Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
17 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_1 , суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря : ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року у кримінальному провадженні №0000504 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, голови фермерського господарства «Великі Верчі», раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.222 , ч.1 ст.366 КК України,

з участю:

прокурора : ОСОБА_7 ,

захисника : ОСОБА_8 ,

обвинуваченого : ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2,3 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.222, ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання за: ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 ( трьох) років позбавлення волі; ч.2 ст.191 КК України до 2 (двох) років позбавлення _______________________________________________________________________________Справа № 11 кп/787/44/2015 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_9 Категорія : ч.2 ст.185, ч.2,3 ст.191,
ч.1 ст.209, ч.1 ст.222 , ч.1 ст.366 КК України Доповідач : ОСОБА_1
волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 1 рік; ч.2 ст.191 КК України до 3 ( трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 1 рік; ч.1 ст.209 КК України до 3 ( трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 1 рік, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом, та з конфіскацією майна; ч.1 ст.222 КК України до 17 000 гривень штрафу з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком 1 рік; ч.1 ст.366 КК України до 2 ( двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 3 роки, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом, та з конфіскацією майна. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень виконувати самостійно. Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з випробуванням, з іспитовим строком три роки. Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Як встановлено судом, в період з 18.02.2011 року по 18.02.2013 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді голови фермерського господарства «Великі Верчі», що в с. Велике Вербче Рівненського району Рівненської області, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном пайового фонду фермерського господарства «Великі Верчі», без проведення зборів та засідання комісії організації вирішення майнових питань господарства склав та підписав завідомо неправдиві протоколи № 1 від 18.02.2011 року, №2 від 07.03.2011 року, №3 від 18.03.2011 року, №1 від 21.05.2012 року, №2 від 01.06.2012 року, №3 від 21.07.2012 року, №4 від 28.07.2012 року, №1 від 18.02.2013 року засідання вказаної комісії, про реалізацію на металобрухт майна, яке віднесено до пайового фонду співвласників майна господарства.

Продовжуючи свої протиправні дії, в період з 21.02.2011 року по 19.02.2013 року, ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом незаконної реалізації на металобрухт, незаконно

заволодів майном, яке віднесено до пайового фонду співвласників майна

господарства, чим саме спричинив співвласникам вказаного майна матеріальну шкоду на загальну суму 64754 гривень.

Крім того, 09.12.2011 року ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді голови фермерського господарства «Великі Верчі», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, підробив шляхом внесення завідомо неправдивої інформації щодо права власності об`єктів застави, які передаються для забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до договору застави майна від 09.12.2011, а саме: агрегату вальцевого млину марки «РС АВМ-7» та пилорами рамної марки «Р-63», зазначивши, що вказане майно в майновий фонд пайовиків фермерського господарства «Великі Верчі» не входить та з метою отримання з Українського державного фонду підтримки фермерських господарств коштів, згідно бюджетної програми «Надання кредитів фермерським господарствам», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 25.08.2004, в м. Сарни надав їх приватному нотаріусу ОСОБА_10 ..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09.12.2011 року ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді голови фермерського господарства «Великі Верчі», що в с.Велике Вербче Сарненського району, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання коштів згідно бюджетної програми «Надання кредитів фермерським господарствам», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 25.08.2004, що надаються відповідно до договору про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, подав до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, завідомо неправдиву інформацію, щодо права власності об`єктів застави, які передаються для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, відповідно до договору застави майна від 09.12.2011 року, а саме: агрегату вальцевого млину марки «РС АВМ-7» та пилорами рамної марки «Р- 63», зазначивши, що вказане майно в майновий фонд пайовиків фермерського господарства «Великі Верчі» не входить. Внаслідок чого ОСОБА_6 відповідно до договору надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству №2 від 09.12.2011, незаконно отримав фінансову підтримку в сумі 135100 грн., з терміном погашення 5 років.

Крім того, в період часу з 18 лютого 2011 року по 19 лютого 2013 року,

ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді голови фермерського господарства «Великі Верчі», що в с.Велике Вербче Сарненського району, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, в с.Велике Вербче Сарненського району, незаконно заволодівши коштами від реалізації майна, яке віднесено до пайового фонду співвласників майна господарства на

загальну

суму 64754 грн., згідно прибуткових касових ордерів №8 від 21.02.2011, № 18 від 10.03.2011, № 28 від 21.03.2011, №89 від 26.05.2012, № 92 від 06.06.2012, № 130 від 23.07.2012, № 137 від 27.07.2012, №20 від 19.02.2013, з метою приховування незаконного походження коштів від реалізації вказаного майна, вніс кошти в касу господарства та в подальшому використав для здійснення господарської діяльності та погашення боргів фермерського господарства «Великі Верчі», тобто вчинив дії, спрямовані на приховування незаконного походження таких коштів, використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечних протиправних діянь, що передували легалізації (відмиванню) доходів.

