У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Кривенди О.В., Пошви Б.М.,

розглянула
в судовому засіданні у м. Києві 21 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Чернігівської області на судові
рішення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 7
березня 2007 року засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово
судимого, востаннє 13 грудня 2002 року за ч. 1 ст. 152 КК України на три роки
дев'ять місяців позбавлення волі,

- за
ч. 3 ст. 152 КК України на сім років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 153
КК України на п'ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 визначено
остаточне покарання - сім років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше судимого 26 вересня
2002 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України на п'ять років
позбавлення волі, звільненого 20 грудня 2005 року умовно-достроково на один рік
сім місяців 18 днів,

- за
ч. 3 ст. 152 КК України на сім років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 153
КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 визначено
покарання - сім років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
попереднім вироком від 26 вересня 2002 року і остаточно призначено ОСОБА_2
покарання - сім років два місяці позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17
травня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без зміни.

Засуджених визнано винними у тому, що вони 11 вересня
2006 року вночі, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння неподалік від
готелю “Градецький” у м. Чернігові, за попередньою змовою між собою, з метою
зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним способом,
підстерегли потерпілу ОСОБА_3, після чого ОСОБА_1 із застосуванням фізичного
насильства задовольнив статеву пристрасть неприродним способом та зґвалтував
потерпілу.

Потім засуджені відвели ОСОБА_3 до безлюдної земельної
ділянки, розташованої біля будинку № 3 по вулиці Шевчука, де ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, примусили потерпілу
роздягнутись і знову задовольнили статеву пристрасть природним та неприродним
способом.

У касаційному поданні прокурор посилається на те, що ухвала апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України, оскільки у ній не дано
відповідей на всі доводи апеляції прокурора, поданої на вирок місцевого
суду.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні зазначених
у вироку злочинів ґрунтується на доказах,
зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні,
належно оцінених судом, і є обґрунтованим.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на фактичних даних, встановлених показаннями потерпілої
ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, експерта Крисан Л.М., протоколами
очних ставок між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із застосуванням
відеозапису (а.с. 39-44, 46-49), висновками судово-медичних експертиз від 27
листопада 2006 року № 2834, 2833 (а.с. 61-62, 73-78), висновками
судово-імунологічних експертиз від 19 жовтня 2006 року № 228, від 6 листопада
2006 року № 255 (а.с. 89-94, 112-114) та іншими доказами.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 152 та ч.
2 ст. 153 КК України є правильною.

Як видно з
матеріалів справи, в апеляції прокурора на вирок місцевого суду йшлося про те,
що в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака - вчинення ним раніше злочину,
передбаченого ст. 153 КК України, оскільки, на думку прокурора, цей засуджений вчинив продовжуваний злочин.

Крім того, в апеляції зазначалося про
необхідність виключення з вироку посилання на те, що засуджені задовольнили
статеву пристрасть природним способом, оскільки ці дії охоплюються терміном
“згвалтування”.

Зі змісту ухвали апеляційного суду
вбачається, що на доводи апеляції прокурора щодо кваліфікації дій ОСОБА_1, дана
вичерпна відповідь. При цьому суд,
визнаючи доводи апеляції безпідставними, обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1, зґвалтувавши
потерпілу і задовольнивши статеву
пристрасть неприродним способом, вчинив закінчені злочини. Після цього
засуджені відвели ОСОБА_3 в інше місце, де, як видно з вироку, ОСОБА_1 примусив
потерпілу роздягнутись і знову зґвалтував її та задовольнив статеву пристрасть
неприродним способом.

Вживання у мотивувальній частині вироку
словосполучення “насильницьке задоволення статевої пристрасті природним
способом“ замість слова “зґвалтування”, які мають один і той же зміст, не є
помилкою, а відсутність в ухвалі апеляційного суду відповіді на довід апеляції
в цій частині не свідчить про незаконність чи необґрунтованість ухвали.

Отже, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляції прокурора щодо невідповідності оскаржуваної
ухвали апеляційного суду вимогам
ст. 377 КПК України.

Оскільки передбачені ч. 1 ст. 398 КПК України підстави
для скасування або зміни судових рішень щодо засуджених відсутні, колегія
суддів не вбачає підстав для призначення справи до розгляду з обов'язковим повідомленням
осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и
л а :

у задоволенні касаційного подання заступника прокурора Чернігівської
області відмовити.

судді:

Коновалов В.М. Кривенда
О.В. Пошва Б.М.