У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Школярова В.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні в
м. Києві 5 лютого 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора м. Києва, касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення
щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя
м. Києва, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК
України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на
ОСОБА_1 покладено обов'язки не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну
місця проживання.

За ч. 2 ст. 364 КК України ОСОБА_1
виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно
з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він, працюючи
начальником пасажирського потягу сполученням “Київ-Варшава-Київ”, зловживаючи
довірою підлеглих йому провідників поїзда
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, заволодів їх грошовими
коштами на загальну суму 5 600 доларів
США, під вигаданим приводом - вирішення шляхом давання хабара вищестоящому
керівництву питання щодо зняття дисциплінарних стягнень з провідників ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, для
безперешкодної роботи в подальшому всієї бригади поїзду.

Як установив суд, цей злочин
засуджений учинив за таких обставин.

31 березня 2005 року інструктором
вагонної дільниці станції
Київ-пасажирський було здійснено перевірку рухомого складу пасажирського
потягу сполученням “Київ-Варшава-Київ”, в ході якої виявлено ряд порушень правил експлуатації
рухомого складу, допущених його
провідниками - ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.
За результатами цієї перевірки
керівництвом вагонної дільниці станції Київ-пасажирський 4 квітня 2005 року було прийнято рішення про
притягнення зазначених провідників до
дисциплінарної відповідальності з їх відстороненням від обслуговування поїздів
міжнародних сполучень, а начальника потягу ОСОБА_1 позбавлено в повному обсязі
преміальної оплати за березень 2005 року.

ОСОБА_1, достовірно знаючи, що наявність дисциплінарного стягнення є
підставою для відсторонення від роботи в
поїздах міжнародного сполучення, 5 квітня 2005 року близько 17 години на площі
Перемозі у м. Києві зібрав провідників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та, зловживаючи їх довірою, викликав у них
впевненість у тому, що він допоможе
вирішити питання про дострокове зняття дисциплінарних стягнень з членів
бригади поїзду шляхом давання
керівникам вагонної дільниці
хабара у сумі 7 000 доларів США. Для цього кожен з провідників повинен був здати по 700
доларів США. Провідники, довіряючи ОСОБА_1,
зібрали та передали останньому через ОСОБА_10 5600 доларів, якими засуджений
розпорядився на власний розсуд.

Виправдовуючи ОСОБА_1 за відсутністю в
його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, суд першої
інстанції виходив з того, що в діях виправданого відсутні ознаки об'єктивної
сторони даного злочину.

Суд зазначив, що по справі не було
встановлено, що, отримуючи кошти від потерпілих - провідників поїзду, ОСОБА_1
умисно використовував своє службове становище, діяв всупереч інтересам служби,
оскільки грошові кошти передавались йому для передачі хабара не у зв'язку з
виконанням ним своїх службових повноважень, а як особі, якій вони довіряли та
якою були завірені, що він зможе вирішити питання зняття дисциплінарних стягнень
з членів бригади.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2007
року вирок щодо засудженого залишено без
зміни.

У
касаційному поданні прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у
зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а справу направити
на новий апеляційний розгляд. Свою вимогу обґрунтовує тим, що суд неправильно
застосував кримінальний закон і безпідставно виправдав ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 вважає, що досудове слідство та судовий розгляд справи проведено
неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду
не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що винуватість у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не доведена і його засуджено
необґрунтовано. Посилається на те, що, коли він звертався до суду з останнім
словом, не був присутній його захисник ОСОБА_11, чим було порушено його право
на захист. Просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу закрити за
відсутністю в його діях складу злочину.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарг, колегія суддів вважає, що слід
відмовити у задоволенні касаційного подання прокурора та касаційної скарги
засудженого з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості
засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відповідають
фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами,
яким суд дав належну оцінку, і є правильними.

Як убачається із матеріалів справи,
засуджений ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував той факт, що взяв у
потерпілих гроші в сумі 5600 доларів США, які пізніше всім повернув.

Із показань потерпілих ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2 убачається, що ці гроші вони давали
ОСОБА_1, який взявся вирішити питання про зняття дисциплінарних стягнень з
трьох членів бригади для безперешкодної роботи в подальшому всієї бригади
поїзду. Але останній використав ці кошти
на власні потреби.

Цими доказами спростовуються доводи
касаційної скарги засудженого про те, що потерпілі давали йому 5600 доларів США
в борг.

Таким чином, місцевий суд,
дослідивши зібрані докази та давши їм належну оцінку, дійшов правильного
висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував
його дії за ч. 2 ст. 190 КК України.

Покарання засудженому призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Доводи касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 про те, що коли він звертався до суду з останнім словом,
не був присутній його захисник ОСОБА_11, чим було порушено його право, не заслуговують на увагу, оскільки, як убачається із
протоколу судового засідання, після проведення судових дебатів, в яких брав
участь захисник ОСОБА_11, засудженому було надано право звернутися до суду з
останнім словом, і він цим правом скористався ( т. 2 а.с. 243).

Висновки суду про необхідність виправдання ОСОБА_1 у
зловживанні ним службовим становищем у зв'язку із відсутністю в його діях
складу злочину, також ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні
доказах, яким суд дав належну оцінку, і є правильними.

Зокрема, на підставі показань потерпілих
місцевий та апеляційний суди дійшли правильного висновку, що потерпілі передавали
кошти ОСОБА_1 не як службовій особі, а як особі, якій
вони довіряли, що він зможе вирішити питання зняття з них дисциплінарних стягнень.
При цьому, усвідомлюючи, що ОСОБА_1 такими повноваженнями не наділений, їх
не цікавило, яким чином буде вирішуватися
це питання і чи мав він передати зібрані ними кошти іншій службовій особі, до компетенції
якої віднесено прийняття такого рішення.

Такий висновок суду узгоджується і з прийнятим
на досудовому слідстві рішенням про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч.4, 27, 369 КК України щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 за відсутністю в їх діях складу злочину
(т.2 а.с. 15).

Отже, місцевий суд, дослідивши
зібрані докази, дійшов правильного висновку
про виправдання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України за відсутністю в його
діях складу злочину.

Крім того, як видно з матеріалів справи,
такі ж, як і в касаційному поданні, твердження прокурор висловлював у своїй
апеляції. Апеляційний суд визнав їх безпідставними. Свої висновки, з якими
погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином умотивував.
Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і
належним чином оцінив.

Керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційного
подання прокурора та касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Школяров В.Ф. Глос Л.Ф.