Справа № 534/1760/14-к
№ 1-кп/534/16/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілих:ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисникаОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Комсомольську матеріали кримінального провадження №0000220 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, неодруженого, працюючого плиточником у ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.03.1993 року вироком Полтавського обласного суду за ч.3 ст.81 КК України до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку в порядку ст.46-1 КК України на 2 роки; 10.03.1994 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ст.ст.42,43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 09.08.1996 року по відбуттю строку покарання; 03.06.1997 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави за ч.3 ст.140, ч.1 ст.145, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 31.12.1999 року по відбуттю строку покарання; 22.08.2000 року Київським районним судом м.Полтави за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 27.09.2006 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільненого 08.07.2008 року умовно-достроково на 3 місяці 14 днів; 17.09.2009 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 04.06.2010 року вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 23.08.2012 р. умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 15 днів; 13.06.2014 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; 21.07.2014 року вироком Київського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; 25.09.2014 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі; 12.11.2014 року вироком Ленінського районного суду м.Полтави за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 19.11.2014 року вироком Полтавського районного суд м.Полтави за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця 10 днів позбавлення волі;

24.12.2014 року вироком Решетилівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяця позбавлення волі; 15.01.2015 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяця 10 днів позбавлення волі; 26.01.2015 року вироком Машівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяця 10 днів позбавлення волі; 02.03.2015 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяця позбавлення волі,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :
24 березня 2014 року близько 02 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_1 , шляхом розбиття правового переднього бокового скла, ОСОБА_7 повторно таємно викрав з автомобіля марки «Ssang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 , відео-реєстратор вартістю 700 грн. та газовий балончик марки «Терен-4» вартістю 17 грн. 50 коп., що належали потерпілому ОСОБА_4 .

24 березня 2014 року близько 03 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_2 , шляхом розбиття правового переднього бокового скла, ОСОБА_7 повторно таємно викрав з автомобіля марки «ДЕУ», державний номерний знак - НОМЕР_2 , автомагнітолу марки «Піонер» вартістю 500 грн. та цифрову відеокамеру марки «Самсунг» вартістю 1233 грн., що належали потерпілому ОСОБА_5 , завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 1733 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у скоєнні згаданих злочинів, при цьому не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактами таємного викрадення чужого майна та пояснив, що встановлені судом злочини скоїв так та при тих обставинах, як це вказано в мотивувальній частині вироку. Об`єм та вартість викраденого майна не заперечував.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали в суді, що залишили власні автомобілі у дворах своїх будинків. Вранці виявили, що невідома особа розбила скло та викрала з автомобілів їх майно. Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що працівниками міліції йому було повернено все викрадене майно, а обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував йому шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини ОСОБА_7 , думку прокурора та потерпілих, думку обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисних злочинів проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, неодружений, до 23 квітня 2014 року ніде не працював і соціально корисною діяльністю не займався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.158-199).

Обставинами, які пом`якшують показання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує його щире каяття, сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування потерпілому ОСОБА_5 завданої злочином шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Судом встановлено, що на час розгляду справи обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилося 39 років, проте він вже має 16 непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, у тому числі злочинів проти власності.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 04.06.2010 року ОСОБА_7 було визначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, від якого 28 серпня 2012 року його було умовно-достроково звільнено на 1 рік 1 місяць 15 днів. Строк умовно-дострокового звільнення закінчився 13 жовтня 2013 року, а вже 26 грудня того ж року ОСОБА_7 , вперто не бажаючи виправлятися, розпочав систематично вчиняти крадіжки чужого майна з автомобілів громадян.

Так, протягом другого півріччя 2014 року та першого кварталу 2015 року різними судами Полтавської області стосовно ОСОБА_7 постановлено 9 вироків. Згаданими та цим вироками було встановлено, що у період починаючи з 26.12.2013 року по 01.05.2014 року, тобто за 126 календарних днів, ОСОБА_7 скоїв 67 епізодів викрадення чужого майна з автомобілів громадян на загальну суму 125425 грн. Майже всі злочини вчинено одним способом, а саме шляхом розбиття скла або пошкодження запорів транспортних засобів громадян. Фактично систематичне вчинення злочинів ОСОБА_7 перетворив на джерело свого існування.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що до 23 квітня 2014 року він офіційно ніде не робив, працевлаштувався до ФОП ОСОБА_9 у зв`язку із притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263 КК України.

У відповідності до ч.3 ст.88 КПК України наведені вище відомості про злочинну діяльність обвинуваченого є доказом звички ОСОБА_7 збагачуватись за рахунок викрадення чужого майна.

При визначенні міри покарання, у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує всі обставини справи в їх сукупності, а також думку потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні, та вважає, що за вчинення встановлених даним вироком злочинів необхідне і достатнє покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Підстав для призначення мінімального покарання, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, або із застосування ст.69 КК України, суд не вбачає.

Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 02 березня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Враховуючи, що встановлені даним вироком злочини ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку від 02 березня 2015 року, остаточне покарання йому має бути визначено за сукупністю злочинів у відповідності до ч.4 ст.70 КК України.

Наведенні вище дані, що характеризують особу обвинуваченого, його антисоціальний образ життя та вперте небажання виправлятися, навіть з урахуванням пом`якшуючих вину обставин, свідчать про те, що ОСОБА_7 становить особливу суспільну небезпечність і його виправлення можливе лише в умовах тривалої ізоляції від суспільства, тому суд вважає, що остаточне покарання за цим вироком має бути наближено до максимальної межи, визначеної ч.2 ст.185 КК України.

Тільки таке покарання і в цих межах є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Встановлені даним вироком кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку Октябрського районного суду м.Полтави від 13 червня 2014 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі та в силу ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання випробуванням на іспитовий строк 1 рік, тому суд приходить до висновку, що вирок суду від 13 червня 2014 року підлягає самостійному виконанню.

В ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 прохав звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році», як особу, яка відбула не менше чверті призначеного строку покарання (а.с.151).

Прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Інші учасники судового розгляду поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання задоволенню не підлягає, так як в силу приписів Закону України «Про амністію у 2014 році» він не є суб`єктом амністії.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, що призначено за даним вироком та вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 02 березня 2015 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 10 (десять) місяці.

Вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 13 червня 2014 року виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання відраховувати з 28 липня 2014 року (а.с.116).

Речові докази: тримач для відеореєстратора, газовий балончик «Терен-4», відеокамеру «Самсунг» - залишити потерпілим, як їм належні (а.с.155,157).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з проголошення вироку.

Учасники судового розгляду справи мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1