Справа №577/4888/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/45/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження № 0000284 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Конотоп, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ст. 115 ч. 1 КК України до позбавлення волі на строк 13 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 978 грн за проведені по справі експертні дослідження.

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено у вироку, 15 липня 2014 року близько 1 години, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до охоронюваного регульованого залізничного переїзду станція Мельня 617 км., що розташований в с. Чорноплатове Конотопського району Сумської області, де в цей час працювала черговою по залізничному переїзду його теща ОСОБА_11 . Між ними та ОСОБА_12 виникла сварка, в результаті якої, ОСОБА_10 на грунті особистих неприязних стосунків, умисно вдарив ОСОБА_12 рукою в обличчя, від чого та вдарилась об край будівлі і в неї з носа потекла кров. Після цього, ОСОБА_10 реалізовуючи свій злочинний намір на умисне, протиправне позбавлення життя потерпілої, тобто умисне вбивство, спустився до підвального приміщення будівлі, де знайшов металевий стрижень (болт), розміром 24 см в довжину та 2,7 см в діаметрі, яким наніс потерпілій не менше 38 ударів в життєво важливі частині тіла в шию та голову. Від отриманих ушкоджень, ОСОБА_12 впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_10 зняв з потерпілої одяг, оголивши її нижню частину тіла та наніс металевим стрижнем тілесній ушкодження в область піхви та анального отвору. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 померла. Після чого, забравши одяг і сумку потерпілої, ОСОБА_10 покинув місце злочину та повернувшись додому спалив сумку та одяг у якому був одягнений.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 , не погоджуючись з вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те , що вона не погоджується з вироком суд щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ст.115 ч.1 КК України. В обґрунтування цього, захисник посилається на те, що в процесі досудового розслідування справи, першим офіційним документом було пояснення ОСОБА_10 у якому він визнавав себе винним у вчиненні ним умисного вбивства ОСОБА_12 , при цьому захисник наголошує на тому, що відповідно до вимог ст.87 КПК України, вказане пояснення не може бути визнано допустимим доказом винуватості ОСОБА_10 . Захисник також вважає, що незважаючи на те, що обвинувачений під час слідчого експерименту визнавав себе винним у умисному вбивстві ОСОБА_12 , в процесі судового розгляду справи він відмовився від своїх свідчень, а пояснення свідків, які були понятими під час слідчого експерименту, не можуть бути доказом по справі тому, що ці особи не були очевидцями злочину. Автор апеляційної скарги вважає, що вирок суду побудований лише на поясненнях свідків і це при тому, що в процесі судового розгляду справи ОСОБА_10 винним себе у вчиненні злочину не визнав. Захисник також вважає, що в процесі судового розгляду справи не була доведена ні форма вини, ні мета, ні мотив вчинення злочину. У зв`язку з цим, захисник переконує апеляційний суд в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за ст.115 ч.1 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що злочину за вчинення якого його засуджено він не вчиняв, при цьому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на неправильне застосування закону. обґрунтовуючи це, ОСОБА_10 пояснює, що коли він зайшов в приміщення залізничного переїзду, то за щось зачепився та впав на тіло потерпілої. Злякавшись та розгубившись, він забрав сумку та речі ОСОБА_12 , побіг додому та спалив вказані речі. Згодом його забрали у відділення міліції та побили. Винним себе у смерті ОСОБА_12 не визнає. Вказує, що в судово-медичній експертизі не зазначена основна причина смерті ОСОБА_12 . Просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального процесуального законодавства.

Вислухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_12 , які просили вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_14 за ст. 115 ч. 1 КК України, прокурора, який вважав, що вирок суду є законним і просив цей вирок залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що подані по справі апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину при обставинах викладених у вироку підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які були вивчені судом під час судового слідства, проаналізовані та наведені у вироку.

Колегія суддів вважає правильними ці висновки.

При цьому колегія суддів виходить з того, що в процесі судового розгляду справи ОСОБА_10 не заперечував того факту, що 14 липня 2014 року після 23 години 45 хвилин він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння він дійсно заходив до приміщення будівлі охорони залізничного переїзду у селі Черноплатове, Конотопського району де в той час чергувала його теща ОСОБА_12 і побачивши її мертвою, забрав її сумку та інші речі, пішов додому. По дорозі загубив свої гумові тапки. Вдома він облив себе зі шланги водою, а потім спалив в літній кухні свою одежу, сумку яку забрав у тещі, після чого помився у душі.

Про те, що ОСОБА_10 дійсно 14 липня 2014 року у вечірній час перебував у стані алкогольного сп`яніння, декілька разів приходив додому, а потім кудись ходив і з собою у нього була пляшка коньяку, підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є дружиною обвинуваченого. Цей же свідок підтвердив, що її чоловік ОСОБА_16 , повернувся додому після 0 годин і закрившись у літній кухні щось палив у грубці. До кухні її не впустив. Потім вийшов з літньої кухні роздягнений, обливав себе зі шланга водою, після чого пішов до будинку митись в душ. На всі її запитання, що трапилось, відповідав, що нічого не пам`ятає. Вона бачила його мобільний телефон, який був без сім-карти, але чоловік не міг пояснити, чому немає сім-карти в телефоні. При цьому, її чоловік їй говорив, що заходив до її матері на роботу і розмовляв з нею. Вона телефонувала до мами, але ніхто не брав слухавку. Згодом стало відомо, що її маму вбито. Пізніше батьки чоловіка знайшли у грубці, в літній кухні, залишки металевих замків від сумки, манікюрні ножиці, інші металеві предмети, які були в сумці, що носила з собою її мати.

