АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/791/524/13 р.
Головуюча у 1-й інстанції Сокирко Л.М.
Категорія: ч. 3 ст. 191 КК України
Доповідач Бугрименко В.Г.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року квітня місяця « 16» дня

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Бугрименка
В.Г.Суддів:Дубченка А.П., Черствої Є.О.З
участю прокурораЧепуріної
А.С.ЗасудженогоОСОБА_5При
секретаріБерезовському С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні кримінальну
справу за апеляцією прокурора, який
приймав участь при розгляді справи в
суді, на вирок Білозерського районного
суду Херсонської області від 26 травня
2010 року ,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження, громадянина України,
уродженця м. Первомайська

Миколаївської області, має
середню спеціальну освіту і на
утриманні

одну неповнолітню дитину, жителя
АДРЕСА_1,

раніше не судимого у
відповідності до положень ст. 89 КК
України,

засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.191 КК
України до позбавлення волі на п'ять
років з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з матеріальною
відповідальністю на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5
звільнено від відбування покарання з
випробуванням на іспитовий строк три
роки і на нього покладено обов'язки,
передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Запобіжний захід - підписка про
невиїзд, звільнений з-під варти в залі
суду 26 липня 2010 року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5
визнано винним і він засуджений за те,
що, знаючи про місце роботи ОСОБА_7 (
засуджений по тим же фактичним
обставинам вироком Білозерського
районного суду Херсонської області від
01 жовтня 2009 року) на посаді продавця
експедитора ПП « Дрозд», який займався
реалізацією карток поповнення рахунку
мобільного зв'язку, дав останньому
пораду яким чином можна привласнити
ввірені тому гроші та майно.

07 травня 2009 року близько двадцятої
години ОСОБА_7, діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_5, перебуваючи на
автодорозі Одеса-Мелітополь поблизу с.
Чорнобаївка Білозерського району
Херсонської області, одержав від
реалізації товару грошові кошти і,
інсценувавши пограбування, передав
ОСОБА_5 гроші в сумі 29 108 гривень 40
копійок і товарні цінності на суму 12 699
гривень 01 копійку, які засуджені
привласнили, заподіявши ПП « Дрозд»
матеріальну шкоду на суму 41 807 гривень 41
копійку.

На вирок суду прокурор, що приймав
участь при розгляді справи в суді,
подав апеляцію, в якій, не заперечуючи
доведеності вини і правильності
кваліфікації дій ОСОБА_5, покликається
на незаконність та необґрунтованість
вироку суду в частині призначеного
засудженому покарання внаслідок його
мякості та порушення при цьому норм
матеріального права. В обґрунтування
доводів прокурор посилається на ті
обставини, що суд при звільненні
ОСОБА_5 від відбування покарання не
врахував, що засуджений раніше
неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності, знову
вчинив тяжкий злочин, ухилявся від
органів досудового слідства та
відшкодував завдані збитки за
перебігом значного періоду часу, що не
свідчить про його каяття. Враховуючи
ці обставини, прокурор вважає, що
призначене засудженому покарання із
застосуванням ст. 75 КК України не
відповідає вимогам норм матеріального
права. Просить вирок скасувати і
постановити новий вирок, яким
призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 5 ст.
27, ч. 3 ст. 191 КК України - у виді
позбавлення волі на чотири роки з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з матеріальною
відповідальністю на строк 2 роки.

Заслухавши міркування прокурора про
необхідність задоволення апеляції із
наведених у ній підстав, засудженого
ОСОБА_5, який просив вирок суду першої
інстанції залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляція підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Висновок про винуватість ОСОБА_5 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.
27, ч. 3 ст. 191 КК України, суд зробив на
підставі доказів, досліджених в
судовому засіданні, що по суті в
апеляції не оспорюється.

Разом з тим, на думку колегії суддів,
при звільненні засудженого від
покарання на підставі ст. 75 КК України
суд першої інстанції не в повній мірі
врахував конкретні обставини справи,
дані про особу ОСОБА_5 і помилково
дійшов висновку про можливість
виправлення засудженого без
відбування покарання, а тому вирок суду
в частині призначеного покарання
ОСОБА_5 і звільнення його від
відбування покарання не можна визнати
справедливим унаслідок його мякості.

Як убачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції при звільненні ОСОБА_5
від відбування покарання на порушення
вимог ст. 65 КК України не врахував в
достатній мірі характеру та суспільної
небезпеки вчиненого ним тяжкого
злочину. Раніше засуджений
неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності. Після
вчинення злочину ухилився від органів
досудового слідства, потерпілому
відшкодовані завдані збитки не ним.
Посилання суду як на обставину, що
пом'якшує покарання засудженого,
зокрема, на те, що засуджений покаявся є
помилковим.

Колегія суддів вважає, що звільнення
засудженого від відбування покарання
на підставі ст. 75 КК України не можна
визнати законним та справедливим.
Покарання засуджений повинен
відбувати реально. Разом з тим,
враховуючи дані, що характеризують
особу ОСОБА_5, визнання ним вини,
колегія суддів вважає, що виправленню
засудженого і попередженню вчинення
ним нових злочинів буде сприяти і
більш мяке покарання ніж просить
прокурор у апеляції, передбачене
санкцією ч. 3 ст. 191 КК України, а саме
покарання у виді обмеження волі з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з матеріальною
відповідальністю.

Враховуючи викладене, вирок суду в
частині призначеного покарання ОСОБА_5
і звільнення його від відбування
покарання підлягає скасуванню у
відповідності до положень ст. 372 КПК
України внаслідок порушення судом
вимог ст. 65 КК України щодо
необхідності і справедливості
покарання, а апеляцію прокурора
необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст. 378 КПК України ( в
редакції 1960 р.), колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляцію прокурора, який приймав
участь при розгляді справи в суді,
задовольнити частково.

Вирок Білозерського районного суду
Херсонської області від 26 липня 2010 року
щодо ОСОБА_5 в частині призначеного
йому покарання і застосування положень
ст.ст. 75,76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 5 ст.
27, ч. 3 ст. 191 КК України у виді обмеження
волі на чотири роки з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи
відкритого типу з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
матеріальною відповідальністю на два
роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишити
підписку про невиїзд.

Початок строку відбуття покарання
рахувати з часу прибуття ОСОБА_5 до
місця відбування покарання.

Зарахувати в строк відбування ОСОБА_5.
покарання час його попереднього
ув'язнення з 06 травня 2010 року по 26 липня
2010 року із розрахунку один день
тримання під вартою за два дні
обмеження волі відповідно до ст. 72 КК
України.

В решті вирок суду першої інстанції
залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений учасниками
судового розгляду до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом одного місяця з моменту
його проголошення шляхом подачі
касаційної скарги через апеляційний
суд Херсонської області.

Судді: