У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_5,
суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_4,

установила:

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за частиною другою статті 389 КК України (далі - КК) на два роки обмеження волі та на підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на один рік та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 і 4 частини першої статті 76 КК.

Апеляційний суд Черкаської області 20 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасував і постановив новий вирок, згідно з яким на підставі статті 71 КК частково приєднав до покарання, призначеного за вищевказаним вироком місцевого суду невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2013 року і остаточно визначив до відбування два роки два місяці обмеження волі та на підставі статті 75 КК звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на один рік та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 і 4 частини першої статті 76 КК.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 квітня 2015 року вирок апеляційного суду залишив без зміни.

Заступник Генерального прокурора України звернувся із заявою до Верховного Суду України, в якій порушує питання про допуск справи щодо ОСОБА_4 до провадження.

Підставою для перегляду судових рішень заявник вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми статті 75 КК у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

На підтвердження своїх доводів прокурором до заяви долучено ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, в якій міститься висновок про неможливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі засудження її за сукупністю вироків.

Крім того, прокурор зазначає, що оспорюване судове рішення касаційного суду в частині призначення покарання суперечить загальним засадам призначення такого, а також роз'ясненням, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

З урахуванням викладеного просить постановлені у справі судові рішення скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Разом з тим, дана процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Верховний Суд України раніше висловив правову позицію стосовно підстав та умов, за яких можливий перегляд судового рішення касаційного суду в частині застосування (незастосування) статті 75 КК, яка закріплена в постанові у справі № 5-48к13. Зокрема, в цій постанові зазначено, що для визначення, чи входить застосування статті 75 КК до вищевказаних застережень, треба враховувати, що прийняття судом рішення про призначення покарання або звільнення від нього (від відбування покарання) включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

У першому випадку порушення судом нормативно визначених в законі формальних вимог застосування статті 75 КК є підставою для перегляду Верховним Судом України оспореного рішення.

У другому випадку прийняття судом рішення про призначення конкретній винній особі покарання, звільнення від нього та від його відбування прямо стосується застереження, визначеного законом та не може бути предметом перегляду.

На думку колегії суддів, у рішенні касаційного суду, що оспорюється, останнім дано правову оцінку тим висновкам апеляційного суду при обгрунтуванні можливості застосування до ОСОБА_4 вимог статті 75 КК, які стосуються саме особи винного та пов'язані із судовою дискрецією.

За таких обставин провадження за заявою не може бути відкрито за відсутності підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

Керуючись статтею 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити заступнику Генерального прокурора України у допуску до провадження Верховного Суду України справи щодо ОСОБА_4.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7