Справа №1-69/10 14.12.2010 14.12.2010 14.12.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11- 769 2010 року Категорія: ст. 286 ч. 1 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Хоміка І.М.

суддів Пустовара М.Л., Фаріонової О.М.

за участю прокурора Максимишина О.Л.

засудженого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

14 грудня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимий,

засуджений за ст. 286 ч. 1 КК України на 2 роки 10 місяців обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь:

- ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди 6653 грн. 70 коп., моральної шкоди - 10 000 грн.

- Врадіївської районної Ради Миколаївської області в рахунок відшкодування затрат, понесених Врадіївською ЦРЛ на лікування ОСОБА_4 - 655 грн. 11 коп.;

-НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області за проведення експертиз 225 грн. 04 коп.

За вироком суду, 25 липня 2009 року приблизно о 4 годині, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи мотоциклом марки «ІЖ-Юпітер-5», регістраційний номер 55-14 НИД, який знаходився в технічно несправному стані (з несправною рульовою, тормозною системою та прилади зовнішнього освітлення), здійснював рух зі швидкістю 70 км/год по проїзній частині вул. Маяковського в смт. Врадіївка Миколаївської області в Західному напрямку.

При здійсненні руху ОСОБА_3 на відрізку дороги на відстані 84,7 м від перехрестя примикання вул. ОСОБА_6 до вул. Маяковського, в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не вибрав безпечну швидкість руху, яка передбачена в населених пунктах, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки та не впорався з керуванням мотоциклу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати та провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

Апелянт вважає безпідставними висновки судово-медичної експертизи стосовно визначення ступеня тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень. Посилається на те, що потерпілий ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні лише з 25.07.2009 року по 04.08.2009 року, тобто лікування тривало лише 11 днів, а тому є передчасним висновок експерта про заподіяння потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоровя. Крім того, всі тілесні ушкодження віднесені експертом до середнього ступеню тяжкості, в тому числі садна обличчя, тулубу, кінцівок та крововиливи, які, на думку апелянта, можуть бути віднесені лише до легких тілесних ушкоджень.

Як зазначив апелянт, суд не перевірив законність такого висновку судово-медичної експертизи, а тому безпідставно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 286 КК України.

Посилається на неврахування судом обставин, які помякшують покарання, а саме: знаходження на його утриманні малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3, та непрацюючої дружини.

Оспорює висновки суду про стягнення з нього на користь потерпілого в рахунок відшкодування майнової шкоди 6653 грн. 70 коп., оскільки витрати на цю суму не підтверджені документально, а згідно документів, потерпілий витратив 2291 грн. 96 коп.

Крім того, оспорює стягнення з нього майнової та моральної шкоди з тих підстав, що в його діях відсутній склад злочину, а тому суд повинен був позов залишити без розгляду.

В запереченнях на апеляцію потерпілий ОСОБА_4 просить залишити апеляцію без задоволення, посилаючись на законність та обгрунтованність вироку. Вважає, що безпідставні посилання апелянта про неправильність кваліфікації його дій. Зазначив, що проходив стаціонарне та амбулаторне лікування 53 дні, а тому є невірними доводи засудженого про відсутність даних про заподіяння середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоровя. Просить врахувати, що згідно висновків додаткової судово-медичної експертизи йому заподіяні середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травматичної екстракції 1 і 2 зубу верхньої щелепи, а також 3 зубу зліва. На протезування зубів ним затрачено 4000 грн. Тому з урахуванням цих витрат, а також витрат на лікування в сумі 2221 грн. 96 коп., які визнає засуджений, судом вірно прийняте рішення про суму стягнення в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_3, який підтримав апеляцію та просив помякшити призначене покарання, потерпілого ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 про необгрунтованність апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та додатково надані матеріали до апеляційного суду, обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 України, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох малогомілкової кісток, садна обличчя, тулуба, кінцівок, синець особи (а.с.43).

Як вбачається з висновків додаткової експертизи тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох малогомілкових кісток є середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя, а інші тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких (а.с.189-190).

Тому позбавлені підстав доводи апелянта про відсутність висновків експертизи щодо визначення ступеню тяжкості усіх заподіяних тілесних ушкоджень.

