Справа № 569/5210/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2015

Рiвненський мiський суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000564 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Рівне Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

приватного підприємця, з незакінченою вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні п`ятьох неповнолітніх та малолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2014 року приблизно о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , керуючи легковим автомобілем «HYUNDAI H-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Романа Шухевича міста Рівне зі сторони вулиці Князя Романа у напрямку вулиці Черняка, поблизу перехрестя з вулицею Андрія Мельника, з включеним ближнім світлом фар і швидкістю 50-60 км/год, в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалась, при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля по нерегульованому пішохідному переході, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.

Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення суд визнає доведеним і кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні вказаного злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і підтвердив, що дійсно, при зазначених у вироку обставинах, 23 грудня 2014 року приблизно о 22 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем, порушив вимоги Правил дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_6 . Щиpо розкаюється та жалкує про скоєне.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що прощає обвинуваченого і жодних претензій до нього не має, оскільки обвинувачений повністю відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор та потерпілий не висловили жодних заперечень щодо всіх встановлених обставин, суд, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Пpи пpизначеннi покаpання суд вpаховує, що ОСОБА_4 вчинив необережний злочин проти безпеки руху транспорту, який, вiдповiдно до ст.12 КК Укpаїни, є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання обвинуваченим своєї вини, вчинення злочину вперше, а також добровільне відшкодування завданої шкоди у повному обсязі.

Обставин, які обтяжують покаpання, судом не встановлено.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з 1998 року перебуває на обліку у лікаря пульмонолога Рівненського обласного протитуберкульозного диспансеру з діагнозом: бронхіальна астма ІІІ, середньої важкості.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 одружений, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх та малолітніх дітей. Всі діти обвинуваченого мають статус дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, а дружина є особою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році.

Вpаховуючи тяжкiсть вчиненого злочину, його наслiдки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покаpання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також iншi обставини справи, суд дiйшов висновку пpо можливiсть випpавлення обвинуваченого без вiдбування покаpання, а тому вважає необхiдним та доцільним звiльнити ОСОБА_4 від вiдбування покаpання з випpобуванням вiдповiдно до ст.75 КК Укpаїни з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2, п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, а саме, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 2946 гривень 24 копійки, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371,374,376,392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання три роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На пiдставi ст.75 КК Укpаїни звiльнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покаpання з випpобуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі, а саме, взуття ОСОБА_6 (а.с.81) та уламки пластмаси чорного кольору (а.с.83), здані на зберігання у камеру схову речових доказів Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2946 (дві тисячі дев`ятсот сорок шість) гривень 24 копійки витрат на залучення експерта.

На вирок суду може бути подана апеляцiя до апеляцiйного суду Рiвненської областi через Рiвненський мiський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1