АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1165/15 Справа № 205/4984/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 від 28 квітня 2014 року, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, за участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представників потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 .

В апеляції представник потерпілої просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок, яким застосувати до обвинуваченого більш суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення від відбування покарання та задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди в розмірі 200000 грн. в повному обсязі. Свої вимоги адвокат обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість. На переконання представника потерпілої, суд не мотивував своє рішення, а також не врахував тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення та залишив поза увагою те, що внаслідок неправомірних дій останнього потерпілій було ампутовано ліву ногу, а на правій, у зв`язку із заподіянням їй ушкоджень, навіть за допомогою милиць вона самостійно ніколи ходити не зможе. Разом з тим, на думку адвоката, суд першої інстанції безпідставно не застосував до засудженого додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Крім того, представник потерпілої вказує й на те, що висновок суду про часткове відшкодування обвинуваченим завданої шкоди є необґрунтованим з огляду на те, що вказана шкода була відшкодована ТОВ «АККОРД-С» - володільцем джерела підвищеної небезпеки. При цьому, адвокат зазначає, що суд також безпідставно задовольнив позов потерпілої частково, стягнувши моральну шкоду лише в розмірі 70000 гривень.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому покарання, встановивши іспитовий строк один рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, за результатами розгляду кримінального провадження судом вирішено цивільний позов.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

28 квітня 2014 року, близько 16.30 години, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «DAF Trucks», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «МЕТАСО SB 3380», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проспекту Петровського, з боку вул. Вахрушева, в напрямку вул. Авіаційної в місті Дніпропетровську.

Під час руху ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, відновив рух свого автомобіля, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, внаслідок чого в районі перехрещення з вул. Воздухофлотською скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину з права наліво по ходу його руху, по пішохідному переходу, позначеному дорожнім знаком № 5.35.1 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою зебра.

В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1641е від 16 травня 2014 року відносяться до категорії тяжких. Порушення правил безпеки дорожнього руху згідно висновку судово-автотехнічной експертизи №70/27-334 від 20 травня року 2014 виразилося в тому, що водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «DAF Trucks», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «МЕТАСО SB 3380», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 10. 1, Правил дорожнього руху України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляцію представника потерпілої лише в частині вирішення цивільного позову, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції, міркування представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляцію, позицію представника потерпілої за довіреністю ОСОБА_10 , яка підтримала апеляцію адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція представника потерпілої підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо ним не погіршується становище обвинуваченого. Крім того, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою було заявлено цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 200000 гривень (т. 2, арк. пр. 13).

Разом з тим, виходячи з технічного запису судового засідання, позовні вимоги обвинуваченим визнані не були.

Крім того, аналогічною була позиція останнього й під час апеляційного розгляду, поряд з невизнанням своєї вини щодо обставин скоєного правопорушення.

Таким чином, всупереч положенням ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи доказів на підтвердження розміру завданої потерпілій шкоди, ступеня вини обвинуваченого, його матеріального становища та інших обставин, що мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд зменшив суму відшкодування до 70000 гривень, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення, чим обмежив процесуальні права обвинуваченого, у тому числі право на захист.

В п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційні права громадян на забезпечення права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших держаних органах.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст.cт. 20, 24 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції», говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить порушення вимог вказаної вище статті кримінального процесуального закону, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 20 КПК України, згідно з якими до загальних засад відноситься забезпечення права на захист, вказаний вирок відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи з того, що обвинувачений безпідставно був обмежений у реалізації свого права на захист при проведенні судового слідства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню.

Разом з тим, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляції представника потерпілої, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Скасувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду :
____________ ___________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4