Справа № 583/1691/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 12 лютого 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта професійна технічна, одруженого, на утриманні має малолітню дитину 2005 року народження, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 28.04.2014, який зарахований у розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, суд

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив :

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» солдат ОСОБА_3 28 квітня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).
Далі, у зв`язку зі створенням в АДРЕСА_3 нового військового формування, солдат ОСОБА_3 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , наказом командира якої № 3 від 16 жовтня 2014 року останній призначений на посаду робітника-підсобника 1 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно-будівельної роти.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 18.11.2014 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби,самовільно залишив місце служби - військову частину польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 та на ранкове шикування особового складу військової частини о 08.00 год. не з`явився. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_3 обов`язків військової служби не виконував, а займався особистими справами, які не пов`язані з проходженням військової служби.
23.04.2015 солдат ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій, добровільно з`явився до військової прокуратури Сумського гарнізону, а в подальшому до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 24.04.2015 останній відданий як такий, що прибув до військової частини (місця служби) та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Отже, солдат ОСОБА_3 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 18 листопада 2014 року до 23 квітня 2015 року включно, протягом 156 діб, тобто понад один місяць.
Таким чином, робітник-підсобник 1 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, в період з 18 листопада 2014 року по 23 квітня 2015 року включно, самовільно залишив місце служби розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та пояснив, що 28.04.2014 року він був призваний по мобілізації в частину НОМЕР_2 , де проходив військову службу. З 01.06.2014 р. по 24.09.2014 р. він знаходився в зоні АТО. Після ротації він був переведений до частини НОМЕР_1 . 17.11.2014 року подзвонила його сестра і сказала, що у матері прихватило серце, але мати відмовлялася лягати до лікарні. 18.11.2014 року десь біля 06.00 год. обвинувачений покинув військову частину, приїхав додому, доглядав матір. Після Нового року матері трохи стало краще, але виявилася, що дружина вагітна. В неї відкрилася кровотеча, її поклали на зберігання. Після виписки за нею необхідно було доглядати. Коли дружині покращало, ОСОБА_3 вирішив повернутися в частину. 23.04.2015 року прибув до військової прокуратури, а 24.04.2015 року прибув до військової частини. Щиро кається у скоєному.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов висновку, що такі дії обвинуваченого, необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем за призовом під час мобілізації (в редакції Кримінального Кодексу України, що діяла на час вчинення злочину).

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем служби, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття підсудного та активне сприяння в розкритті злочину, участь в проведенні АТО, відсутність шкоди, наявність на утриманні вагітної дружини та неповнолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не знайшов.

Беручи до уваги всі вищевказані обставини, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_3 міру покарання у виді позбавлення волі, але, враховуючи, що його виправлення можливе без відбування покарання, суд вважає доцільним застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також покласти обов`язки, визначені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та, застосувавши п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1