УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2007
року м.
Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі суддів:

головуючого -
Гошовського Г.М.,

суддів -
Демченка О.М. і Вотьканича Ф.А. ,

за участю
прокурора - Фотченка С.І.,

захисника
засудженого ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника
потерпілого - адвоката ОСОБА_3,

потерпілого
ОСОБА_4.

засудженого
ОСОБА_1

розглянув у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією потерпілого
ОСОБА_4. на вирок тячівського районного суду від 29 січня 2007 року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець смт. Тересва Тячівського району, мешканець АДРЕСА_1 Тячівського
району закарпатської області, громадянин України, українець, не судимий, -

засуджений за
ч.І ст.122 KK України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 KK України
ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з
встановленням іспитового строку 3 роки.

На підставі ст.76 KK України на ОСОБА_1 покладено обов'язки не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання, роботи або навчання та періодично з'являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжнйй захід щодо ОСОБА_1 до вступу вироку в законну
силу постановлено змінити з взяття під варту-на підписку про невиїзд.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, ОСОБА_1 27 жовтня 2006 року
близько 17 години в с. Бедевля Тячівського району в урочищі „Вовковине",
неподалік будинку №40 по вул.

Справа: № 11-236/07

Дубрівка,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, втрутився в сварку між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, та наніс ліснику ОСОБА_4. декілька ударів руками та ногами по тілу,
заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції потерпілий ОСОБА_4. порушує питання про скасування вироку щодо
ОСОБА_1 з-за м'якості призначеного останньому покарання, неправильної
кваліфікації вчиненого ним злочину та неповноти досудового слідства. Крім того,
вказує, що ним в усній формі був заявлений цивільний позов на суму 3500 грн.,
який судом взагалі не вирішувався. Посилаючись на вказані обставини, просить
дану кримінальну справу направити на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілого ОСОБА_4.
та його представника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляцію, засудженого
ОСОБА_1 та його захисника - ОСОБА_2 про залишення вироку суду без зміни, а
апеляції потерпілого - без задоволення, міркування прокурора про обґрунтованість
вироку суду, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляції,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з
таких підстав.

винність ОСОБА_1 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_4. тілесних
ушкоджень середньої тяжкості, підтверджується зібраними по справі доказами,
яким суд дав належну оцінку після дослідження їх у судовому засіданні.

ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні злочину, за який його засуджено і
пояснив, що 27 жовтня 2006 року почув з боку урочища „Вовковине", біля
якого він проживає, сварку, де були ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ще якийсь незнайомий
чоловік, який під час сварки розмахував сокирою. Він подумав, що той хоче
когось вдарити і наніс йому удар рукою в обличчя, а потім ще декілька ударів ногою
по спині.

Потерпілий ствердив, що він працює лісником нересницького лісництва і 27
жовтня 2006 року близько 16 години прийшов в урочище „Вовковине" і почав
сокирою позначати дерева, які можна буде зрубати, в цей момент підійшов ОСОБА_5
вихопив у нього сокиру. Тоді прибіг ОСОБА_1 і наніс йому удар рукою в обличчя,
від чого він упав на землю, а потім став наносити удари ногами по тулубу. Через
деякий час, піднявшись з землі, він пішов додому. По дорозі його наздогнав
ОСОБА_1 і наніс йому ще декілька ударів ногами по тілу.

З показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що 27 жовтня 2006
року приїхавши додому з своїм співмешканцем ОСОБА_1, вони почули крики, який
доносився з лісу. Прийшовши на місце, вона

Побачила
свого батька ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Лісника , які сварились між собою, в лісника в
руках була сокира, яку він потім передав їй. в цей момент ОСОБА_1 наніс йому
удар рукою в обличчя, від чого останній впав на землю. Більше нічого не бачила,
так як втратила свідомість.

