Ухвала

іменем україни

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: при секретарі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001016, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК,

за участю прокурора ОСОБА_11,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20 255 грн та у рахунок моральної шкоди 20 000 грн.

Також цим вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи винуватості і правильності кваліфікації дій засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, а також порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована та не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Зазначає, що при залишенні вироку місцевого суду без зміни, апеляційний суд не врахував думку потерпілої, а також те, що засудженим не було вжито жодних заходів для відшкодування спричиненої ним моральної та матеріальної шкоди.

На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_5, в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду − без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 26 грудня 2012 року приблизно о 18.30 год., знаходячись біля будинку № 88 по пр. К. Маркса у м. Дніпропетровську і побачивши ОСОБА_6, вирішив заволодіти майном останньої. З цією метою він зайшов за нею до під'їзду вказано будинку, де спочатку штовхнув потерпілу, а потім завдав їй декілька ударів молотком по голові та руці, чим спричинив легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Після цього ОСОБА_5 заволодів пакетом потерпілої ОСОБА_6, в якому знаходилося майно на загальну суму 21 433,40 грн, і зник з місця вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 187 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалась.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через м'якість є обґрунтованими.

Згідно вимог ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі зобов'язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У провадженні щодо ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції зазначену вимогу закону повною мірою не виконав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції послався на те, що винний раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, на утриманні має цивільну дружину і неповнолітню дитину, позитивно характеризується та у 2012 році врятував жінку похилого віку, яку виніс з палаючого будинку, тим самим проявивши відвагу, а також урахував відсутність обставин, що обтяжують покарання. На підставі наведених даних районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої йому частини статті КК.

Прокурор, не погодившись із цим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про скасування вироку через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 187 КК, внаслідок м'якості. На обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 у скоєному не розкаявся, в суді надавав неправдиві показання, приховуючи свою причетність до скоєння кримінального правопорушення, тим самим намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним діяння. Крім того, прокурор звертав окрему увагу суду на тяжкість наслідків, що настали в результаті вчиненого, зокрема великий обсяг моральних страждань потерпілої внаслідок застосування до неї фізичного насильства.

Однак, цих доводів скарги прокурора про м'якість призначеного ОСОБА_5 покарання апеляційний суд належним чином не перевірив і не спростував та, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, не зазначив підстави, з яких скаргу визнано необґрунтованою.

Крім того, як слушно зазначено у касаційній скарзі, поза увагою апеляційного суду залишились не врахована судом першої інстанції думка потерпілої ОСОБА_6, яка не погоджувалась з розміром визначеного засудженому покарання та підтримала позицію прокурора з цього приводу, а також те, що ОСОБА_5 не було вжито жодних заходів для відшкодування потерпілій спричиненої ним моральної та матеріальної шкоди.

Колегія суддів вважає, що за наведених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, враховуючи думку потерпілої, а також загально-небезпечний характер дій засудженого, який наніс значну кількість ударів молотком потерпілій у життєво-важливий орган - голову, його особисте ставлення до скоєного і стійке небажання усувати шкідливі наслідки від вчиненого ним діяння, призначене ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 187 КК, є не справедливим, не мотивованим і занадто м'яким.

Наведені вище обставини дають підстави для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з невідповідністю її змісту вимогам ст. 419 КПК.

Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції, суду необхідно повно, всебічно розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_5, перевірити обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора та постановити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції - задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9