Дата документу Справа № 219/393/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 219/393/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/979/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286, Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 у режимі відеоконференції з приміщення Артемівського міськрайонного суду Донецької області,

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має середню спеціальну освіту, працює слюсарем в ПФ ВІТАР, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Артемівської ЦРЛ (р/р 2151 в ГУДКУ в Донецькій області УДК м. Артемівська МФО 834016, ( на КЕКВ 1132) витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 3417,18 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 17 грудня 2014 року, приблизно о 17-10 год., у темний час доби, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки М 21406 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Артема в с. Покровське Артемівського району Донецької області, з боку м. Попасна Луганської області у напрямку автодороги сполученням Київ - Харків Довжанський, зі швидкістю приблизно 20 км/год., освітлюючи свій шлях ближнім світлом фар. Побачивши попереду пішохода ОСОБА_9 , який вийшовши з правого узбіччя на проїжджу частину, став її перетинати справа наліво відносно напрямку його руху, ОСОБА_7 , не виконавши вимоги п. 12.3 ПДР України, діючи необережно, із злочинною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків в результаті своїх дій та бездіяльності, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив заходів для зменшення швидкості свого руху, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду даного пішохода, внаслідок чого, поблизу будинку № 17 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , в результаті якого останній отримав забиті рани голови, забій головною мозку, перелом правої гілки нижньої шелепи, перелом правої скроневої кістки, відкритий перелом лівого стегна, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя.

В апеляційній скарзі старший прокурор Артемівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить скасувати вирок і призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними заходами на строк 1 рік.

У запереченні на апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_7 , просить апеляційну скаргу залишите без задоволення, а вирок суду без змін.

Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_10 він просить проводить судовий розгляд без його участі, обвинуваченого суворо не карати, вимог матеріального характеру не заявляє( т.1 а.с.28).

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора, яку вважає необґрунтованою, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні зазначеного у вироку злочину та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 65 КК України.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про особу обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, та дані про особу винного та обставини, що помякшують покарання.

Так, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого за обставину, що пом`якшую покарання, врахував, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має малолітню дитину 2013 року народження, при цьому суд врахував відсутність претензій з боку потерпілого і обставин, що обтяжують покарання, дії обвинуваченого щодо зменшення негативних наслідків правопорушення, а саме його поведінку після вчинення кримінального правопорушення: обвинувачений викликав швидку допомогу та міліцію. Суд взяв до уваги перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено протоколом медичного огляду, що знижує його увагу, як учасника дорожнього руху.

Потерпілий ОСОБА_9 цивільний позов не заявляв, не має претензій до обвинуваченого, оскільки останній на протязі всього часу допомагає: придбанням ліків та забезпечує можливість отримувати медичну допомогу.

За наявністю сукупності цих обставин і виключно позитивних даних про особу винного, та вищезазначених обставин самої справи, суд, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнив від його відбування з випробуванням, з покладенням обовязків, передбачених статтею 76 КК України. Суд також, з огляду на положення ст. 55 КК України, на думку колегії суддів, обгрунтовано не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке узгоджується з інтересами потерпілого, бо він возить його до лікарні. Своє рішення суд першої інстанції належним чином вмотивував.

Колегія вважає, що особі призначене покарання, яке відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України, та його меті.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Артемівської міжрайонної прокуратури Донецької області залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: 1 2 3