Справа № 11-
132007 р. Головуючий у 1
інстанції - Воронцова С.В.
Категорія - ст. 187 ч. 2 КК України. Доповідач - Демченко О.В.
Апеляційний суд Чернігівської області в складі :
головуючого судді - Кузюра М.М.
суддів - Демченка О.В, Білоброва В.Д.
з участю прокурора - Надточій О.В.,
захисників - адвокатів ОСОБА_1,
засуджених - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляціями засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вирок Деснянського
районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2007 року, -
вироком:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Чернігова, українець,
громадянин України, з незакінченою вищою освітою, не одружений, не працюючий,
проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимий: 12.02.1998 року Деснянським
районним судом за ст.ст. 229-6 ч. 1, 17 ч. 2, 140 ч. 3, 42, 14 КК України до 3
років позбавлення волі, згідно рішення Чернігівського обласного суду від
02.04.1998 року вирок змінено, дії кваліфіковані за ст.ст. 229-6 ч. 1, 17 ч. 2,
140 ч. 3, 44, 42 КК України, міра покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
21.06.2001 року Новозаводським районним судом за ст.ст. 81 ч. 2, 140 ч. 2, 140
ч. 3, 229-6 ч. 2, 191-1 ч. 2, 42, 43, 14 КК України до 4 років 6 місяців
позбавлення волі, 18.06.2005 року звільнений по відбуттю покарання,

- засуджений за ст. 187 ч. 2 КК
України з застосуванням ст. 69 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі
з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Чернігова, українець,
громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий,
проживаючий за адресою: АДРЕСА_2, раніше судимий: 15.10.2001 року
Новозаводським районним судом за ст.ст. 17 ч. 2, 140 ч. 2, 140 ч. 2, 140 ч. 3,
81 ч. 3, 89 ч. 1, 42 КК України до 4 років позбавлення волі, 18.09.2004 року
звільнений від відбуття покарання за постановою Червоноградського районного
суду м. Харкова від 10.09.2004 року згідно ст.ст. 81, 52 КК України
умовно-достроково на 1 рік 2 місяці та 7 днів; 23.03.2007 року Деснянським
районним судом за ст.ст. 309 ч. 1, 307 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років
позбавлення волі з конфіскацією майна,

- засуджений за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, за ст.
187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного
йому майна

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України,
шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш суворою остаточно до
відбування покарання ОСОБА_4 призначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, ОСОБА_4 призначено покарання за
сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком
Деснянського районного суду від 23.03.2007 року більш суворим за даним вироком
і остаточно призначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного
йому майна.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Чернігова, українець,
громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, на утриманні
має неповнолітню дитину, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3, раніше
судимий: 28.06.1990 року Чернігівським районним судом за ст. 117 ч. З КК України
до 5 років позбавлення волі; Деснянським районним судом - 20.05.1997 року за
ст. 229-6 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі; 06.08.2002 року за
ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
25.12.2006 року за ст.ст. 186 ч. 2, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення
волі з іспитовим строком на 2 роки; 06.02.2007 року за ст.ст. 198, 70 ч. 4, 75,
76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

- засуджений за ст. 187 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 КК України
до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь: фінансового
відділу Чернігівської міської ради 558 грн. 46 коп. витрат на лікування
потерпілого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 1 766 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_8 581
грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілих: ОСОБА_9 663 грн.; ОСОБА_10 732
грн. та ОСОБА_11 157 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_12 1 355 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані винними і засуджені за
таких обставин.

На початку листопада 2006 року, у вечірній час, ОСОБА_3
за попередньою змовою з ОСОБА_13, знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 з метою
заволодіння чужим майном напали на ОСОБА_14 та погрожуючи застосуванням
насильства небезпечного для життя та здоров'я останнього, заволоділи простинею, яка матеріальної
цінності для потерпілого не становить та телевізором марки „Амкол”, вартістю 1
100 грн. що належить ОСОБА_14.

01.12.2006 року в денний час, ОСОБА_4, з метою таємного
викрадення чужого майна прибув на автостоянку, що розташована в м. Чернігові,
вул. Волковича 25, де з автомобіля марки „Таврія” д.н.з. НОМЕР_1, таємно викрав
магнітолу марки „Соні”, вартістю 1 232 грн. та гаманець вартістю 5 грн. з
грошима в сумі 150 грн., а всього на загальну суму 1 387 грн., що належать
потерпілому ОСОБА_12

04.12.2006 року, приблизно о 18 год., ОСОБА_5,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння чужим майном
прибув до під'їзду № 1 будинку АДРЕСА_5, де напав на
ОСОБА_9, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров'я
потерпілої, заподіяв лезом ножа тілесні ушкодження у вигляді подряпини на шиї,
що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого заволодів
мобільним телефоном марки „Самсунг” Х-461 вартістю 600 грн. з сім карткою
оператора мобільного зв'язку „Діджус” вартістю 25 грн., грошима на
рахунку в сумі 13 грн., силіконовим чохлом вартістю 15 грн., шнурком для
телефону вартістю 10 грн., а всього на загальну суму 663 грн., що належать потерпілій
ОСОБА_9

05.12.2006 року, в денний час, ОСОБА_4, перебуваючи біля
будинку № 155-А що по проспекту Миру в м. Чернігові, таємно викрав з автомобіля
марки ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_2, дві сумки, що матеріальної цінності для
потерпілого не представляють, три дублянки чоловічі вартістю 300 грн. кожна,
дублянку дитячу вартістю 150 грн., куртку чоловічу вартістю 300 грн., п'ять
курток чоловічих вартістю 170 грн. кожна та брюки чоловічі в кількості 30 штук
загальною вартістю 1 500 грн., а всього на загальну суму 3 700 грн., що
належать потерпілому ОСОБА_15.

06.12.2006 року, приблизно біля 18 год., ОСОБА_5 за
попередньою змовою з ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння чужим майном, прибули на
територію Чернігівської обласної лікарні, що розташована по вул. Волковича 25
м. Чернігова, де напали на ОСОБА_8 та погрожуючи ножем, з застосуванням
насильства небезпечного для життя і здоров'я останньої, заволоділи сумкою вартістю 70 грн.,
мобільним телефоном марки „Сіменс” А-65 вартістю 450 грн., силіконовим чохлом
вартістю 10 грн., з сім карткою оператору мобільного зв'язку «Діджус» вартістю
20 грн., з грошима на рахунку в сумі 15 грн., гаманцем вартістю 40 грн.,
грошима в сумі 70 грн. та банківськими картками „Демарк” та „Приватбанк” загальною
вартістю 26 грн., записною книжкою вартістю 15 грн., тушшю вартістю 15 грн.,
тінями для повік вартістю 10 грн., кремом для обличчя вартістю 10 грн., кремом
для рук вартістю 5 грн., а всього на загальну суму 756 грн., що належить
потерпілій ОСОБА_8

07.12.2006 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_5, з
метою заволодіння чужим майном прибув на територію онкологічного диспансеру що
на території Чернігівської обласної лікарні по вул. Волковича 25 м. Чернігова,
де напав на ОСОБА_11 та погрожуючи ножем, з застосуванням насильства
небезпечного для життя та здоров'я останньої, заволодів жіночою сумкою вартістю 65 грн.,
банківською карткою „Аваль” вартістю 20 грн., двома „блисками” для губ
загальною вартістю 30 грн., сім карткою оператору мобільного зв'язку „Білайн”
вартістю 25 грн., блокнотом вартістю 10 грн., грошима в сумі 7 грн., а всього
на загальну суму 157 грн., що належить потерпілій ОСОБА_11

07.12.2006 року, приблизно о 19 год. 15 хв., ОСОБА_5, з
метою заволодіння чужим майном прибув до під'їзду № 7 будинку АДРЕСА_6, де напав на ОСОБА_10
застосувавши насильство, що є небезпечним для життя та здоров'я останньої, наніс тілесні ушкодження у вигляді різаних
ран правої щоки і 3 пальця лівої кисті, що відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, після чого заволодів сумкою вартістю 95 грн.,
мобільним телефоном марки „Самсунг” А-800 та шнурком до нього загальною
вартістю 530 грн., карткою оператора мобільного зв'язку „Джинс” вартістю 25
грн., з грошима на рахунку в сумі 12 грн., карткою магазину „Віско”, записною
книжкою, зв'язкою ключів, які для потерпілої матеріальної
цінності не представляють, помадою „Пума” вартістю 60 грн., „блиском” для губ
вартістю 7 грн., олівцем для губ вартістю 3 грн., а всього на загальну суму 732
грн., що належить ОСОБА_10.

09.12.2006 року, приблизно о 04 год. 30 хв. ОСОБА_5, за
попередньою змовою з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння чужим майном прибули до
двору, що біля будинку АДРЕСА_7, де напали на ОСОБА_6, нанесли чисельні удари
ногами та руками в область тулубу потерпілого, чим спричинили йому тілесні
ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа по 43 зубу, які відносяться
до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я, після чого заволоділи мобільним телефоном марки
„Сіменс” АХ-72 з карткою оператору мобільного зв'язку „Київстар” загальною вартістю 339 грн., з грошима на
рахунку в сумі 27 грн., мобільним телефоном марки „Соні-Еріксон” К-300 І
вартістю 645 грн. в чохлі шкіряному вартістю 45 грн., з карткою оператору
мобільного зв'язку „Київстар”, вартістю 50 грн., з грошима на рахунку в сумі 30
грн., гаманцем шкіряним вартістю 200 грн. з грошима в сумі 94 грн., годинником
марки „Орієнт” вартістю 1 670 грн., а всього на загальну суму 2 800 грн., що
належить ОСОБА_6.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_3 подав
на нього апеляцію в якій просить вирок відносно нього змінити і пом'якшити призначене йому покарання, оскільки вважає його занадто
суворим. Апелянт заперечує свою причетність у скоєнні злочину передбаченого ст.
187 ч. 2 КК України. Посилається на те, що в ході досудового слідства мала
місце фальсифікація доказів. А саме, працівниками міліції був застосований тиск
на нього, внаслідок чого він вимушений був обмовити себе й зізнатися у
вчиненому. Зазначає, що було порушено його право на захист. Крім того, звертає
увагу суду на свої пом'якшуючі обставини, як - тяжкий стан свого здоров'я та
те, що на його утриманні знаходяться неповнолітня дитина та дружина - інвалід.

В апеляції засуджений ОСОБА_4 визнаючи свою вину у вчиненні злочинів
частково, просить вирок суду переглянути на предмет його законності. Вважає, що
судове слідство по даній справі є неповним і проведене однобічно, в показах
свідків маються розбіжності, було порушено його право на захист, матеріали
кримінальної справи повністю сфабриковані, з боку працівників міліції чинився
на нього психологічний і фізичний тиск внаслідок чого він був вимушений визнати
себе винним у викраденні майна потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15. Стверджує, що
ніякого насилля по відношенню до потерпілої ОСОБА_8, він разом з ОСОБА_5, під
час викрадення її майна не застосовували, ножем їй не погрожували.

Засуджений ОСОБА_5 подав апеляцію на вирок суду, яку відкликав до початку
розгляду справи апеляційним судом. Тому
фактичні обставини справи. які не оскаржуються в апеляціях, апеляційним
судом не перевіряються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_3
та ОСОБА_4, які підтримали свої апеляції та просили їх задовольнити,
адвокатів, які підтримали апеляції своїх підзахисних, думку прокурора, який
заперечував проти задоволення апеляцій, дослідивши матеріали справи в повному
обсязі та обговоривши доводи, викладені в апеляціях, апеляційних суд приходить
до висновку, що апеляції задоволенню не підлягають, з слідуючих підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин,
встановлених судом ґрунтується на допустимих і достатніх, ретельно досліджених
в судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, яким суд дав
належну юридичну оцінку.

Твердження засудженого ОСОБА_3 про
його непричетність у скоєнні злочинів передбачених ст. 187 ч. 2 КК України, є
безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, будучи неодноразово допитаними як на початку досудового слідства так і
в засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 які були
очевидцями даної події, що відбувалася поблизу кафе „Лакомка” в ніч на 09
грудня 2006 року, послідовно пояснювали, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 і ОСОБА_5
підійшовши з ззаду до потерпілого ОСОБА_7, втрьох почали наносити останньому
чисельні удари руками та ногами по всім частинам тіла, від чого він впав, але
це їх не зупинило, вони ще наносили удари і заволоділи його двома мобільними
телефонами та портмоне з грошима.

Дані свідчення об'єктивно узгоджуються з показами самого потерпілого
ОСОБА_7, який підтвердив факт нападу на нього трьома чоловіками і наполягав на
тому, що це були ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які заподіяли йому тілесні
ушкодження та заволоділи належним його майном.

На досудовому слідстві і в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показувала,
що ОСОБА_16 їй розповідала про те, що в ніч на 09 грудня 2006 року, ОСОБА_3
приймав участь у побитті потерпілого ОСОБА_6

В матеріалах справи міститься протокол виїмки та огляду від 01.02.2007 року
у ОСОБА_7 куртки що належить його сину ОСОБА_6 в котру він був вдягнений
09.12.2006 року (т.2 а.с. 158). Згідно даного протоколу куртка має явні ознаки
пошкодження навколо правої кишені, пошкодження довжиною біля 10-15 см. зверху
та збоку цієї кишені. Окрім цього, виявлені пошкодження кишені, а точніше
отвору для мобільного телефону, рваного характеру з нижнього боку.

Показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини і
спосіб його побиття підтверджені також висновком судово-медичної
експертизи № 316 від 09 лютого 2007 року (т.3 а.с. 78) щодо
часу, характеру і локалізації виявлених у нього тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи і прийшов до
правильного висновку, що засуджений ОСОБА_3 за попередньою зимовою з ОСОБА_13
знаходячись в квартирі ОСОБА_14 напали на останнього та погрожуючи
застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров'я, заволоділи його майном.

Так, зі свідчень ОСОБА_13 вбачається, що він разом з ОСОБА_3 зайшли в
квартиру та погрожуючи виделкою, злочинним шляхом заволоділи майном потерпілого
ОСОБА_14

На досудовому слідстві та в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_14
показував, що на початку листопада 2006 року, в той час коли він знаходився
вдома до нього прийшли ОСОБА_3 і ОСОБА_13 та погрожуючи виделкою заволоділи
його майном.

Дані свідчення об'єктивно підтверджуються сукупністю інших доказів по
справі, а саме: протоколом очної ставки між ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_14 (т.
1 а.с. 96), протоколом виїмки та огляду в ході якого за місцем мешкання
потерпілого ОСОБА_14 була вилучена виделка (т.1 а.с. 85), протоколом
відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_13 (т.3 а.с. 24).

В засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_4 визнав себе винним
частково в скоєнні злочинів передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 187 ч. 2 КК України,
пояснюючи, що був вимушений визнати себе винним у викраденні майна потерпілих
ОСОБА_12 та ОСОБА_15, оскільки на нього чинився тиск з боку співробітників
міліції. Крім того, категорично запевняв, що ніякого насилля по відношенню до
потерпілої ОСОБА_8, він разом з ОСОБА_5, під час викрадення її майна, не застосовували,
ножем їй не погрожували.

Проте, його винність у повному обсязі знайшла своє підтвердження в судовому
засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав відповідної оцінки.

Мотивуючи у вироку про доведеність вини засудженого в скоєнні даних
злочинів, суд обґрунтовано послався як на один із доказів, а саме на первинні
пояснення ОСОБА_4, які ним були дані на початку досудового слідства. В своїх
свідченнях він в деталях, які не міг знати, якби не був їх безпосереднім
виконавцем, вказував на обставини, за яких на початку грудня 2006 року, у
вечірній час, на стоянці напроти церкви біля обласної лікарні з автомобіля
марки „Таврія” синього кольору викрав магнітолу „Соні”, партмане з грошима та
документами.

Дані свідчення об'єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме:
поясненнями потерпілого ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 96), явкою з повинною засудженого
ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 106), протоколом огляду місця події від 01.12.2006 року (т.2
а.с. 99), згідно якого в салоні зазначеного вище автомобіля в місці кріплення
автомагнітоли, остання відсутня та витягнути дроти різного кольору.

