Провадження № 274/6034/14-к
УХВАЛА Провадження № 1-в/0274/54/15

І м е н е м У к р а ї н и
15.01.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . ОСОБА_1
з участю секретаря . . . . . . . . ОСОБА_2
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3
представника адміністрації . ОСОБА_4
засудженого . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за заявою про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, до засудження непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , до засудження раніше судимого: 1) 27.12.94 року за ст.ст. 86-1, 44 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 23.03.99 за ст.ст. 140 ч. 3, 206 ч. 2, 42 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 30.08.05 за ст. 185 ч. 2, 75, 76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 засуджений 25 липня 2006 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 152 ч. 2, 153 ч. 3, 153 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03.10.06 вирок змінено в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 та останнього визнано засудженим за ст.ст. 152 ч. 2, 153 ч. 2, 153 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України до 10 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 29.10.05; кінець строку: 29.10.15, 3/4 строку покарання відбув 29.04.13.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовою заявою про умовно-дострокове звільнення.
В судовому засіданні засуджений вказав, що заслуговує на дострокове звільнення, так як вже три роки не має стягнень, а ті, що були раніше, фальсифіковані адміністрацією. Протягом строку відбування покарання він постійно працював, робив ремонт у себе в камері, але за роботу нічого не платили, йому набридло бути рабом і тому останніх 2-3 місяці він не працює. На його думку, своєю поведінкою за час відбування покарання він довів своє виправлення і тому просить звільнити його умовно-достроково. Вину у скоєних злочинах він не визнає, так як цих злочинів він не скоював, і це його конституційне право не визнавати вину.
Представник адміністрації виправної колонії заяву засудженого не підтримав у зв`язку з її безпідставністю, вказав, що протягом останнього року засуджений відбуває покарання у його відділенні. За цей час засуджений працевлаштований не був та з заявами про працевлаштування не звертався, до суспільно-корисної праці засуджений не прилучається, участі у суспільному житті відділення не приймає. Останнє стягнення на засудженого було накладено 07.02.14 і воно є погашеним. Однак в липні та листопаді 2014 року засудженим було допущено два порушення режиму утримання, за фактами яких були проведені бесіди виховного характеру.
Відповідно до досліджених матеріалів, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.11.05. За період відбуття покарання зарекомендував себе з негативної сторони, за час відбування покарання систематично допускав порушення вимог режиму тримання, за що 55 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Жодного заохочення за час відбування покарання не має. Не працевлаштований, бажання працевлаштуватись та приймати участь у суспільно-корисній праці не виявляє.
Прокурор також заперечила проти задоволення заяви засудженого за її безпідставністю.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (п. 17) судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Заслухавши засудженого, представника адміністрації виправної колонії, прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці (вимог режиму не додержувався, допускав порушення умов відбування покарання, участі у самодіяльних організаціях не приймає, до суспільно корисної праці не прилучається, не працевлаштований та бажання працевлаштуватись не виявляє, жодного заохочення за вісім років відбуття покарання не має, вину категорично заперечує, збитки, завдані злочинами, не відшкодовує) не довів своє виправлення. Сама по собі відсутність стягнень за порушення режиму є передбаченою законом, звичайною поведінкою кожного з засуджених, яка ще не вказує, що засуджений довів своє виправлення, інших доводів, доказів засуджений не навів і тому заява не підлягає задоволенню.
Доводи про незаконність дій працівників виправної колонії виходять за межі судового розгляду, засуджений має право звернутись для перевірки вказаних доводів до прокуратури або вищестоящих органів ДПтС України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 діб з дня її оголошення.
Головуючий - суддя ОСОБА_1