У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України

у складі:

головуючого - судді

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Глоса Л.Ф., Вус С. М.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 27 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами захисника ОСОБА_3 - представника потерпілого ОСОБА_1,
потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на судові рішення щодо ОСОБА_4

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22
лютого 2006 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець
м. Червоноармійськ Донецької області, житель м. Запоріжжя, не судимий,

засуджений:

- за ч.
1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі
з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_4. визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 3 липня
2006 року вирок щодо засудженого ОСОБА_4 змінено - за ч. 1 ст. 121 КК України
пом'якшено покарання до 5 років позбавлення волі, перекваліфіковані дії із ч. 3
ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України та пом'якшено покарання до 4
років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Як установив суд, злочини були вчиненні засудженим за
таких обставин.

28 квітня 2002 року близько 1-ї години ОСОБА_4, будучи у
стані алкогольного сп'яніння, у квартирі АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних
стосунків під час сварки із ОСОБА_1 умисно завдав останньому удар ножем в
груди, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент
заподіяння.

Також з урахуванням змін, внесених судом апеляційної
інстанції, ОСОБА_4 засуджений за те, що він в стані алкогольного сп'яніння 18
січня 2005 року близько 20 години, приїхавши на таксі до будинку АДРЕСА_2, не
розрахувався з водієм ОСОБА_2 за надану послугу, затіяв сварку з таксистом, а
коли останній пішов викликати працівників міліції, запустив двигун і поїхав з
місця події, чим вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом -
автомобілем “ЗАЗ 110307”, вартістю 16860 90 коп., який належав ТОВ
“Континент Ко ЛТД”.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_3
- представник потерпілого ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків
суду, викладених у вироку та ухвалі апеляційного суду, фактичним обставинам
справи та на те, що в діях засудженого містяться ознаки вчинення замаху на
вбивство ОСОБА_1, просить ухвалу апеляційного суду
Запоріжської області від 12 травня 2004 року, вирок Комунарського районного
суду міста Запоріжжя від 28 лютого 2003 року та всі наступні судові рішення
щодо ОСОБА_4, постановлені після 12 лютого 2004 року, скасувати у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону та призначення йому надмірно
м'якого покарання, а справу направити на новий судовий розгляд по першій інстанції Апеляційному суду
Запоріжської області;

- потерпілий
ОСОБА_1 висловив аналогічні прохання та доводи;

-
потерпілий ОСОБА_2 вважає, що апеляційний суд безпідставно
перекваліфікував дії засудженого з ч.3 на ч.1 ст.289 КК України та пом'якшив
йому покарання. Просить ухвалу апеляційного суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія
суддів не знаходить підстав для їх задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 383 КПК України ухвали апеляційного
суду, якими скасовано судові рішення місцевих судів, а справу направлено на
новий судовий розгляд, не підлягають
перевірці у касаційному порядку. Тому вимога касаційних скарг захисника ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_1 про
скасування вироку Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 28 лютого
2003 року та ухвали Апеляційного суду Запоріжської області від 12 травня 2004
року, якою цей вирок щодо ОСОБА_4
скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд, не ґрунтується на
законі.

Як убачається з матеріалів справи, під час її розгляду
Жовтневим районним судом міста Запоріжжя ані захисник ОСОБА_3, ані потерпілий
ОСОБА_1 не ставили питання про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_4 за кримінальним законом, який
передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин. Вони погоджувалися з
обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України. Не оскаржували вони таку
кваліфікацію і в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд,
кваліфікувавши дії ОСОБА_4 по спричиненню потерпілому ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для
життя в момент їх заподіяння, за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в межах
пред'явленого йому обвинувачення, вимог закону не порушив.

Крім того, відповідно до п.7 ч. 2 ст. 384 КПК України потерпілий і його
представник мають право подати касаційні скарги на судові рішення у частині, що
стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді
першої інстанції.

З урахуванням наведеного, доводи касаційних скарг
потерпілого ОСОБА_1 та його представника про необхідність скасування вироку у
зв'язку з неправильністю кваліфікації дій ОСОБА_4 є безпідставними.

Рішення апеляційного суду
про перекваліфікацію дій засудженого з ч.3 на ч.1 ст. 289 КК України
належним чином мотивовано з посиланням
на докази, які отримано згідно з
вимогами кримінально-процесуального законодавства та наведено в ухвалі. З таким рішенням
погоджується і колегія суддів.

Що стосується рішення суду апеляційної інстанції про
пом'якшення ОСОБА_4 призначеного за ч.1 ст.121 КК України покарання до меж,
визначених попереднім вироком (Коммунарського районного суду м. Запоріжжя від
28.02.2003 року), то воно відповідає вимогам ст. 375 КПК України, оскільки при скасуванні цього вироку з направленням
на новий судовий розгляд не було визнано необхідним застосувати більш суворе
покарання. З дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням характеру і
ступеня тяжкості вчинених злочинів,
даних про особу засудженого, апеляційний суд призначив йому покарання і за ч.1 ст. 289 КК України. Обране покарання у
виді позбавлення волі у межах, установлених у санкціях кримінального закону, що
передбачає відповідальність за вчинені ОСОБА_4 злочини, є необхідним і
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Тому викладені у скаргах захисника ОСОБА_3 -
представника потерпілого ОСОБА_1 та потерпілих ОСОБА_1 й
ОСОБА_2 доводи про те, що засудженому
призначено надмірно м'яке покарання, є
безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України на досудовому слідстві
та при судовому розгляді справи не допущено.

Колегія суддів не
знаходить підстав для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_4

Не вбачаючи підстав для задоволення касаційних скарг,
колегія суддів не знаходить підстав і для призначення справи до касаційного
розгляду з викликом осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційних скарг захисника ОСОБА_3 -
представника потерпілого ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2. відмовити.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Вус
С.М. Глос Л.Ф.