Провадження № 1-в/193/187/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
08 липня 2015 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
лікаря Софіївської ВК № 45: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні сел. Софіївка клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1978 року народження, про звільнення від подальшого відбуття покарання за тяжкою хворобою,-
09 червня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Софіївського районного суд з клопотанням про звільнення від подальшого відбуття покарання за тяжкою хворобою, обгрунтовує його тим, що на даний час відбуває покарання в Софіївській ВК №45, являється інвалідом ІІ групи, так-як його захворювання являються тяжкими і він потребує в постійному лікуванні, тому просить звільнити його від подальшого відбуття покарання за тяжкою хворобою.
Засуджений ОСОБА_5 надав заяву, згідно якої від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовляється, судове засідання просить провести без його участі, та без участі адвоката.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтримала клопотання засудженого, вважає його необгрунтованим.
Лікар СВК №45 пояснила, що стан здоров`я засудженого задовільний, загрози життю не має, тому просить відмовити в задоволенні клопотання.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання необґрунтоване і задоволенню не підлягає із наступних підстав:
Ст. 84 КК України передбачено, що особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу`від 28 вересня 1973 року № 8 факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
Відповідно до ч. 5 ст. 154 КВК України клопотання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з клопотанням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У клопотанні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.
Матеріалами справи встановлено, що 24 листопада 1998 року Луцьким міським судом Волинської області по ст.ст. 66 ч.2, 142 ч.2, 140 ч.2, 206 ч.3, 42 КК України 1960 року до 9 років позбавлення волі (а.с. 13-17).
Як вбачається з висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд від 30 червня 2015 р. засудженому ОСОБА_5 поставлений діагноз: аномалія розвитку сечовидільної системи, подвоєння лівої нирки. Хронічний пієлонефрит, латентна течія. Хронічний простатит в стадії ремісії, згідно стану здоров"я засуджений не підпадає під Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15 серпня 2014 р..
Також в порушення вимог ч. 5 ст. 154 КВК України клопотання про звільнення від покарання у зв`язку з хворобою подано засудженим, а не начальником органу або установи виконання покаран.
Крім того, лікар Софіївської ВК №45 в судовому засіданні пояснила, що стан здоров"я засудженого задовільний, загрози для життя та здоров"я ОСОБА_5 немає.
У зв`язку з викладеним, суд, враховуючи тяжкість захворювань, що були діагностовано в засудженого ОСОБА_5 , тяжкість та характер вчинених ним злочинів, його поведінку під час відбування покарання, ступінь виправлення, не знаходить підстав для звільнення засудженого від покарання за хворобою.
На підставі ст. 84 КК України, ст.. 152, 154 КВК України, та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
1.Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 , 1978 року народження, про звільнення від подальшого відбуття покарання за тяжкою хворобою, як необгрунтованого.
2.На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Софіївський районний суд Дніпропетровської області в семидобовий строк з часу її оголошення, засудженим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: