Справа № 11-649/11 Головуючий у І інстанції Білокур В.І.
Категорія - ст. 190 ч.2 КК Доповідач Антипець В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів: Баглая І.П.Шахової О.Г.

з участю прокурора Шваб Л. В.

захисника ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, одружений, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий.

Засуджений: за ч. 2 ст. 190 КК України на три роки позбавлення волі; за ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України на три роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 1 п. „в Закону України „Про амністію у 2011 році звільнений від відбування покарання .

Потерпілому ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_3, працюючи оперуповноваженим сектору карного розшуку Прилуцького міського відділу УМВС України в Чернігівській області та одночасно навчаючись на заочному відділенні Київського національного університету внутрішніх справ, наприкінці січня 2009 року познайомився із ОСОБА_5, якому пообіцяв, використовуючи свої впливові звязки із керівництвом університету, за 5 000 доларів США допомогти пройти конкурсні випробування та влаштувати його сина на навчання до Київського національного університету внутрішніх справ.

ОСОБА_3, маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, 8 лютого 2009 року, під час зустрічі у м. Прилуки на вул. Київській, поблизу Прилуцької виховної колонії, діючи умисно, з корисливих мотивів, під видом надання допомоги ОСОБА_5 у вирішенні питання про вступ його сина до університету, умовив та схилив ОСОБА_5 до передачі йому грошей в сумі 5 000 доларів США, як хабара для підкупу керівництва Київського національного університету внутрішніх справ за влаштування сина ОСОБА_5 на навчання до зазначеного учбового закладу, а також виступив гарантом повернення грошових коштів ОСОБА_5 у разі не зарахування сина до університету, тобто ОСОБА_6 вчинив дії, спрямовані на підбурювання ОСОБА_5 до дачі хабара.

Фактично грошові кошти, які ОСОБА_3 збирався отримати від ОСОБА_5, нікому із керівництва Київського національного університету внутрішніх справ передавати не збирався, а мав намір ними заволодіти та усвідомлював, що своїми діями вводить в оману потерпілого ОСОБА_5

11 березня 2009 року, близько 7 години, у м. Прилуки на вул. Київській, поблизу Прилуцької виховної колонії, ОСОБА_5, діючи в межах попередньої домовленості, фактично передав, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, що за курсом Національного банку України складало 30 800 грн., та 8 500 грн., а всього на загальну суму 39 300 грн., як хабар для передачі керівництву Київського національного університету внутрішніх справ за влаштування сина ОСОБА_5 на навчання до учбового закладу, які ОСОБА_3 нікому передавати не мав наміру, а в такий спосіб заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом шахрайства.

Наприкінці липня 2009 року, син ОСОБА_5, за результатами конкурсного випробування, не був зарахований до Київського національного університету внутрішніх справ.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу злочину. Доводи апеляції зводяться до того, що під час досудового та судового слідства не здобуто жодного доказу його вини у вчиненні даного злочину. При постановленні вироку, суд послався на покази потерпілого та свідків, які вони давали органу досудового слідства, при цьому залишивши поза увагою ті покази, які вони давали в судовому засіданні, та які мають ряд суперечностей, не узгоджуються між собою і не підтверджуються іншими доказами. Так, суд у вироку не проаналізував покази потерпілого та свідків щодо номіналу грошових купюр та способу їх передачі, всі ці покази відрізняються, мають суттєві розбіжності та суперечать зібраним матеріалам справи.

Крім того, матеріалами кримінальної справи спростовані покази потерпілого про те, що ОСОБА_5 отримував від нього постійні дзвінки, оскільки згідно наявних документів, це саме він отримував від потерпілого дзвінки і розмови тривали 1015 секунд, а докази про те, що він телефонував ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні. Поза увагою суду залишилися його пояснення, яким суд не надав належної оцінки, хоча вони не мають розбіжностей та не спростовані ніякими іншими доказами або показами будь-кого зі свідків чи потерпілого.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає апеляцію залишити без задоволення.

Висновки суду про винність ОСОБА_3 у підбурюванні до дачі хабара та у заволодінні чужим грошима шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказів, є правильними та вмотивованими.

Потерпілий ОСОБА_5 як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні підтвердив, що ще наприкінці 2008 року почав зясовувати порядок та правила вступу до Київського національного університету внутрішніх справ, студентом якого мріяв стати його син, який закінчував навчання в 11 класі гімназії.

У відділі кадрів Прилуцького МВ УМВС оформили документи на сина потерпілого як кандидата на навчання, при цьому про умови вступу порадили звернутися до ОСОБА_3, який працював оперуповноваженим сектору карного розшуку Прилуцького міського відділу УМВС України в Чернігівській області і заочно навчався у Київському національному університеті внутрішніх справ. При зустрічі ОСОБА_3 повідомив про наявність у нього впливових звязків у навчальному закладі і гарантовано пообіцяв вступ сина до вузу за 5 тисяч доларів США.

Потерпілий позичав гроші у брата та батька дружини, всього назбирав 4 000 доларів США та 8 500 грн., які в середині березня місяця 2009 року, близько 7 години ранку, в районі виправної колонії, м. Прилуки, Чернігівської області, у присутності сина та ОСОБА_7 передав ОСОБА_3

Після закінчення гімназії та отримання атестату про середню освіту потерпілий з дружиною, сином та ОСОБА_3 їздили у м. Київ, де ОСОБА_3 показав місцезнаходження приймальної комісії Київського університету внутрішніх справ України, куди ОСОБА_5 молодший здав оригінал атестату. ОСОБА_3 запевняв потерпілого, що все іде за планом, прізвище його сина вже є у списках студентів, саме через його особисту допомогу.

