АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1212/15 Справа № 192/478/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000570 за апеляційною скаргою обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у с. Наталівка Солонянського району

Дніпропетровської області,

проживає за адресою

АДРЕСА_1

обвинуваченого за ст.336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого принесена апеляційна скарга на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року, в якій він просить вирок змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ст.336 КК України на 2 роки позбавлення волі.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги адвокат зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, одружений, має на утриманні двох неповнолітній дітей є єдиним годувальником своєї сім`ї, нещодавно проходив стаціонарне лікування, що підтверджується виписним епікризом №22366, зазначає проте, що обвинуваченим сплачено благодійні внески на підтримку армії. Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не визнано пом`якшуючою покарання обставиною повне визнання ОСОБА_7 вини в скоєному та щиросердечне розкаяння.

Вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він будучи військовозобов`язаним, 04 серпня 2014 року перебуваючи в приміщенні Солонянського РВК Дніпропетровської області по вул.Строменко,2 приблизно о 10-00 годині, діючи умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку, відмовився від подальшого призову за мобілізацією на військову службу у Збройні Сили України, оголошеної Указом Президента України №607/2014 року, про що зазначив у відповідній заяві на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, також вказав про те, що в скоєному щиросердечно розкаюється, вину визнає повністю та просить врахувати пом`якшуючи покарання обставини.

Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, вислухавши учасників судового процесу, колегія суддів прийшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ст.336 КК України і правильність кваліфікації його дій за цим злочином в апеляційній скарзі обвинуваченим та захисником не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він наводить доводи про не врахування судом певних обставин, які впливають на вид та розмір покарання, і щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість.
Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України - суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно вироку, суд при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд врахував, що вчинений обвинуваченим злочин за ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого: раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Відповідно до загальних засад призначення покарання суд, крім іншого, має призначати покарання, максимально індивідуалізуючи його, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Дотримання судом зазначених правил в їх сукупності має гарантувати досягнення визначених кримінальним законом цілей покарання, призначення законних і справедливих покарань, адекватних суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі винного.
Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

Як вбачається з вироку суду, судом ці вимоги закону в достатній мірі враховані не були.

При перевірці рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, надає благодійну допомогу на потреби армії, що судом вірно визнано обставиною, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що є обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст.66 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання та врахування пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття ОСОБА_7 не має, так як останній, на думку суду, змінював показання та мав намір знову ухилятися від призову за мобілізацією. Такі обґрунтування суду, колегія суддів вважає безпідставними, так як судовий розгляд проведений в порядку ст.349 КПК України у зв`язку з визнанням обвинуваченим вини в скоєному в повному обсязі, не оскаржує фактичних обставин справи. Також упередженими є висновки суду щодо надання оцінки подальшим суб`єктивним діям ОСОБА_7 , який на думку суду має намір ухилятися від призову за мобілізацією.
Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_7 сплачує благодійні внески на підтримку української армії, під час апеляційного розгляду щиросердечно розкаявся, вину в скоєному визнав, про що свідчить усвідомлення обвинуваченим тяжкості та суті скоєного правопорушення та бажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливим призначити йому покарання з застосуванням ст.69 КК України в частині зміни виду покарання.
Також колегія суддів враховує інші обставини, які впливають на вид і міру покарання, зокрема факт постійного працевлаштування обвинуваченого на ТОВ «Агро-Овен», має постійний соціальний зв`язок, проживає однією сім`єю з дружиною та двома неповнолітніми дітьми, які перебувають у ОСОБА_7 на утриманні, на підставі чого колегія суддів, враховуючи обставини провадження, матеріальний стан обвинуваченого, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства і вважає, що в даному конкретному випадку необхідним і достатнім для обвинуваченого буде покарання у виді штрафу в межах, передбачених законом, і таке покарання буде відповідати принципу невідворотності та індивідуалізації покарання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначенння покарання.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначенння покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.336 КК України, з застосування ст.69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді