Кримінальне судочинство
Злочини у сфері господарської діяльності,
Справа
№ 1-44/08 копія
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ПОСТАНОВА

04 липня 2008
року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Дороша П.І.,

при секретареві Федчишин Г.В.,

з участю прокурора Філімонюка І.А.,

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу про обвинувачення

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця АДРЕСА_1 жителя АДРЕСА_2, приватного
підприємця, одруженого, несудимого, в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.
201, ч.1ст. 208 КК України, --

встановив:

ОСОБА_2
обвинувачується у тому, що в період 19.01.2004 - 30.03.2005 року умисно
незаконно перемістив через митний кордон України через митний пост «Ягодин» з
приховуванням від митного контролю іноземну валюту у великих розмірах.

Незаконно
переміщену валюту ОСОБА_2 декларував у митно-дорожньому відділі у м. Дорохуск
Республіки Польща. Зокрема 19 січня 2004 року ним було незаконно переміщено і
задекларовано у м. Дорохуску 80 тис. доларів США, 23 лютого 2004 року - 75 тис.
доларів США, 27 лютого 2004 року - 50 тис. доларів США, 15 березня 2004 року -
90 тис. доларів США, 05 липня 2004 року - 20 тис. доларів США, 19 липня 2004
року -- 45 тис. доларів США, 11 серпня 2004 року - 30 тис. доларів США, 10
вересня 2004 року - 40 тис. доларів США, 19 січня 2005 року - 70 тис. доларів
США, 02 березня 2005 року - 67 тис. доларів США, 30 березня 2005 року - 90 тис.
доларів США, а всього 657 тис. доларів США, що в еквіваленті до курсу
Національного банку України становить 3491556 гривень.

Ці дії
кваліфіковані за ч.1 ст. 201 КК України.

Крім
того, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що без одержання ліцензії Національного
банку України вніс частину незаконно вивезеної валюти на власний поточний
рахунок НОМЕР_1 відкритий ним 11 жовтня 2002 року у м. Люблін у Третьому
відділені акціонерного товариства «Банк Польська Каса Опіки» згідно договору №
699341, зокрема: 19 січня 2004 року 80 тис. доларів США, 23 лютого 2004 року -
72 тис. доларів США, 27 лютого 2004 року - 50 тис. доларів США, 15 березня 2004
року - 90 тис. доларів США, 05 липня 2004 року - 30 тис. доларів США, 19 липня
2004 року - 100 та 45 тис. доларів США, 11 серпня 2004 року - 30 тис. доларів
США, 10 вересня 2004 року - 40 тис. доларів США, 19 січня 2005 року - 70 тис.
доларів США, 03 лютого 2005 року - 1350 доларів США, 02 березня 2005 року - 67
тис. доларів США, 30 березня 2005 року - 90 тис. доларів США, а всього 655350
доларів США.

Ці дії
кваліфіковані за ч.1 ст. 208 КК України.

В
судовому засіданні ОСОБА_2 вину в незаконному переміщені валюти через митний
кордон України з приховуванням від митного контролю не визнав, показав, що
займається підприємницькою діяльністю по придбанню за кордоном і ввезенню в
Україну транспортних засобів на замовлення окремих громадян. Для цього він
після перетину українського кордону вже на польській території отримував кошти
у валюті, які в дорожньо-митному відділі оформляв на себе, потім вкладав їх на
особистий рахунок в Любліні, а для плати за придбані автомобілі знімав їх з
свого валютного рахунку. Валюту через митний кордон України переміщував лише в
дозволених розмірах без приховування від митного контролю.

За ст. 208 ч.1
КК України винним визнає себе повністю, однак просить звільнити його від
кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 19
квітня 2007 року.

Дослідивши
зібрані у справі докази, заслухавши міркування учасників процесу стосовно
доведеності вчинення ОСОБА_2им інкримінованих йому дій, суд приходить до
висновку, що органом розслідування допущені такі неповнота і неправильність
досудового слідства, які не можуть бути усунуті в ході судового слідства і без
усунення яких суд не в змозі вирішити питання про наявність чи відсутність в
діях підсудного складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 201 КК України.

Відповідно
до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03 червня 2005 року
«Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил»
відповідальність за контрабанду за ст. 201 КК настає у випадках, коли мало
місце умисне переміщення товарів через митний кордон України поза митним
контролем, або з приховуванням від митного контролю, вчинене у великих
розмірах.