Наприкінці липня 2009 року, коли син не пройшов співбесіди з правознавства, ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3, на що останній пообіцяв, що виправить помилку, син буде зарахований до університету. Потім ОСОБА_3 став пояснювати, що його обдурили посадові особи університету, грошей не повернув, змінив адресу проживання та номер мобільного телефону, уникав зустрічей.

Показання потерпілого про передачу грошей засудженому ОСОБА_3 в якості оплати за гарантований вступ сина до вузу, підтвердив свідок ОСОБА_7, який позичав гроші потерпілому і останній повідомив мету позики, а потім свідок при передачі грошей ОСОБА_3 знаходився у автомобілі потерпілого і бачив як ОСОБА_8 віддавав гроші в пакеті ОСОБА_3

Крім свідка ОСОБА_7, очевидцем передачі грошей потерпілим ОСОБА_5 засудженому ОСОБА_3 був свідок ОСОБА_8 та знала про передачу 4 000 доларів США та 8 500 грн. свідок ОСОБА_9

Доводи апеляції засудженого про суттєві розбіжності в показаннях потерпілого та свідків, їх невідповідність фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу як такі, що не відповідають дійсності.

А саме, в присутності свого безпосереднього начальника ОСОБА_3 повідомив потерпілому про наявність у нього в Київському університеті внутрішніх справ України впливових звязків, через які він гарантовано забезпечить вступ сина потерпілого до вузу.

Начальник карного розшуку Прилуцького міськвідділу УМВС України в Чернігівській області свідок ОСОБА_10 підтвердив, що знайомив свого колишнього однокласника ОСОБА_5 з ОСОБА_3, який заочно навчався у Київському університеті внутрішніх справ України і в його присутності пообіцяв через свої впливові звязки вирішити питання про вступ сина однокласника до вузу. В його присутності сума оплати такої гарантії не називалася. Через певний проміжок часу, йому стало відомо від ОСОБА_5, що той віддав ОСОБА_3 4 000 доларів США та 8 500 грн. , проте останній питання вступу сина до вузу не вирішив і грошей не повернув.

Свідок ОСОБА_10 розмовляв із ОСОБА_3 та рекомендував повернути ОСОБА_5 гроші, на що останній спочатку обіцяв повернути кошти, а потім запропонував йому 500 доларів США, за мовчання і заперечення факту одержання грошей.

Під час судового засідання засуджений ОСОБА_3 визнав факт розмови з потерпілим ОСОБА_5 в кабінеті ОСОБА_10 про умови вступу до Київського університету внутрішніх справ України, заперечуючи свою пропозицію в наданні допомоги по вирішенню питання вступу сина потерпілого через свої впливові звязки до вузу.

Визнав засуджений, що їздив за вказівкою ОСОБА_10 у м. Чернігів разом з потерпілим та його сином для проходження медичного обстеження. З невідомих причин засуджений ОСОБА_3 їздив з ОСОБА_5 у м. Київ та знайомив зі своїм товаришем по службі ОСОБА_11 Беймудом Мамедом-огли.

При цьому, інформацію про правила вступу до Київського університеті внутрішніх справ України, потерпілий міг вільно одержати у відділі кадрів Прилуцького міськвідділу, куди його, як пояснив начальник кадрового забезпечення ОСОБА_12, привів ОСОБА_3, а не ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_11 пояснював, що у лютому 2009 року, йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_3, який повідомив, що здає сесію у вузі та попросив про зустріч. Він зустрівся з ОСОБА_3 в кафе. Останній прийшов не один, із своїм родичем, розмова велася про життя після служби, не більше 15 хвилин.

Якщо засуджений зустрічався із давнім товаришем, то потреби брати із собою на зустріч ОСОБА_5 не було. Потерпілий наполягає, що засуджений показував йому ОСОБА_11, як особу, що вирішить питання вступу його сина до вузу. ОСОБА_11 підтвердив, що його називають „Борисом, а не Бейбудом, як за документами.

Спільна поїздка засудженого з потерпілим та його сином до міста Чернігова, а потім поїздка у м. Київ, де засуджений потерпілому показав свого знайомого ОСОБА_11 як особу, що вирішить питання вступу до вузу, є не чим іншим як способом шахрайського обману.

Окрім потерпілого ОСОБА_5, про одержання засудженим ОСОБА_3 4 000 доларів США та 8 500 грн. стверджують очевидці ОСОБА_8 та ОСОБА_14 Усі троє раніше не були знайомими із засудженим ОСОБА_3 і обмовляти останнього у вчиненні злочину, не мали підстав.

Гроші потерпілим позичалися, обмінювалися на долари, а тому памятати номінали купюр, їх кількість, ні сам потерпілий, ні свідки, не могли. Сума коштів, переданих потерпілим засудженому як хабар для передачі керівництву Київського університету внутрішніх справ була еквівалентною 39 300 грн. А тому посилання засудженого на розбіжності у показаннях потерпілого та свідків, є способом уникнення відповідальності за свої дії.

Отже, ОСОБА_3 працюючи оперуповноваженим сектору карного розшуку Прилуцького міськвідділу УМВС України в Чернігівській області, одержав від потерпілого ОСОБА_5 4 000 доларів США та 8 500 грн. начебто для передачі в якості хабара керівництву Київського національного університету внутрішніх справ, проте не мав наміру нікому давати хабар, привласнив їх, таким чином вчинивши підбурювання до замаху на давання хабара та шляхом обману, заволодів грошима потерпілого.

Підстав для сумнівів у правильності та оцінці доказів, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцією засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2011 року щодо ОСОБА_3 без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_15 ОСОБА_16