Справа № 199/2344/15-к
ВИРОК
іменем України
15 квітня 2015 року м.Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю: прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000313 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Китайгородка Томаківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, військовослужбовця призваного під час мобілізації, солдата військової частини НОМЕР_1 , не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на час проходження військової служби проживаючого у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 ;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

2 квітня 2014 року наказом № 72 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця призваного під час мобілізації солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 3 квітня 2014 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 . 14.11.2014 року командуванням військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_5 було надано звільнення терміном до 17 год. 15.11.2014р. Однак солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 15.11.2014 року о 17 год. не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 26.01.2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе. Таким чином, у період з 15.11.2014 року до 26.01.2015 року, солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 та ухилявся без поважних причин понад один місяць.

Повідомлення про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 22.12.2014 року за №0000313, правова кваліфікація: ч.3 ст.407 КК України. У вчиненні вказаного правопорушення за ч.3 ст.407 КК України 24.01.2015р. ОСОБА_5 зроблено повідомлення про підозру, 19.03.2015р. ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і складено обвинувальний акт, запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

В даному кримінальному провадженні, 19.03.2015 року між прокурором ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 (а.с.6-9) в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості. Відповідно до якої прокурор та ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правильності кваліфікаційних дій за ч.3 ст.407 КК України, визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен нести за вчинений злочин, а саме у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, не виконання яких роз`яснені ОСОБА_5 .

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до диспозиції ст.ст.468,469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та згоден на затвердження даної угоди.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, який просив затвердити угоду, захисника ОСОБА_4 , яка просила затвердити угоду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Суд за клопотанням прокурора вважає можливим, відповідно до ч.2 ст.76 КК України та ч.1 ст.163 КВК України, контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_5 в період іспитового строку покласти на командира військової частини, а після звільнення ОСОБА_5 з військової служби - на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.

Керуючись ст.ст.314-317,373,374,475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 19 березня 2015 року про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000313 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.407 КК України, і призначити йому узгоджену угодою про визнання винуватості від 19.03.2015 року міру покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

На підставі п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Відповідно до ч.2 ст.76 КПК України та ч.1 ст.163 КВК України контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_5 в період іспитового строку здійснюється командиром військової частини, а після звільнення ОСОБА_5 з військової служби - кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання.

Вирок може бути оскаржено учасниками судового провадження з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1