Справа № 524/6434/13-к
У Х В А Л А

23.07.2013 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області Гусач О.М., при секретарі Поймай Я.А., за участю прокурора Радченко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області Савічева С.О. про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ашхабад, Туркменістан, росіянина, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.07.2003 року Автозаводським райсудом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.188, ст..69 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 14.09.2004 року Автозаводським райсудом м. Кременчука Полтавської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 19.10.2006 року за постановою Ленінського райсуду м. Полтави від 12.10.2006 року умовно-достроково на 11 місяців 28 днів, 11.04.2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч.2 КК України, в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000335 від 02.07.2013 року,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області Савічев С.О. звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000335 від 02.07.2013 року , яке погоджене з прокурором прокуратури м. Кременчука Радченко Я.О.

На обґрунтування клопотання зазначив , що ним здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яке внесене 02.07.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 ст. 307 КК України, за фактом незаконного збуту 02, 12, 16, 26 квітня 2012 року особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

На даний час строк досудового розслідування по кримінальному провадженні закінчується, однак ще необхідно виконати ряд слідчих дій, а саме : допитати понятих, допитати закупну особу, встановити додаткових свідків, провести одночасний допит осіб, надати доступ до матеріалів кримінального провадження.

На обґрунтування того, що ОСОБА_3 необхідно продовжити строк тримання під вартою слідчий посилається на ті обставини, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду, незаконно впливати на свідків, продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши прокурора, який підтримав внесене клопотання, слідчого, ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення клопотання, приходжу до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з'явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 184, 199 КПК України, а саме: не містить обставин, які виправдовують тримання особи під вартою, крім формальної (тяжкість покарання), не містить виклад обставин, які свідчать про те, що ризики не зменшилися, або з»явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин , на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків зазначених у клопотанні.

В порушення вимог ст. 278 КПК України особі, яка перебуває під вартою, не повідомлено про підозру і не виконано вимог ст. 277 КПК України. Тобто особа, яка тримається під вартою відповідно до вимог чинного КПК України не має процесуального статусу, що є порушенням вимог ст.ст. 184, 199 КПК України.

Крім того клопотання подане із порушенням процесуальних строків визначених ч.1 ст. 199 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов'язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Прокурором в судовому засіданні не доведені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, не доведені нові ризики які виправдовують тримання особи під вартою, а також не доведено виправданості подальшого тримання під вартою ОСОБА_3 та не подано доказів на обґрунтування поданого клопотання.

Щодо можливості вчинення інших кримінальних правопорушень , можливості переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду, впливати на свідків прокурором та слідчим також не надано жодних доказів, які б свідчили про це. Як встановлено під час розгляду клопотання ОСОБА_3 11 квітня 2013 року вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі і на даний час відбуває покарання за вказаним вироком, що унеможливлює існування ризиків на які посилається слідчий та прокурор.

Відповідно до п. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, при обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Тому саме національні, передовсім судові органи, мають забезпечувати, щоб строк тримання під вартою не перевищував розумних строків. Вони повинні, належно враховуючи принцип презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать про наявність або відсутність згаданого суспільного інтересу, який може дозволити відступити від принципу поваги до особистої свободи та викласти їх у своїх рішеннях при вирішенні питання про взяття під варту або продовження строку тримання під вартою.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду - ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне подання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Відповідно до практики Європейського суду, зокрема, у справі "Бойченко проти Молдови від 11 липня 2006 року щодо обов'язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України»ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві»у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

За таких обставин, з огляду на те, що прокурором та слідчим не доведено виправданості подальшого тримання під вартою підозрюваного, як не доведено, що менш суворі запобіжні заходи не можуть запобігти заявленим ризикам, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області Савічева С.О. про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ашхабад, Туркменістан, росіянина, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області.

Слідчий суддя