОСОБА_10. звернулась з заявою про скоєння відносно неї розбійного нападу
невстановленою особою чоловічої статі у військовій формі, а коли згідно того ж
обвинувачення вона передала ту саму заяву підсудним, то вже там було прізвище військовослужбовця
капітана ОСОБА_11, як особу причетну до скоєння відносно неї злочину.

Підсудним
поставлено за вину те, що після отримання заяви ОСОБА_10. про вчинення злочину,
вони за попередньою змовою між собою, умисно вирішили заяву не реєструвати, а під
виглядом проведення перевірки отримати від
ОСОБА_11 хабара за
її припинення та
укриття злочину. Однак,

обвинуваченням у
суді не було надано доказів, стосовно того, яким чином, в якій формі і коли між
підсудними відбулась така змова.

При проведенні
додаткового розслідування підлягають перевірці твердження підсудних стосовно
мети їх поїздки 23.12.2005 року до смт Гончарівськ, які вказали, що 21.12.2005
року в службовому кабінеті ОСОБА_1 відбулась оперативна нарада стосовно
показників роботи, в ході якої було вирішено виїхати до смт Гончарівськ для
реалізації оперативної інформації щодо осіб, які займаються незаконним обігом
наркотичних засобів. Саме з цією метою вони і прибули 23.12.2005 року до смт
Гончарівське. Про те, що ОСОБА_1 дійсно проводив нараду, де обговорювалось
питання стосовно інформації по смт Гончарівське показали і допитані у суді
свідки ОСОБА_17.,ОСОБА_18. та ОСОБА_19.

В
матеріалах справи (т. 2 а.с. 147-149) знаходиться постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи від 24.05.2006 року, згідно якої в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_11.
за давання хабара відмовлено. Дане рішення слідчий мотивував тим, що у
зв'язку з вимаганням хабара ОСОБА_11
добровільно заявив в правоохоронні органи про дачу хабара, ще до порушення
кримінальної справи.

Відповідно
до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 року „Про
судову практику у справах про хабарництво", добровільною вважається усна
чи письмова заява в органи внутрішніх справ, прокуратуру, інший державний
орган, наділений правом порушувати кримінальну справу, зроблена з будь-яких
мотивів, але не у зв'язку з тим, що про даний хабар стало відомо органам влади
чи компетентним службовим особам.

Згідно
матеріалів справи, про обставини дачі хабара підсудним, ОСОБА_11 дав пояснення
30.03.2006 року (т. 1 а.с. 14), а звернувся до СБУ з письмовою заявою про це
тільки 01.04.2006 року (т. 1 а.с. 9), і то під впливом певних негативних для
нього обставин. А саме, згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11. (т. 1
а.с. 98-99), він вказав, що звернутися з заявою до СБУ на неправомірні дії
працівників міліції він був вимушений після вимагання у нього грошей
дільничними інспекторами ОСОБА_20 та ОСОБА_21 за вирішення питання з ОСОБА_10.
В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що вказане вище рішення про відмову
в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_11. є передчасним, оскільки при
даних обставинах не можна його звернення до правоохоронних органів розцінювати
як добровільне.

Органами
досудового слідства інкриміноване підсудним вимагання хабара у ОСОБА_11., але при цьому не
дана належна правова оцінка діям самого ОСОБА_11.,
який спочатку пропонував працівникам міліції вирішити питання стосовно
заяви ОСОБА_10., а потім вказував, що у нього підсудні вимагали гроші.
Відсутній і предмет одержання хабара - гроші, який є обов'язковою ознакою
злочину, передбаченого ст. 368 КК України.

Допитаний на
досудовому слідстві ОСОБА_22. (т. 1 а.с. 169), свідчення якого були оголошені у
судовому засіданні, показав, що при зверненні громадян з заявами до чергової
частини райвідділу, їх направляють до чергового

оперуповноваженого,
або особи, яка його
замінює. В зв'язку з цим, необхідно встановити, хто саме 22.12.2005 року був
черговим оперуповноваженим, або того, хто його замінював і з'ясувати, чи
приймав він заяву від ОСОБА_10. і хто був при цьому присутній. Як при цьому
узгоджуються вимоги „Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в
органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини,
що вчинені або готуються", яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх
справ України від 14 квітня 2004 року № 400.

У
судовому засіданні було з'ясовано, що органами досудового слідства не
встановлена об'єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 368 КК України, а
саме одержання хабара підсудними. В обвинуваченні вказано, що ОСОБА_11 передав ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. хабар в сумі 4970 грн. 75 коп. Але, ні на досудовому слідстві, ні в
судовому засіданні ОСОБА_11 не вказував, що давав хабара ОСОБА_1 Взагалі,
свідчення ОСОБА_11. є суперечливими і не послідовними, оскільки спочатку він
пояснює, що запитував у підсудних, яким чином можна вирішити питання щодо заяви
ОСОБА_10., і в той же час вказує про психологічний тиск з боку підсудних. Більш
того, виникає питання, якщо відносно нього дійсно мав місце такий тиск з боку
підсудних, то чому він в зв'язку з цим не звернувся до свого керівництва, яке
знаходилось в цей час в офіцерському кафе. Приймаючи до уваги те, що потерпілий
ОСОБА_11, будучи визнаний на досудовому слідстві цивільним позивачем заявив
позов про відшкодування матеріальних збитків, а саме 5600 грн., які він дав
підсудним в якості хабара та потерпілій ОСОБА_10., це може свідчити про його
певну зацікавленість в результатах розгляду справи, а відповідно і є сумніви в
достовірності його свідчень. Підлягають перевірці доводи підсудних стосовно
того, що обмовляючи їх у вчиненні тяжкого злочину, підсудний таким чином
намагається уникнути відповідальності за пограбування ОСОБА_10., яка на
досудовому слідстві і у судовому засіданні категорично стверджувала про
вчинення відносно неї злочину саме ОСОБА_11

Враховуючи
обставини справи та особу підсудних, їх сімейний стан, суд вважає за можливе
задовольнити клопотання адвокатів про зміну підсудним міри запобіжного заходу з
взяття під варту на підписку про невиїзд, оскільки відпала необхідність в
раніше обраному запобіжному заході.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 273, 274, 281 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 364 ч. 3; 368 ч. 2
КК України направити прокурору Чернігівської області для проведення додаткового
розслідування.

Змінити
підсудним ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3. міру запобіжного заходу взяття під варту на підписку про невиїзд,
звільнивши їх з під варти в залі суду.

На постанову
може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом
семи діб з дня її винесення.