Як слідує з матеріалів справи, у звязку із отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування з 25.07.2009 по 04.08.2009 року, та амбулаторне лікування з 05.08.2009 року та 11.09.2009 року. Тому з огляду на ці дані про тривалість лікування та характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді переломів обох малогомілкових кісток, позбавлені підстав доводи апелянта про неправильність визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, висновки зазначеної експертизи не викликають сумнівів, оскільки належним чином обґрунтовані, в них містяться відповіді на поставлені питання щодо встановлення тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, в тому числі зясовані питання, які наводить в апеляції апелянт, а судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проведено судовим експертом згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 р. N 6.

Таким чином, є необґрунтованими твердження апелянта про безпідставність його притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, яка передбачає відповідальність за заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крім того, однією з ознак субєктивної сторони даного злочину є суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, незалежно від ознак цих ушкоджень, які оспорює апелянт.

Призначаючи покарання ОСОБА_3, суд першої інстанції послався на вчинення ним злочину невеликої тяжкості, дані про особу винного, який має сімю та на утриманні малолітню дитину.

Також суд врахував як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, а як обставину, яка помякшує покарання, щире каяття у вчиненому злочині.

Між тим, суд не врахував, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності та, незважаючи на позитивну характеристику винного, невірно зазначив, що ОСОБА_3 характеризується посередньо. Крім того, суд не врахував, що злочин вчинений з необережності.

Також, з додатково наданої до апеляційного суду довідки слідує, що з листопада 2010 року ОСОБА_3 має постійну роботу.

З огляду на наведене, суд недостатньо врахував наведені дані про особу винного, ступінь тяжкості та характер вчиненого ним злочину. Тому колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України і покладенням на нього обовязків, передбачених п. п. 2, 3 ст. 76 КК України.

Є частково обгрунтованими і доводи апеляції стосовно вирішення цивільного позову про стягнення майнової шкоди. Як слідує з позовної заяви (а.с.50), потерпілий поніс витрати на медикаменти та посилене харчування в сумі 6653 грн.70 коп.

Погодившись з цією сумою та стягнувши її на користь потерпілого, суд не врахував, що відповідно до довідки Врадіївської ЦРЛ (а.с. 117) потерпілий посиленого харчування не потребував. А тому понесені ним витрати в цій частині на суму 383 грн. 12 коп. згідно квитанцій, що є у справі (а.с.67-70), стягненні судом безпідставно.

Також, як вбачається з висновків додаткової судово-медичної експертизи, крім тих тілесних ушкоджень, які встановлені відповідно до висновків судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_4 виявлені ще й тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді травматичної екстракції 1 і 2 зубу верхньої щелепи, а також 3 зубу зліва (а.с.189-190), а на протезування зубів ним затрачено 4000 грн. (а.с.191).

Між тим, відповідно до розяснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з предявленого обвинувачення.

Тому, враховуючи, що наявність у ОСОБА_4 ще й інших тілесних ушкоджень середньої тяжкості встановлена на підставі висновків додаткової судово-медичної експертизи, однак таке обвинувачення ОСОБА_3 не предявлялось, судом прийнято неправильне рішення стосовно стягнення на користь потерпілого витрат в сумі 4000 грн. За наведених підстав, підлягає зменшенню сума стягнення з засудженого на користь потерпілого в рахунок відшкодування майнової шкоди до 2270 грн. 58 коп., тобто з відрахуванням із зазначеної потерпілим суми витрат 6653 грн. 70 коп. витрат на посилене харчування в сумі 383 грн. 12 коп. та витрат на протезування зубів в сумі 4000 грн.

Задовольняючи частково цивільний позов про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого 10 000 грн., суд відповідно до вимог ст.1167 ЦК України в повній мірі врахував обставини справи та ступінь моральних страждань, пов′язаних із спричиненням ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тому немає підстав вважати про неправильність вирішення позову в цій частині, про що стверджує апелянт.

З огляду на наведене, вирок суду підлягає зміні в частині покарання та вирішення цивільного позову про стягнення майнової шкоди.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2010 року у відношенні ОСОБА_3 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до п. п. 2, 3 ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_3 покласти обовязки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи.

Зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди до 2270 грн. 58 коп.

В решті зазначений вирок суду залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: