АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді -
Васильєвої М.А.

суддів
- Лук'янець Л.Ф.

- Мороза І.М.

з участю:

секретаря судового засідання -
Ковби А.

прокурора
- Карпука Ю.А.

захисника
- адвоката ОСОБА_2

обвинуваченого -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
розглянувши матеріали кримінального
провадження щодо ОСОБА_1 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за
апеляційними скаргами обвинуваченого
ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1 на вирок
Голосіївського районного суду м. Києва
від 23 жовтня 2013 року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, який
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2ст. 309 КК України, та
йому призначене покарання, із
застосуванням ст.. 69 КК України, у виді 1
року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.. 71 КК України до
покарання, призначеного за даним
вироком, частково приєднано невідбуте
покарання за вироком Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 серпня 2007
року, та остаточно, за сукупністю
вироків, призначено покарання 1 рік 4
місяці позбавлення волі.

По справі вирішено питання щодо
речових доказів,

В С Т А Н О В И В :

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у
тому, що він в період 1-2 серпня 2013року,
реалізуючи свій злочинний умисел,
незаконно, без мети збуту, придбав
особливо небезпечний наркотичний
засіб - опій ацетильований, у
невстановленої досудовим слідством
особи, шляхом перерахунку суми 2000
гривень на картковий рахунок останньої
у ПАТ «ПриватБанку». Після чого
продиктував свої паспортні данні
невстановленій досудовим слідством
особі, для отримання посилкою особливо
небезпечного наркотичного засобу -
опію ацетильованого.

Близько 04.30 год. 2 серпня 2013 року ОСОБА_1
приїхав на територію Центрального
автовокзалу в м. Києві, що розташований
за адресою: місто Київ, проспект Науки,
2/1, та отримав від водія маршрутного
таксі, який приїхав з міста Очаків
Миколаївської області, посилку на
власне ім'я, в якій знаходилась м'яка
іграшка у формі собаки, в середині якої
знаходився медичний ін'єкційний шприц
ємкістю 20 мл, наповнений до поділки 17
мл, в якому знаходився особливо
небезпечний наркотичний засіб опій
ацетильований, і став незаконно
зберігати його при собі без мети збуту.

В цей же день, приблизно о 05.20 год., за
адресою: м. Київ, проспект Науки, 2/1, на
території Центрального автовокзалу,
працівниками міліції затримано гр.
ОСОБА_1, в якого під час поверхневого
огляду, з картонного ящика, який
знаходився в пакеті, було виявлено
дитячу іграшку у формі «Собачка», в
середині якої знаходилась частина
медичного шприца, ємністю 20мл,
наповнена до поділки 17мл, особливо
небезпечним наркотичним засобом опій
ацетильований. Загальна маса якого, в
перерахунку на суху речовину,
становить 4,1г., який ОСОБА_1 незаконно
придбав та зберігав без мети збуту у
великих розмірах.

Не оспорюючи юридичної кваліфікації
дій обвинуваченого та доведеності його
вини у вчиненому, обвинувачений ОСОБА_1
та його захисник ОСОБА_2, подали
апеляційні скарги, в яких просять
змінити вирок суду в частині
призначеного покарання, у зв'язку із
його суворістю, та призначити
обвинуваченому покарання на підставі
ст. 75 КК України, не пов'язане з
позбавленням волі. При цьому, захисник
ОСОБА_2 просить дослідити у судовому
засіданні характеризуючи дані на
обвинуваченого, які не були предметом
розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянти зазначають, що судом першої
інстанції не в повній мірі враховано
те, що обвинувачений визнає свою вину,
у вчиненому щиро кається.

Крім того, на їх думку, судом першої
інстанції, при призначенні покарання,
належним чином, не враховано стан
здоров'я ОСОБА_1, який хворіє на ряд
тяжких захворювань, таких як: гепатит С,
предцерозна ситуація, СНІД,
туберкульоз, у зв'язку із чим, перебуває
на обліку лікарнях, що, в свою чергу,
підтверджується відповідними
довідками.

Також обвинувачений та захисник
звертають увагу на те, що перебуваючи
на волі, ОСОБА_1 проходив курс лікування
від туберкульозу та наркоманії, і по
теперішній час потребує належного
медичного догляду. Проте, призначене
судом першої інстанції покарання
позбавляє його такої можливості та
порушує його конституційні права, в
тому числі, і право на життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення апеляції, вважаючи вирок
суду законним та обґрунтованим,
оскільки судом при призначенні
покарання засудженому були враховані
всі дані, які характеризуються особу
засудженого, у тому числі і ті, на які
посилається ОСОБА_1 та його захисник у
апеляційних скаргах; захисника та
обвинуваченого, які просили змінити
вирок суду в частині призначеного
покарання, пом'якшити його та
призначити покарання, не пов'язане з
позбавленням волі, з урахуванням тих
захворювань, які виявлені у ОСОБА_1,
дослідивши додатково надані нові
докази по даним щодо ОСОБА_1, провівши
судові дебати, надавши обвинуваченому
останнє слово, вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи
апеляційних скарг й розглянувши
справу в їх межах, колегія суддів
доходить висновку, що апеляційні
скарги задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК Українисуд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження та журналу
судового засідання, фактичні
обставини кримінального
правопорушення ніким не оспорювалися і
докази відносно них, відповідно до ч. 3
ст. 349 КПК України, не досліджувалися,
тому висновки суду першої інстанції
щодо цих фактичних обставин перевірці
апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_1 за визнаних судом першої
інстанції встановленими фактичних
обставин кримінального правопорушення
правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК
України як незаконне придбання та
зберігання наркотичного засобу без
мети збуту у великих розмірах

Доводи обвинуваченого та його
захисника, викладені в апеляційних
скаргах, про те, що судом при
призначенні покарання не враховані в
повному обсязі дані про особу ОСОБА_1, а
саме дані про стан його здоров'я,
наявність тяжких захворювань,
внаслідок яких він не може перебувати у
місцях позбавлення волі, є
безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при
призначенні покарання суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_1 покарання судом
першої інстанції враховані тяжкість
вчиненого злочину, обставини, які
пом'якшують та обтяжують покарання,
особу обвинуваченого, який раніше
судимий, позитивно характеризується,
має постійне місце реєстрації та
проживання. Обставинами, що пом'якшують
покарання, суд визнав щире каяття,
активне сприяння розкриттю злочину,
незадовільний стан здоров'я ОСОБА_1,
оскільки відповідно до наявних у
справі довідок, останній хворіє на
туберкульоз та знаходиться на обліку з
діагнозом: ВІЛ-інфекція, 4 клінічна
стадія, хронічний вірусний гепатит, за
відсутності обставин, що обтяжують
покарання засудженому, тобто, при
призначенні ОСОБА_1 покарання судом
враховані й ті обставини, на які
обвинувачений та його захисник
посилаються в апеляційних скаргах.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, врахувавши характер,
тяжкість та суспільну небезпеку
скоєного ОСОБА_1 злочину, який
відноситься до категорії злочинів
середньої тяжкості, характер дій
підсудного та спосіб вчинення злочину,
особу засудженого, наявність
пом'якшуючих та відсутність обтяжуючих
покарання обставин, вмотивовано обрав
засудженому міру покарання у виді
позбавлення волі, призначивши
покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, із
застосуванням ст. 69 КК України. При
цьому, суд першої інстанції,
враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив новий
злочин під час умовно-дострокового
звільнення від покарання за вироком
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 серпня 2007 року, яким його було
визнано винним та засуджено за ст. 187 ч.2,
186 ч.2, 70 КК України до позбавлення волі
на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією
майна, остаточно за сукупністю вироків
призначив йому покарання відповідно до
вимог ст. 71 КК України у виді 1 року 4
місяців позбавлення волі, і дане
покарання, на думку колегії суддів, з
урахуванням всіх обставин по справі, за
своїм видом і розміром, згідно зі ст. 65
КК України, відповідає вимогам закону,
тобто, є обґрунтованим, справедливим і
необхідним для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Крім того, на думку колегії суддів, є
безпідставними доводи апеляційних
скарг про те, що призначене судом
першої інстанції ОСОБА_1 покарання
позбавляє його можливості проходити в
місцях позбавлення волі лікування від
туберкульозу та наркоманії та порушує
його конституційні права, в тому числі,
і право на життя, оскільки ст.. 8, 21 КВК
України передбачено право засудженого
на охорону здоров'я в обсязі,
встановленому Основами законодавства
України про охорону здоров'я, за
винятком обмежень, передбачених
законом, і така охорона здоров'я
забезпечується системою
медико-санітарних і
оздоровчо-профілактичних заходів, а
також поєднанням безоплатних і платних
форм медичної допомоги. При цьому,
стосовно засуджених, які мають
хворобу, що становить небезпеку для
здоров'я інших осіб, та не пройшли
повного курсу лікування, органами і
установами виконання покарань
здійснюється лікування.

З огляду на викладене, призначене
ОСОБА_1 покарання відповідає його
особі й ступеню тяжкості вчиненого ним
злочину, є необхідним і достатнім для
його виправлення й попередження
вчинення ним нових злочинів, а тому
підстав для пом'якшення покарання
колегія суддів не вбачає, у зв'язку з
чим апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст..
404, 407, 418 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Голосіївського районного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_1 -
залишити без зміни, а апеляційні скарги
ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

____________________________
_____________________________ ___________________________

ВасильєваМ.А.
Лук’янець Л.Ф.
Мороз І.М.