Про те, що ОСОБА_10 був на місці злочину свідчить і акт задіяння кінологічної служби, відповідно до якого службова собака по сліду привела від залізничного переїзду, де сталось вбивство ОСОБА_12 , до будинку де мешкає обвинувачений ОСОБА_10 .

В процесі судового слідства було досліджено протокол слідчого експерименту і судом було встановлено, що під даної слідчої дії ОСОБА_10 у присутності понятих добровільно не лише розповів, а і показав на місці як, чим та куди він наносив удари ОСОБА_12 в результаті чого вона померла.

Судом були допитані в якості свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були понятими під час проведення слідчого експерименту і вказані особи засвідчили суду, що у їх присутності ОСОБА_10 добровільно, без будь якого примусу чи іншого тиску з боку працівників міліції, розповів та показав на місці, як він побив свою тещу ОСОБА_12 , від чого та померла на місці.

З дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи випливає, що ОСОБА_12 було заподіяно не менше 38 ударів травмуючим предметом і смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії, яка розвинулась в результаті нанесення удару тупим предметом в область шиї.

Сукупність досліджених судом та зазначених у вироку доказів вказує на те, що умисне вбивство ОСОБА_12 вчинив саме обвинувачений ОСОБА_10 , а не інша особа, про те, що умисел обвинуваченого був направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 свідчить характер та локалізація нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , детально описаних у вироку суду і з яких випливає, що ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_12 з метою позбавлення її життя і бажав настання її смерті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_10 судом були вірно кваліфіковані за ст.115 ч.1 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а у зв`язку з цим і доводи щодо незаконності ухваленого по справі вироку, є необґрунтованими. При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що автори апеляційних скарг посилаючись на невідповідність висновків фактичним обставинам справи у своїх апеляційних скаргах не вказують, які ж саме висновки суперечать яким саме фактичним обставинам справи.

Колегія суддів е може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника стосовно того, що не може бути допустимим доказом по справі пояснення ОСОБА_10 , яке він давав відразу після його затримання та у якому він визнавав що умисно вбив ОСОБА_12 і розповідав, як він це вчинив. Підставою для цього є те, що пояснення на яке посилається захисник не розглядалось і не приймалось судом, як доказ винуватості обвинуваченого.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги захисника стосовно того, що не можуть бути доказами по справі пояснення в суді свідків, які були понятими під час слідчого експерименту. При цьому, колегія суддів виходить з того, що вказані свідки підтвердили не сам факт вчинення злочину, а лише обставини встановлені під час слідчого експерименту, а тому визнавати їх свідчення як такі, що не мають доказової сили, нема ніяких підстав.

Не відповідає дійсності і посилання захисника про те, що вирок суду побудований лише на поясненнях свідків, адже з вироку суду вбачається, що висновки про доведеність вини ОСОБА_10 у умисному вбивстві ОСОБА_12 ґрунтуються на сукупності досліджених судом доказів.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги захисника стосовно того, що судом не встановлена ні форма вини, ні мета, ні мотив вчинення злочину. Що стосується форми вини та мети вчинення злочину ОСОБА_10 , то суд досліджував вказані обставини і прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_10 діяв умисно, а мета його була позбавлення життя ОСОБА_12 і ця мета була ним досягнута. Суд також дослідив і мотив вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 . На підставі сукупності досліджених судом доказів, суд прийшов до правильного висновку, що умисне вбивство ОСОБА_10 вчинив на грунті особистих неприязних стосунків.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 відносно того, що у висновку судово-медичної експертизи не зазначена причина смерті ОСОБА_12 . При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії, що настала від удару тупим предметом в область шиї. Отже судом встановлена причина смерті ОСОБА_12 . В той же час, колегія суддів не може залишити поза увагою і ту обставину, що відповідно до цього ж висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_12 була заподіяна і черепно-мозкова травма в результаті чого також могла настати її смерть, але не настала у зв`язку з тим, що смерть від механічної асфіксії у часі настає швидше ніж смерть від черепно-мозкової травми.

Колегія суддів не погоджується з посиланням обвинуваченого ОСОБА_10 в тому, що після того як його затримали працівники міліції то його побили, а тому він визнав себе винним. При цьому колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_10 ні під час досудового слідства ні в процесі судового розгляду справи про це не говорив, але в процесі судового розгляду заявив, що він не повідомити хто на нього чинив тиск і не бажає подавати про це заяву.

Таким чином всі доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є необґрунтованими.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то на думку колегії суддів, при вирішенні цього питання, суд першої інстанції в повному обсязі врахував всі передбачені законом обставини та призначив обвинуваченому покарання яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину та даним про особу обвинуваченого.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, а покарання яке призначене ОСОБА_10 є справедливим, а тому передбачених законом підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування вироку суду, немає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в цей же самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія відповідає оригіналу:

Суддя апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_2 .