Справа № 1 l-a-1916/2007 р.
інстанції Кузьменко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2007
року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м.
Києва у складі:

Головуючого
судді Журавля О.О.

Суддів Чорного
О.М., Бачуріна О.В.,

За участю
прокурора Кучерявого О.В.,

заявника -
адвоката ОСОБА_2,

розглянула у
відкритому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження у скарзі адвоката
ОСОБА_2 в інтересах громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 за апеляцією прокурора, який
брав участь у розгляді скарги судом першої інстанції, на постанову Печерського
районного суду міста Києва від 9 липня 2007 року, якою скарга адвоката ОСОБА_2
в інтересах громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 на постанову в.о. начальника відділу
прокуратури Київської області від 17 липня 2006 року про скасування постанови
начальника Бориспільської митниці від 9 червня 2006 року про відмову в
порушенні кримінальної справи відносно громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 і порушення кримінальної
справи за ознаками злочину, передбаченого ст. ст. 15, ч.2 та 201, ч.1, КК
України, задоволена в повному обсязі, скасована зазначена постанова та
відмовлено в порушенні кримінальної справи за викладеними фактами.

Розглянувши
справу, колегія суддів, -

встановила:

9 липня 2007
року Печерський районний суд міста Києва розглянув по суті та повністю
задовольнив скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 на
постанову в.о. начальника відділу прокуратури Київської області від 17 липня
2006 року про скасування постанови начальника Бориспільської митниці від 9
червня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно
громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 і порушення кримінальної справи за ознаками злочину,
передбаченого ст. ст. 15, ч.2 та 201, ч.1, КК України, скасував оскаржену
постанову та відмовив у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1.

На обґрунтування
суд зазначив, що в матеріалах, які стали підставою для порушення кримінальної
справи, достатніх приводів та підстав для такого нема, оскільки громадянка
Ізраїлю ОСОБА_1 в межах зони митного контролю наявну у неї іноземну валюту -
67800 доларів США - не
переховувала, зберігала у незакритому пакеті у сумочці при собі, відразу ж на
перше запитання добровільно видала цю валюту, а її наявність пояснила незнанням
української та російської мов, якими викладені інформації для осіб, що
проходять митний контроль.

Крім того суд
послався також на те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений
з цього приводу, був скасований через неправильне оформлення. Не погодившись зі
вказаним рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді скарги судом першої
інстанції, подав апеляцію, в якій твердить, що громадянка Ізраїлю ОСОБА_3
свідомо обрала для проходження митного контролю „зелений коридор" та при
цьому переховала в паперовому конверті у жіночій сумочці не задекларовану
валюту в сумі 61800 доларів США,
не зважаючи на те, що інформація про кількість валюти, дозволеної до
перевезення без декларування, відмінності між „зеленим" та „червоним"
коридорами, поміщені на стендах на українській та іноземних мовах, така ж
інформація періодично оголошується в аеропорту. Відтак, вважає прокурор,
ОСОБА_3, а не ОСОБА_1, як помилково визнав суд першої інстанції, вчинила
закінчений "замах на контрабанду у великих розмірах.

На цих підставах
апелянт просить постанову суду скасувати.

Заслухавши
доповідь судді, виступи прокурора - на підтримку апеляції, заявника - проти її
задоволення, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з доказами,
наданими в матеріалах провадження у скарзі та дослідчої перевірки, судова
колегія визнає наступне.

В силу ст. ст.
23 б7 - 23 б8 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про порушення
кримінальної справи, суд першої інстанції зобов'язаний дослідити матеріали, на
підставі яких прийнято рішення щодо її порушення, перевірити належність
процесуального оформлення документів, а також їх достатність для вирішення
питання щодо порушення кримінальної справи.

Відповідно ж до
вимог ст. 23 б8 КПК України, суд не має права на цій стадії судового контролю
за діяльністю органу досудового слідства вирішувати ті питання, які може
вирішити лише суд, що розглядає справу по суті.

Всупереч
вказаним вимогам, суд першої інстанції, дослідивши матеріали дослідчої
перевірки та пояснення адвоката в інтересах ОСОБА_1, відкинув докази, покладені
в основу рішення про порушення кримінальної справи і визнав достовірними
пояснення адвоката, який тлумачив надані докази щодо обставин досліджуваної
події з позиції інтересів його довірительки.

Крім того, суд і
довільно і всупереч загально визнаній судовій практиці та діючому законодавству
витлумачив поняття „зеленого" та „червоного" коридорів.

Насправді ж,
обрання особою, що перетинає митний кордон, „зеленого" коридору вже саме
по собі свідчить про те, що жодних речей, предметів, валюти тощо, які
підлягають декларуванню, ця особа при собі не має.

У цьому
конкретному випадку, як вбачається з матеріалів дослідчої перевірки, ОСОБА_1 в
„зеленому" коридорі мала при собі 67800 доларів США, щодо яких пояснила,
що вони належать їй та її чоловікові, в той час, як без декларування з
території України можливо вивезти лише 3000 доларів СІЛА на одну особу.

Уже сама по собі
ця обставина прямо вказує на необхідність порушення кримінальної справи та
проведення досудового слідства з метою ретельного встановлення всіх фактичних
обставин, в тому числі й тих, які покладені в основу доводів адвоката в
інтересах цієї громадянки Ізраїлю та в основу висновку суду першої інстанції.

При цьому,
вказані обставини можливо повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати лише в рамках
досудового слідства.

Відтак, апеляція
прокурора підлягає задоволенню, а оскаржена постанова суду -скасуванню.

При цьому судова
колегія має на увазі також те, що протокол про адміністративне правопорушення,
на що послався суд першої інстанції, не було реалізовано не внаслідок його
суттєвої невідповідності, а лише остільки, оскільки в ньому достеменно та
правильно не вчинено переклад анкетних даних вказаної громадянки Ізраїлю.

Що стосується
доводів прокурора про те, що суд прийняв рішення щодо іншої особи, то ці доводи
не грунтуються на матеріалах справи.

Дійсно, 25
жовтня 2006 року слідчий управління СБУ в Київській області виніс постанову про
уточнення анкетних даних, в якій зазначив, що надалі в процесуальних документах,
як дослівно вказано в цій постанові, - „варто розуміти „ОСОБА_3".

Однак, у
зверненні до суду адвокат ОСОБА_2 надав офіційну, завірену у нотаріуса,
довіреність де анкетні дані його довірительки значаться як „ОСОБА_1", і
саме під такими анкетними даними ця особа значиться в процесуальних документах
суду.

Оскільки ж в
оскарженій постанові про порушення кримінальної справи анкетні дані вказаної
особи значилися як ОСОБА_1, суд саме так в резолютивній частині і вказав,
скасовуючи зазначену постанову.

Втім, зазначені
суперечності теж належить ретельно перевірити та усунути в ході досудового
слідства.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді скарги судом першої інстанції, на
постанову Печерського районного суду міста Києва від 9 липня 2007 року, якою
скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 на постанову
в.о. начальника відділу прокуратури Київської області від 17 липня 2006 року
про скасування постанови начальника Бориспільської митниці від 9 червня 2006
року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно громадянки Ізраїлю
ОСОБА_1 і порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.
ст. 15, ч.2 та 201, ч.1, КК України, задоволена в повному обсязі, скасована
зазначена постанова та відмовлено в порушенні кримінальної справи за
викладеними фактами задовольнити, вказану постанову суду першої інстанції -
скасувати, адвокату ОСОБА_2 в задоволенні його скарги в інтересах громадянки
Ізраїлю ОСОБА_1 відмовити.