Справа № 761/3685/15-к
Провадження № 1-кп/761/408/2015
У Х В А Л А
Іменем України
16 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009375 від 3 вересня 2014 року),

В С Т А Н О В И В:
до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009375 від 3 вересня 2014 року).
Прокурор вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та просив продовжитиОСОБА_4 строк запобіжного заходу.
Захисник заперечував з приводу призначення обвинувального акту до судового розгляду та просив повернути його прокурору через невідповідність вимогам процесуального закону, при цьому, як захисник, так і обвинувачений, заперечували з приводу продовження запобіжного заходу.
Вислухавши думку сторін провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, окрім іншого, прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 цього Кодексу, при цьому, згідно вимог даної норми, поряд з іншими даними, обвинувальний акт має містити також і формулювання обвинувачення.

В той же час, даний обвинувальний акт містить протирічливі посилання в частині викладення формулювання обвинувачення.

Так, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 за окремих обставин спільно з невстановленою особою, діючи за попередньою змовою групою осіб, підійшовши до потерпілого ОСОБА_6 , при цьому, користуючись своєю чисельною перевагою, застосували до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: стали завдавати останньому удари в область голови та тулуба, після чого, ОСОБА_4 вирвав з руки потерпілого мобільний телефон марки «Леоново А 390 Т», вартістю 1 000 гривень, з сім-карткою, вартістю 10 гривень, на рахунку якої знаходилось 15 гривень, а всього майна на 1025 гривень. У подальшому, згідно обвинувачення, ОСОБА_4 разом з невстановленою особою з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Водночас, формулюючи обвинувачення в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, слідчий послався на вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, при цьому, не зазначивши в цій частині жодних дій щодо насильства як кваліфікуючої ознаки, з урахуванням того, що за змістом як фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, так і формулювання обвинувачення, згадана кваліфікуюча ознака присутня («насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я »).

За таких обставин, цей акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому, кримінальне провадження разом з додатками стосовно ОСОБА_4 слід повернути прокурору Шевченківського району м. Києва.

Незважаючи на відсутність клопотань у сторін кримінального провадження щодо зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд, виходячи з принципу судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, вважає необхідним розглянути питання щодо встановлення наявності або відсутності підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 («тримання під вартою»).

Так, беручи до уваги обставини даної справи, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, а під час досудового розслідування перебував у розшуку, що, на переконання суду, з урахуванням відсутності у останнього офіційного заробітку, тобто стабільного джерела прибутку та постійного місця проживання в м. Києві, свідчить про наявність ризиків щодо ухилення його від слідства та суду, або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином в умовах перебування запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, підстав для зміни запобіжного заходу суд не знаходить.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314 - 316 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009375 від 3 вересня 2014 року) - повернути прокурору Шевченківського району м. Києва.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 10 квітня 2015 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1