Також, в своїх первинних поясненнях засуджений ОСОБА_4 розповів і про те,
що на початку грудня 2006 року, в денний час, за допомогою ножа відчинив двері
автомобіля „Жигулі”, який знаходився біля одного з будинків по проспекту Миру,
звідки викрав дві клітчаті сумки з відповідними товарами, які потім і продав
незнайомому чоловіку на базі Ріпкинська.

Даний епізод повністю знаходить своє підтвердження зібраними у справі
доказами.

Так, фактичні обставини викрадення майна з автомобіля марки „ВАЗ”, темно
синього кольору підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_15 (т. 2 а.с. 63),
свідка ОСОБА_19 (т. 2 а.с. 66), протоколом відтворення обстановки і обставин
події з участю засудженого ОСОБА_4 (т.2 а.с. 89) та його явкою з повинною (т.2
а.с. 81).

Апеляційний суд не може погодитися з доводами які викладені в апеляції
засудженого ОСОБА_4 про те, що останній разом з ОСОБА_5 ніякого насилля по
відношенню до потерпілої ОСОБА_8, під час викрадення її майна, не
застосовували, ножем їй не погрожували, оскільки вони повністю
спростовуються матеріалами даної
кримінальної справи.

В своїх послідовних свідченнях потерпіла ОСОБА_8 зазначала, що 06.12.2006
року, приблизно о 18 год. проходячи біля будинку № 211, розташованому по
проспекту Миру, на неї напали два невідомих чоловіка та погрожуючи ножем, з
застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров'я останньої, заволоділи майном.

Дані свідчення ОСОБА_8 можна цілком розцінювати як достовірні, вони
узгоджуються з протоколом відтворення обстановки і обставин події з участю
засудженого ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 152), його протоколом допиту (т.1 а.с. 160),
явкою з повинною (т. 1 а.с. 140) та протоколом очної ставки між останнім та
потерпілою ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 151).

Безпідставними, на думку апеляційного суду, є доводи засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо застосування відносно них
незаконних методів при проведенні дізнання та досудового слідства, оскільки в
матеріалах справи містяться матеріали перевірки прокуратури м. Чернігова
(відмовні матеріали: № 146/1-07, 147/1-07, № 371/1-07), де є постанови про
відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників міліції.

Також, на думку апеляційного суду, посилання засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх апеляціях про порушення
їх права на захист є необґрунтованими,
оскільки як видно з матеріалів даної кримінальної справи органами досудового
слідства додержані вимоги ст.ст. 21, 22 КПК України, засудженим було надано можливість захищатися
встановленими законом засобами від пред'явленого обвинувачення, останні
відмовлялися від послуг адвоката і зазначали, що свої права та інтереси
захищатимуть самостійно. В суді першої інстанції суд, на прохання підсудних,
призначив їм захисників.

Таким чином, увесь комплекс наявних в справі доказів беззаперечно свідчить
про скоєння засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочинів, за які вони були визнані
винними судом. А тому, твердження засуджених про їх непричетність до скоєних
злочинів апеляційний суд розцінює, як позицію захисту з метою уникнення від
кримінальної відповідальності за вчинення зазначених діянь.

Вирішуючи
питання про вид та міру покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд у відповідності з
вимогами ст. 65 КК України, призначив його враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину та з врахуванням ряду обставин, що пом'якшують покарання в
тому числі і тих, на які посилаються в апеляціях засуджені, та з врахуванням
осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які раніше були неодноразово судимі за злочини які
пов'язані з позбавленням волі, не стали на шлях виправлення, оскільки скоїли
тяжкі злочини повторно та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення
волі, та всіх обставин справи. Окрім цього, суд виходячи із принципів
законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання призначив засудженому ОСОБА_3 покарання з
застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, а ОСОБА_4 покарання
згідно мінімальних меж, передбачених санкціями статей за які їх засуджено.

Призначене
засудженим покарання є достатнім і необхідним для їх виправлення та
попередження нових злочинів.

Істотних
порушень норм кримінально-процесуального законодавства, що б притягло за собою
безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 365, 366, 379 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляції засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок
Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 жовтня 2007 року відносно них -
без змін.

Судді:

О.В. Демченко
М.М. Кузюра В.Д. Білобров