Справа № 1013/8672/12 Головуючий у І інстанції Кафтанов
Провадження № 11/780/394/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 27.03.2013
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2013 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Габрієля В. О.,

суддів: Полосенка В. С., Димарецького В. М.,

за участю: прокурора Стаховської Н.О., потерпілого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2013 року, якою до

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого 24.06.1987 року Долинським районим судом Івано-Франківської області за ст. ст. 102, 46-1 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 р. 6 міс; 17.01.1996 року Стрийським районим судом Львівської області за ст. ст. 106 ч. 1 КК України (в ред. 1960 року) до 3 місяців 20 днів позбавлення волі; постановою Стахановського міського суду Луганської області за ст. ст.420, 421 КК України (в ред. 1960 року) застосовані заходи медичного характеру, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом до виходу його із хворобливого стану.

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2001 року приблизно о 23 год. 00 хв. (точний час досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, знаходячись в салоні автомобіля «Фольксваген - Пассат», рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м. Житомир вирішили здійснити розбійний напад на ОСОБА_7

Так, ОСОБА_4 перебуваючи за кермом автомобіля марки «Фольксваген - Пассат», заходячись на 64 км. автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, під приводом вийти до туалету, на узбіччі автодороги зупинив вищевказаний автомобіль, на якому рухався за кермом, після чого вийшов з нього. Повернувшись через 5 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, для досягнення своєї корисливої мети, а саме збагачення за рахунок чужого майна, нанесли чотири удари по різним частинам тіла ОСОБА_7, після чого зв'язали його. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії направленні на розбійний напад та заволодіння майном ОСОБА_7, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 сіли до автомобіля марки «Фольксваген - Пассат», в середині якого знаходився ОСОБА_7 та почали рух в напрямку лісосмуги. Приїхавши до лісосмуги ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 винесли потерпілого ОСОБА_7 з автомобіля та положили на землю, де продовжуючи свої злочині дії, нанесли останньому п'ять ударів по голові. В результаті цього ОСОБА_7 втратив свідомість, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заволоділи майном останнього, а саме 18002 доларів США, що станом на 21.07.2001 року згідно курсу НБУ (національного банку України) становить 96490,72 гривень та 26030 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди у великих розмірах на загальну суму 122520,72 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 лютого 2002 року близько 17 год. 00 хв. (точний час досудовим слідством не встановлено), повторно, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, знаходячись по вул. Свердлова в с. Стоянка Київської області, вирішили здійснити розбійний напад на ОСОБА_2

Так, ОСОБА_4 заходячись за кермом автомобіля марки «Фольксваген - Пассат», шляхом перекриття дороги вище вказаним автомобілем примусив зупинитись ОСОБА_2, який рухався по вул. Свердлова в с. Стоянка Київської області на власному автомобілі марки «Фольксваген Гольф». Зупинивши автомобіль ОСОБА_2 вийшов з автомобіля та почав втікати в сторону лісосмуги. Після цього, ОСОБА_4 разом з невстановленою досудовим слідством особою, для досягнення своєї корисливої мети, а саме збагачення за рахунок чужого майна наздогнали потерпілого та нанесли 10 ударів по різним частинам тіла, після чого заволоділи його майном, а саме: мобільним телефоном марки «Моторола» вартістю 200 грн., 15 000 грн., 10 000 російськими рублями, що станом на 07.02.2002 року згідно курсу НБУ становить 7313 гривень, 200 доларів США, що станом на 07.02.2002 року згідно курсу НБУ становить 1064,12 гривень, 300 Євро, що станом на 07.02.2002 року згідно курсу НБУ становить 1382,93 гривень, 6000 іспанських песо, що станом на 07.02.2002 року згідно курсу НБУ становить 166,23 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, чим завдали потерпілому ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 25126,28 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2013 року до ОСОБА_4 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом до виходу його із хворобливого стану.

Обґрунтовуючи постанову, суд послався на висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 693 від 28.09.2012 року, згідно якої ОСОБА_4 страждав в період інкримінованих йому дій і страждає в теперішній час на хронічний розлад шизофренію, параноїдної форми і вказує, що ступінь виразності психічних розладів у ОСОБА_4 такий, що в період інкримінованих йому діянь і в теперішній час він не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Потерпілий ОСОБА_8 не погоджуючись з даною постановою подав апеляцію, яку уточнив під час апеляційного розгляду справи, та просить постанову суду скасувати як незаконну та необґрунтовану і направити справу для проведення додаткового розслідування.

Вказує, що висновки суду про те, що застосування до ОСОБА_4 лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом є не припустимим, так як він вільно може втекти із такого закладу і знову скоювати тяжкі злочини. Судом не взято до уваги, те що вже після застосування до ОСОБА_4 заходів медичного характеру, він на протязі 1999-2002 років у складі організованої злочинної групи вчиняє ряд тяжких, однорідних і корисливих злочинів, які загрожують життю та здоровю потерпілих.

Заслухавши доповідача, виступи потерпілого та прокурора в підтримку апеляції ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_9, який просить постанову суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 417 КПК України (в ред. 1960 року) при досудовому слідстві в справах про суспільно небезпечні діяння, вчинені особами у стані неосудності або обмеженої осудності провадяться всі необхідні дії для всебічного і повного зясування обставин вчиненого суспільно небезпечного діяння і особи того, хто його вчинив, а також обставини, які характеризують цю особу та її психічне захворювання.

Разом з тим, вказані вимоги закону органом досудового слідства дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 неодноразово був засуджений за суспільно небезпечні діяння насильницького характеру, а також учинив суспільно небезпечні діяння корисливого характеру групою осіб, поєднані з заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Усе це може свідчити про те, що ОСОБА_4 становить особливу небезпеку для суспільства, а отже, потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Однак орган досудового слідства не взяв до уваги наведені обставини справи, обмежився лише проведенням амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_4 та виніс постанову про направлення справи до суду для вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.

До того ж, вказана постанова складена в порушення вимог ст. 417 КПК України (в ред. 1960 року), оскільки в ній значено про те, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, а необхідно вказувати як на особу, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, оскільки особи обмежено осудні або неосудні можуть вчинити лише суспільно небезпечне діяння, яке відповідно до ст. 11 КК України не є злочином.

Не звернув на вказані недоліки і місцевий суд та не взяв до уваги вимоги ч. 1 ст. 94 КК України про те, що суд визначає вид примусового заходу медичного характеру залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляції потерпілого ОСОБА_2 та скасування постанови суду про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, а справу направити прокурору для проведення додаткового розслідування, під час якого з урахуванням показів потерпілого необхідно встановити обєктивні обставини справи, дані про особу психічно хворого, провести стаціонарну судово-психіатричну експертизу щодо ОСОБА_4 та в залежності від встановленого прийняти законне рішення.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України (в ред. 1960 року) колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2013 року про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом до виходу його із хворобливого стану скасувати, а справу направити прокурору м. Ірпіня Київської області на додаткове розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 тримання під вартою, залишити без зміни.

Вірно за належними підписами.

Суддя: В.С. Полосенко