Справа № 541/442/15-к
Провадження № 1-кп/541/47/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , являючись молодшим сержантом військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , усупереч вимог ст.ст. 4, 11, 16, 28, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28 жовтня 2014 року, за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, відкрито відмовився виконати розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.09.2014 №116/9/10769 стосовно виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та переміщення для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 до АДРЕСА_2 , залишившись в розташуванні казарми військової частини НОМЕР_1 .

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
30 березня 2015 року між військовим прокурором Полтавського гарнізону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до статей 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.402 КК України, ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений за ч.1 ст.402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 468 КПК України, в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У відповідності з ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, який згідно із статтею 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, отже відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Згідно ч.2 ст.75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.3 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між військовим прокурором Полтавського гарнізону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання із визначенням тривалості іспитового строку 1 рік та покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 березня 2015 року між військовим прокурором Полтавського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1