Крім того, 18.04.2013 року приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_6 , знаходячись в с.Велике Вербче Сарненського району, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення майна, що належить голові ліквідаційної комісії колишнього СГПП «Великовербчанське» ОСОБА_11 , а саме: тридцяти дорожніх бетонних плит з приміщення свинарника, вартістю 201 грн. 60 коп. за одну, загальною вартістю 6084 грн., видаючи його за свою власність, намагався продати його приватному підприємцю ОСОБА_12 , однак не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В поданій апеляційній скарзі прокурор , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_5 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції не враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким і злочинами середньої тяжкості, особу обвинуваченого. Апелянт зазначає, що у резолютивній частині вироку відсутнє покликання при призначенні покарання на ч.3 ст.191 КК України, яка інкримінується ОСОБА_6 , разом з тим суд двічі визначив покарання за ч.2 ст.191 КК України. Вважає, що суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Вказує, що суд звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, при цьому призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна, що відповідно до ст.77 КК України, не допускається. Крім цього, на думку апелянта, суд при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання не враховано положення ст.72 КК України, у резолютивній частині вироку відсутнє посилання на вказану норму Закону. Також прокурор покликається на ч.4 ст.72 КК України, згідно якої додаткові покарання різних видів виконуються окремо. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного
покарання, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за: ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі; ч.2 ст.191 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік; ч.3 ст.191 КК України -4 ( чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік; ч.1 ст.209 КК України -4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом, та з конфіскацією майна; ч.1 ст.222 КК України - штраф в розмірі 1,5 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 25 500 гривень) з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік; ч.1 ст.366 КК України - штраф в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 3 400 гривень) з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 3 роки, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом, з конфіскацією майна, та штраф у розмірі 28 000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 28000 гривень виконувати самостійно. На підставі ч.4 ст.72 КК України додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 3 роки, конфіскації коштів, одержаних злочинним шляхом, конфіскації майна, виконувати самостійно.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора Бернадської ОСОБА_13 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просять залишити апеляційну прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.222, ч.1 ст.366 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка та не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого при призначенні покарання через м`якість, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу із наступних підстав.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості та один тяжкий, обставину, яка пом`якшує покарання- направленість дій обвинуваченого на збереження поголів`я худоби, яка була отримана від СГПП «Світлана» та перебувало в критичному стані, так і на підтримку всього господарського комплексу в цілому, особу обвинуваченого - який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, є депутатом Великовербчанської сільської ради та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарань в межах санкцій вчинених злочинів, які за видом та розміром є необхідними і достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідають тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.
Як вбачається з вироку суду та не оспорюється апелянтом, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого та визнавши в резолютивній частині вироку винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.191 КК
України, суд першої інстанції допустив помилку при призначенні покарання, а саме, відсутнє покликання на ч.3 ст.191 КК України , разом з тим, суд двічі визначив покарання за ч.2 ст.191 КК України.
Однак як вбачається з резолютивної частини вироку суду від 24 листопада 2014 року, суд першої інстанції призначаючи покарання повторно за ч.2 ст.191 України , визначив його в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.191 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який тягне за собою зміну вироку суду, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.
Санкцією ч.1 ст.222 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Як вбачається з вироку суду, обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.1 ст.222 КК України, призначено додаткове покарання у виді позбавлення права займатись підприємницькою діяльністю строком на 1 рік.
За таких обставин, доводи прокурора в частині призначення додаткового покарання за ч.1 ст.222 КК України є обґрунтованими, в цій частині вирок суду підлягає зміні з призначенням обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 1 рік, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.
Судом першої інстанції при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань не зазначено покликання в резолютивній частині на ст.72 КК України, що є обов`язковим при складанні різних видів покарань, а тому доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України не відповідає вимогам ст.65 КК України, на думку колегії суддів є не обгрунтованими, оскільки враховані обставини дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України , вказане

рішення суду вмотивоване.
Як вбачається з резолютивної частини вироку від 24 листопада 2014 року, суд першої інстанції звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України , не зазначив в цій частині вироку про незастосування додаткового покарання- конфіскації майна на підставі ст.77 КК України, а тому доводи прокурора в цій частині заслуговують на увагу.
Твердження прокурора про самостійне виконання додаткових покарань різних видів є обгрунтованим, оскільки це передбачено ч.4 ст.72 КК України.
Колегія суддів вважає таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність підставою для зміни вироку, оскільки це відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України не погіршує становище обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.191, ч.1 ст.209, ч.1 ст.222 , ч.1 ст.366 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за :
ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 ( трьох) років позбавлення волі; ч.2 ст.191 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік;
ч.3 ст.191 КК України до 3 ( трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік;
ч.1 ст.209 КК України до 3 ( трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом;
ч.1 ст.222 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 17 000 гривень) з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік;

ч.1 ст.366 КК України до 2 ( двох ) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.
Відповідно до п.»б» ч.1 ст.72 КК України, менш суворе покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки перевести у більш суворий вид покарання позбавлення волі строком 1 (один) рік.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 17 000 гривень) виконувати самостійно.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з випробуванням, з іспитовим строком 3( три) роки.

Відповідно до ст.77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовувати.

Відповідно до ч.4 ст.72 КК України додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, конфіскації коштів, одержаних злочинним шляхом, виконувати самостійно.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок суду - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :
_______________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3