У п. 5
цієї ж постанови зазначено, що незаконне переміщення предметів із приховуванням
від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України: з
використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників); інших засобів чи
способів, що утруднюють їх виявлення; або шляхом надання одним товарам вигляду
інших; або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів
підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять
неправдиві дані.

Пред'являючи
ОСОБА_2 у обвинувачення у вивезенні валюти через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю ( т. 4 а.с. 19-21) та складаючи
обвинувальний висновок ( т. 4 а.с. 78-97), орган досудового слідства не
зазначив які ж конкретні дії, які складають об'єктивну сторону злочину,
передбаченого ст. 201 КК, він вчинив.

Це
упущення потягло за собою недотримання органом досудового слідства вимог
стосовно предмету доказування, зокрема не з'ясування обставин, зазначених у п.
1 ст. 64 КПК, що відповідно до ст. 22 КПК є неповнотою.

При перевірці
справи в порядку ст. 228 КПК прокурором не було звернуто увагу на цю обставину і винесено постанову про
затвердження обвинувального висновку ( т. 4 а.с. 108), у тексті якої також
відсутні дані про спосіб приховування
валюти від митного контролю.

Неконкретність
обвинувачення у певній мірі вплинула на можливість реалізації ОСОБА_2 свого
права на захист.

Крім того, у
справі з приводу обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 201 КК є документи, які
містять суперечності.

Так, орган
досудового слідства у вищезгаданій постанові про притягнення як обвинуваченого
та в обвинувальному висновку і прокурор у постанові про затвердження
обвинувального висновку, а також прокурор, котрий підтримував державне
обвинувачення в даному судовому процесі ( обвинувальна промова долучена до справи)
вважають доведеним скоєння ОСОБА_2 злочину за ч.1 ст. 201 КК. Разом з тим, у
справі є постанова державного обвинувача ( т. 4 а.с. 124) про відмову від
обвинувачення за ст. 201 ч.1 КК, якій жодної оцінки ні прокурором, котрий
затверджував обвинувальний висновок, ні державним обвинувачем у даному процесі
не надано.

Відповідно до
ст. 277 КПК прокурор у судовому засіданні міг би змінити обвинувачення, у тому
числі і конкретизувати його, однак така процесуальна дія не вчинена.

Усунути допущену
неправильність і неповноту слідства суд, з огляду на специфіку судового
розгляду та положення ст. 275 КПК, не в змозі. Можливість для їх усунення
шляхом проведення відповідних оперативних і слідчих дій, винесення відповідних
процесуальних документів не втрачені, а
тому справу слід скерувати на додаткове розслідування для усунення
зазначених недоліків.

Хоча підсудний
та його захисник просять звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за
ст. 208 ч.1 КК шляхом застосування акту амністії, однак вирішити це питання по
суті в судовому засіданні суд не вправі, оскільки залишилось не вирішеним
питання про відповідальність ОСОБА_2 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 201 КК,
за який передбачено покарання більш суворе ніж п'ять років позбавлення волі, а
тому дія ст. 1 Закону «Про амністію» від 19 червня 2007 року на нього не
поширюється.

Крім того,
диспозиція ст. 208 КК є бланкетною нормою. Однак при пред'явленні обвинувачення за цією статтею
слідчий не конкретизував, який саме порядок відкриття і використання валютних
рахунків за кордоном порушив ОСОБА_2, і яким законом цей порядок встановлений,
обмежившись формулюванням «без одержання ліцензії Національного банку України
вніс…».

При таких обставинах справа підлягає
направленню на додаткове розслідування у повному об'ємі.

Стаття 281 КПК
не передбачає обов'язку суду при направленні справи на додаткове розслідування
вказувати які слідчі дії необхідно провести для усунення недоліків досудового
слідства.

Підстав для
зміни чи скасування запобіжного заходу у справі не встановлено.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 281 КПК України, суд,--

постановив:

Кримінальну
справу про обвинувачення ОСОБА_2 направити прокурору Рівненської області на
додаткове розслідування.

Запобіжний захід
ОСОБА_2. залишити підписку про невиїзд.

На постанову
протягом семи діб з дня її винесення можуть бути подані апеляції до
апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Головуючий:
суддя (підпис) П.І.
Дорош

«Оригіналу
відповідає»: П.І.
Дорош