А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.01.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 24.04.2014 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого у вчиненні злочину
визнано винним за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на десять років.
Запобіжний захід у відношенні засудженого ОСОБА_5 залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 постановлено відраховувати з моменту його фактичного затримання 04.05.2010 року.
Судові витрати в сумі 4987,14 грн. за проведення дактилоскопічних експертиз і товарознавчої експертизи віднесено на рахунок держави.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_5 , визнаний винним у тому, що 04.05.2010 року, близько 03 години 20 хвилин, на території парку ім. Горького біля стадіону «Спартак», що по вул. Шумній в м.Ужгороді, умисно, з метою заподіяння смерті, наніс громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серію ударів руками, затиснутими в кулаки та обутими ногами по різних частинах тіла та голови останнього, внаслідок чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила смерть громадянина ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_5 залишив місце події.
В апеляції та доповненні до неї захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 наголошує на відсутності у його підзахисного наміру позбавляти ОСОБА_7 життя. Апелянт стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок є упередженим, судом першої інстанції судовий розгляд та слідство проведено однобічно та неповно, належним чином не перевірено версії засудженого про нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому в стані сильного душевного хвилювання, внаслідок тяжкої образи з боку ОСОБА_7 , а саме примушування та пропозиції вступити з ним в статеві зносини; не обґрунтовано, якими саме доказами спростовується версія ОСОБА_5 . Тому просить вирок суду змінити,перекваліфікувавши дії засудженого ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ст..123 КК України та застосувати до нього амністію у відповідності до Закону України «Про амністію у 2011 році».
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги, промову прокурора, про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги захисника засудженого, оглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, частково відновивши судове слідство, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляцію захисника засудженого слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 334 КПК України(1960 року) мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.
Вирок щодо ОСОБА_5 наведеним вимогам закону не відповідає.

Постановляючи вирок, суд не взяв до уваги, що суб`єктивна сторона умисного вбивства, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , характеризується виною у формі умислу, з`ясування змісту і спрямованості якого, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину з врахуванням суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій, є обов`язковим.

Описуючи у вироку суб`єктивну сторону злочину, суд нечітко і неконкретно виклав обставини, що свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_5 та його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій - настання смерті потерпілого ОСОБА_7 , а відтак не вирішив питання про умисел засудженого, що має визначальне значення для перевірки правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України.

У порушення вимог ст. 22 КПК України суд не вжив всіх заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, внаслідок чого допустив однобічність і неповноту судового слідства.

Всупереч ст. 74 КПК України та рекомендаціям, викладеним в п.22 Постанови ПВС України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суд належним чином не перевірив версію ОСОБА_5 , про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого та про його обурення пропозицією потерпілого вступити з ним у статеві зносини, внаслідок чого , перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання він і наніс ОСОБА_10 декілька ударів. Наведені твердження ОСОБА_5 залишились поза увагою суду, а частковому визнанню ним своєї вини судом належної оцінки не надано і у вироці не зазначено, чим таке спростовується. Питання про відповідність виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень кількості, характеру і локалізації ударів, нанесених обвинуваченим взагалі судом не досліджувалось. Хоча, ОСОБА_5 кількість таких, їх локалізація та механізм детально описувались в протоколі його допиту від 04.05.2010 року(а.с.90-93 т.1), в протоколі допиту від 11.05.2010 року(а.с.164-167 т.1), під час відтворення обстановки та обставин події від 04.05.2010 року(а.с.95-102 т.1). Залишились недослідженими і питання наявності або відсутності причинно-наслідкового зв`язку між заподіяними внаслідок описаних обвинуваченим ударів тілесними ушкодженнями та смертю потерпілого, хоча з`ясування цього має значення для підтвердження версії засудженого чи її спростування.

Також судом допущені інші істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Так, під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції взагалі не було предметом розгляду та оцінки, за яких обставин і чому шорти ОСОБА_7 під час виявлення його тіла були натягнуті до колін і задом наперед, права нога роззута, а труси і кросівок з правої ноги виявлені неподалік від трупа (а.с.21-32, 33-44 т.1), що має суттєве значення для підтвердження або спростування версії обвинуваченого ОСОБА_5 .

Даючи оцінку висновку судового експерта-психолога, що міститься в акті № 264 стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи від 03.11.2010 року(а.с.147-150 т.5) та версії обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції, спростовуючи твердження підсудного щодо протизаконного насильства та тяжкої образи з боку ОСОБА_7 , зазначив, що таке не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, позаяк обвинувачений, після пропозиції потерпілого вступити з ним в статеві зносини, маючи реальну можливість покинути місце конфлікту, не зробив цього, а повернувся до потерпілого та почав наносити йому побої і при цьому ОСОБА_7 жодних насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_5 не вчиняв. Тим самим суд першої інстанції, фактично визнаючи замах з боку потерпілого на сексуальну недоторканність обвинуваченого, про що, власне, і йдеться у вище зазначеному висновку експертизи, одночасно заперечує наявність вказаних обставин та їх підтвердження в ході судового розгляду, обґрунтовуючи свої висновки суперечливими доводами, без глибокого аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності.

Отже, із вироку суду щодо ОСОБА_5 убачається, що наявні у справі докази не були ретельно перевірені, зіставлені та належно оцінені у їх сукупності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляції захисника щодо неповноти та однобічності проведеного в справі судового слідства заслуговують на увагу. Допущені судом істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, однобічна оцінка доказів, залишення поза увагою інших обставин справи, які могли істотно вплинути на висновки суду про визначення змісту суб`єктивної сторони вчиненого щодо ОСОБА_7 злочинного діяння та юридичну кваліфікацію дій винної особи, потягли за собою постановлення необґрунтованого судового рішення щодо ОСОБА_5 , яке підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 367, 368 КПК України, а справа - направленню на новий судовий розгляд.

Приймаючи до уваги вимоги ч.3 ст.374 КПК України(1960 року) про те, що скасовуючи вирок (постанову), апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в цій частині колегією суддів не оцінюються.

Під час нового розгляду суду належить вжити заходів для повного, всебічного дослідження обставин справи, дати належну оцінку зібраним доказам, врахувати і перевірити усі доводи, на які посилається апелянт, в тому числі ретельно дослідити та проаналізувати докази, що мають значення для з`ясування змісту суб`єктивної сторони діяння ОСОБА_5 , встановити умисел та мотив злочину, перевірити версію останнього про відсутність наміру вбивати потерпілого, залежно від чого постановити у справі законне й обґрунтоване рішення.

При скасуванні судового рішення з направленням справи на новий судовий розгляд, колегія суддів не вбачає підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу та залишає такий у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст.365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляцію захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ужгородсьького міськрайонного суду від 24.04.2014 року щодо ОСОБА_11 скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою.

Судді: