УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року лютого 22 дня колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого - Безверхого О.М.
суддів - Демченка
М.О. Олійника В.Б. з участю прокурора -
ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Середино - Будського районного суду Сумської області
від 7 грудня 2006 року яким;

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

раніше судимий;

09.03.1998 року за ч.2
ст.141 КК України на два роки

позбавлення волі
з іспитовим строком на два роки з

стягненням штрафу 680 грн.

08.02.2000 року за ч. 3
ст.81,43 КК України на чотири

роки позбавлення
волі з конфіскацією майна,
та

стягненням штрафу в сумі 680 грн.

9.04.2003 року за ч.1 ст. 393,71 КК України на
три роки

шість місяців позбавлення волі.

Звільнений з
місць позбавлення волі 20.07.2006
року по

відбуттю міри покарання.

засуджений
за ч.2 ст.121, КК України на сім років шість місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави за лікування потерпілого
46 грн.65 коп. і 4000 грн. на користь
потерпілої ОСОБА_2 за спричинення матеріальних збитків і моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за
те, що він 9.09.2006 року
перебуваючи в нетверезому стані у квартирі АДРЕСА_1 під час сварки з ОСОБА_4 діючи умисно наніс йому удари в
життєво важливий орган -
голову, спричинивши при цьому тяжкі тілесні ушкодження від яких наступила
смерть 10 вересня 2006 року. Виявлені у
потерпілого тілесні ушкодження перебувають в прямому причинному зв'язку з
настанням смерті.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію в якій стверджує, що суд
при призначенні покарання не врахував те, що він хворіє на туберкульоз, а

Справа №11-143/ 2007 р. Головуючий
у першій інстанції -Т.М.Дубінчина

Категорія ч.2
ст. 121 КК
України Доповідач
- Демченко М.О..

також
те, що суд визнав як обтяжуючу його вину обставину те, що він перебував у
нетверезому стані. Також він вказує, що за той час що він перебував з потерпілим
не міг завдати таку кількість ударів від яких наступила б смерть, а тому
просить вирок суду скасувати, а справу направити для проведення додатково
розслідування.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора ОСОБА_5, про залишення
вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
викладені в апеляції колегія суддів не знаходить законних підстав до її
задоволення.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину
за обставин зазначених у вироку і юридична кваліфікація його дій за ч. 2 ст.121 КК
України є обґрунтованим і законним. Суд перевіривши під час судового слідства
зібрані органами досудового слідства докази врахував те, що сам засуджений
визнав свою вину у вчиненні злочину за обставин зазначених у вироку цілком
законно поклав їх в основу вироку, так як вони підтверджуються іншими доказами
по справі, а саме поясненнями представника потерпілого ОСОБА_2, свідка ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 згідно яких
було встановлено що засуджений вчинив злочин перебуваючи в нетверезому
стані і за тих обставин, що зазначені у
вироку. Виходячи з цього колегія суддів визнає посилання засудженого в апеляції
про те, що він не міг причинити потерпілому таку кількість тілесних ушкоджень
від яких наступила смерть і про те, що суд безпідставно визнав стан
алкогольного сп'яніння як обтяжуючу його вину обставиною безпідставними.

Що стосується посилання засудженого ОСОБА_1 в апеляції на
суворість призначеного йому покарання то воно, на думку колегії суддів є
необгрунтованим. При призначенні покарання судом було враховано ступінь
тяжкості вчиненого злочину, його наслідки і характер, дані про особу винного та
обставини, що обтяжують та пом'якшують його покарання в тому числі і ті на які
посилається засуджений в апеляції а саме; незадовільний стан здоров'я, щире
каяття, сімейний стан і матеріальний стан, і виходячи з цього суд призначив
засудженому майже мінімальний строк покарання передбачений санкцією статті КК
України за якою він визнаний винним. А тому, на думку колегії суддів, воно повністю
відповідає вимогам ст. 65
КК України і немає знаходить законних підстав до його пом'якшення і до
задоволення апеляції з направленням справи на додаткове розслідування.

На основі викладеного і керуючись ст. ст. 362, 366, 377 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Середино - Будського районного суду Сумської
області від 7 грудня 2006 року стосовно
ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.