Справа № 11-106/2007 р. Головуючий
І інстанції: Кобилецький І.Ф.
- ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: Трейтяк О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня
2007 року Колегія
суддів судової палати з кримінальних

справ
апеляційного суду Чернігівської області у складі:

головуючого
ТРЕЙТЯК О.П.

суддів ГРОМ A.M.,
БОРИСЕНКА І.П.

при секретарі
ГОЙ Н.Г.

з участю
прокурора ЛИСУНА СІ.

потерпілого
ОСОБА_1

представника
потерпілого ОСОБА_2
засудженого ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_1 на вирок Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від ЗО листопада 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та мешканець АДРЕСА_1, росіянин,
громадянин України, з середньою
освітою, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх
дітей, не працюючий, в силу
ст. 89 КК України раніше не
судимий, засуджений за ч. 1 ст.
286 КК України - до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати
всіма видами транспортних засобів на 2 роки.

Відповідно
до ст.
75 КК України, звільнений від
відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік б місяців.

На
підставі ст. 76 КК України, на ОСОБА_3
покладено обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально
виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи; періодично з'являтись
для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 2250 грн. 35 коп. в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. в рахунок

відшкодування
моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь Ніжинської ЦМЛ - 522 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди, та
стягнуто 367 грн. 20 коп. на користь держави в рахунок відшкодування понесених
судових витрат за проведення судової автотехнічної експертизи.

Судом ОСОБА_3 засуджено за
те, що він, 27.09.2005 року, близько 19 години 40 хвилин, керуючи мотоциклом марки МТ - 10, НОМЕР_1,
рухаючись в темну пору доби по об'їзній дорозі м. Ніжина в напрямку с Григорівка, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та скоїв наїзд
на велосипедиста ОСОБА_1, котрий рухався
в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист
ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепно-мозкової травми голови зі струсом головного
мозку, саден обличчя, забійних ран голови, закритої травми грудної клітки з переломом
правої лопатки, які згідно висновку
судово-медичної експертизи, відносяться
до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Не
погоджуючись з вироком суду, потерпілий
ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування. Вважає, що досудове і
судове слідство по справі проведені неповно,
не досліджені всі обставини, які
мають істотне значення для правильного вирішення справи, не повністю встановлені винні дії
засудженого, та не розглянуті всі докази
в їх сукупності. Вказує, що на
досудовому слідстві безпідставно не розглядалось питання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 135 та ч. 1
ст. 291 КК України, оскільки останній втік з місця скоєння ДТП,
не надавши допомоги потерпілому. Зазначає, що суд невірно встановив час скоєння ДТП,
не допитав свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які виїздили на місце скоєння ДТП,
та вважає ці обставини підставою для направлення справи на
дослідування. Крім того, не погоджується
з вирішенням цивільного позову, оскільки
суд, на його думку, безпідставно зменшив суму відшкодування
матеріальних збитків. Також; вказує, що
суд безпідставно відхилив його клопотання про приєднання до справи документів
про стан його здоров'я та про призначення судово-медичної експертизи, оскільки вважає, що стан його здоров'я на час розгляду справи
в суді може свідчити про спричинення йому злочином тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши
доповідача, прохання потерпілого та його
представника, які підтримали
апеляцію, задовольнити їх апеляцію, думку засудженого про необґрунтованість
апеляції, позицію прокурора, який вважав,
що апеляція задоволенню не підлягає,
перевіривши матеріали кримінальної справи і обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення.

Вина
засудженого ОСОБА_3 у
скоєнні інкримінованого злочину, при
обставинах наведених у вироку суду,
відповідає фактичним обставинам справи,
повністю підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Сам
засуджений ОСОБА_3 як на
досудовому слідстві, так і в судовому
засіданні винним себе визнавав повністю і докладно розповідав про обставини
скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий
ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої
інстанції та в апеляційному суді підтвердив той факт, що коли він 27 вересня 2005 року рухався на
велосипеді з м. Ніжина в напрямку с Колісники, його збив мотоцикл. Що було далі не
пам'ятає, оскільки втратив свідомість. В
апеляційному суді ОСОБА_1 також
заявив, що якщо ОСОБА_3 одноразово
виплатить йому 15 тисяч гривень, то він
ніяких претензій до нього не буде мати.

Факт
скоєння дорожньо-транспортної пригоди,
при якій ОСОБА_1 отримав тілесні
ушкодження підтверджується протоколом огляду місця події (а.с. 7-12).

Згідно
висновку повторної судово-медичної експертизи,
яка була призначена і проведена апеляційним судом, у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, саден обличчя, забійних ран волосяної частини голови, які могли утворитися 27 вересня 2005 року від
дії тупих предметів, в тому числі при
ДТП і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.
Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом правої
лопатки також: могли утворитися 27 вересня 2005 року від дії тупих
предметів, в тому числі при ДТП, і відносяться до категорії середнього ступеню
тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. Після отриманої травми 27
вересня 2005 року у ОСОБА_1 понизився слух на праве вухо, а на ліве вухо погіршення слуху трапилось
внаслідок загострення лівобічної нейросенсорної приглухуватості 2 ст. , яке у
нього було до травми. Зниження слуху на праве вухо у вигляді зниження
звукосприймаючого апарату розмовної та шепітної мов відносяться до категорії
середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності 15%.

Таким
чином доводи потерпілого про те, що
внаслідок ДТП йому
спричинені більш тяжкі тілесні ушкодження,
ніж: середньої тяжкості, були
перевірені в апеляційному суді і є безпідставними.

Твердження потерпілого про
те, що на
досудовому слідстві

безпідставно
не розглядалось питання про притягнення ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності за ч. 1
ст. 135 та ч. 1 ст.
291 КК України, оскільки останній
втік з місця скоєння ДТП, не надавши
допомоги потерпілому, позбавлені
підстав, оскільки як видно з матеріалів
справи (а.с. 90), таке питання
розглядалось і було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_3 за ст. 135 КК України, яка набрала чинності, ніким не оспорювалась і не скасована.

За таких
обставин суд правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільний
позов потерпілого вирішений судом відповідно до вимог закону на підставі
доказів, які є в справі. При цьому суд
навів відповідні мотиви прийнятого рішення і апеляційний суд погоджується з
наведеними мотивами.

Що
стосується обраної ОСОБА_3 міри
покарання, то вона є необхідною для
виправлення засудженого, визначена
відповідно до вимог ст. 65 КК України з
урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого та усіх обставин
справи.

Як видно
з матеріалів справи, досудове слідство і
судовий розгляд проводились відповідно до вимог кримінально-процесуального
закону.

Порушень
норм кримінально-процесуального закону,
які б тягли за собою скасування чи зміну вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 Кримінально-процесуального кодексу
України, колегія суддів,

ухвалила:

Залишити
без задоволення апеляцію потерпілого ОСОБА_1,
а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від ЗО
листопада 2006 року щодо ОСОБА_3- без змін.