Свідок ОСОБА_5. ствердив, що в день
пригоди, яка мала місце 27 жовтня 2006 року він побачив в лісі потерпілого
ОСОБА_4. та ОСОБА_6, остання була в стані алкогольного сп'яніння

та виражалася на його адресу
нецензурними словами,
в руці вона

тримала сокиру, яку він забрав від неї. в цей момент на місце

підійшла його дружина, яка повідомила, що його дочка лежить в

лісі без свідомості і він одразу пішов і більше не повертався на

місце події.

З показань свідка ОСОБА_8. вбачається, що 27 жовтня 2006
року біля 17 години вона знаходилась в своєму будинку, тоді почула крики, які
доносились з лісу. Прийшовши на місце, вона побачила там ОСОБА_6, лісника
ОСОБА_4. та свого чоловіка, які сварилися між собою. Саму бійку вона не бачила,
а тільки помітила, що в ОСОБА_4. з обличчя йде кров.

Свідок ОСОБА_6, ствердила, що 27 жовтня 2006 року вона разом з лісником
ОСОБА_4. пішла до лісу, де той почав позначати дерева, які можна потім буде
зрубати для неї. В цей момент підійшов ОСОБА_5 і почав сваритися з ОСОБА_4. він
вирвав з рук лісника сокиру і на це прибіг ОСОБА_1 і втрутився в сварку. Самої
бійки вона не бачила.

З висновку судово-медичної експертизи видно, що потерпілому ОСОБА_4. були
спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді забою м'яких тканин
тім'яної області голови, забійної рани спинки носа, різаної рани основної
фаланги першого пальця лівої кисті, забій грудної клітини, перелом II ребра
по парастернальній лінії, закрита черепно-мозкова травма та струс головного
мозку, які могли бути спричинені твердим тупим предметом в результаті ударів
ногами та руками, а різана рана першого пальця лівої кисті - дією гострого
предмету, які вкладаються в строк події, яка мала місце 27 жовтня 2006 року.

таким чином, всебічно і повно дослідивши обставини справи, суд дійшов
обгрунтованого висновку про винність засудженого в умисному спричиненні
середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4. і правильно
кваліфікував ці його дії за ст.122 ч.І КК України.

Посилання в апеляції на те, що дії ОСОБА_1 потрібно було б кваліфікувати за
ч.2 ст.345 КК України, не знаходять свого підтвердження, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не було відомо, що потерпілий ОСОБА_4.
є лісником і виконував свої службові обов'язки, а тому умислу на заподіяння
йому тілесних ушкоджень в зв'язку з виконанням службових обов'язків в нього не
було.

Покарання ОСОБА_1 призначене з урахуванням характеру й
ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про його особу,
обставин, що пом'якшують покарання, і є справедливим. Також суд першої
інстанції при призначенні ОСОБА_1 покарання обґрунтовано врахував і тег7
ЩО" засуджений ОСОБА_1. є інвалідом III групи.

Посилання в апеляції потерпілого на м'якість призначеного засудженому
покарання не можуть бути прийнято до уваги, так як не ґрунтується на матеріалах
справи.

Не можуть бути прийняті до уваги і
посилання апелянта на те, що судом не вирішено його цивільного позову, який він
заявляв

в усній
формі, оскільки відповідно до ст.28 кпк України цивільний позов про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди може бути заявлений, як під час
досудового слідства, так і в судовому засіданні, але до початку судового
слідства.

Як видно з протоколу судового засідання цивільний позов
потерпілим було заявлено на стадії судових дебатів (а.с.103), тому за таких
обставин цивільний позов вважається не заявленим.

Отже, достовірність доказів на яких ґрунтується вирок не викликає сумніву,
а тому наведені в апеляції доводи про його необґрунтованість є безпідставними.

Керуючись
ст.ст.365,366 КПК України, апеляційний суд -

Ухвалив :

апеляцію потерпілого ОСОБА_4.
залишити без задоволення, вирок Тячівського районного суду від 29 січня 2007
року щодо ОСОБА_1 - без зміни.