УХВАЛА Іменем України
м. Балаклія 27 січня 2015 року Кримінальне провадження № 0001639 Справа №610/5186/14-к 1-кп/610/47/2015

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балаклія Харківської області, проживає там же по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балаклія Харківської області, проживає там же по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України,
установив:

До суду надійшов указаний обвинувальний акт, який був затверджений прокурором 26.12.2014р.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд, посилаючись на те, що на його думку обвинувальний акт складено правильно.

Обвинувачені вважали, що можна призначити судовий розгляд.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали обвинувального акта, суд приходить до переконання про відсутність законної можливості призначити судовий розгляд виходячи із наступного.

Імперативними приписами чинного законодавства закріплено, що:

- у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. (ст.91 КПК);

- обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, у суді, за загальним правилом покладено на прокурора (ст.92 КПК);

- державне обвинувачення процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п.3 ч.1 ст.3 КПК);

- обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п.13 ч.1 ст.3 КПК);

- обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (ч.4 ст.110 КПК);

- обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК);

- законність і забезпечення права на захист є загальними засадами судочинства та кримінального провадження зокрема (ч.2 ст.63, п.п. 1, 6 ч.3 ст.129 Коституції, п.2 ч.1 ст.7 КПК);

- законність забезпечується у тому числі тим, що прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст.9 КПК);

- право на захист забезпечується зокрема тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.2 ст.42 КПК);

- право на справедливий суд забезпечується у тому числі тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право зокрема бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином у тексті обвинувального акта має бути закріплене висунуте прокурором сформульоване твердження про вчинення особою злочину, тобто прокурор цим процесуальним рішенням має висувати особі обвинувачення, формулюючи його зміст (суть) на підставі викладених фактичних обставин (які прокурор вважає встановленими) і з відповідною правовою кваліфікацією діяння обвинуваченого.

Обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини повинні чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованому обвинуваченню, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати у чому він обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК підставою для повернення справи прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності обвинувального акта вимогам КПК.

Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального акта є зокрема такі порушення вимог КПК, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального акта. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, є неконкретним; коли обвинувальний акт не підписаний слідчим та/або прокурором; коли в обвинувальному акті відсутні дані про обвинуваченого, дані про потерпілого, якщо той є по справі; коли до обвинувального акта не долучені передбачені законом додатки тощо.

Всупереч викладеному вище, в тексті обвинувального акта, який надійшов до суду встановлені наступні порушення вимог КПК.

1. В обвинувальному акті зазначено що ОСОБА_4 своїми діями вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

При цьому всупереч посиланню на ч.2 ст.15 КК України в формулюванні обвинувачення відсутня конкретизація про те, що замах був закінченим.

2. Так само при викладі фактичних обставин, які орган досудового розслідування вважає встановленими, особа, яка складала обвинувальний акт при описі замаху обмежилась тим, що зазначив таке «…однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин не залежних від його волі, так як був застигнутий на місці вчинення злочину…».

З огляду на положення ч.1 ст.15 КК України, такий опис фактичних обставин в рівній мірі може мати відношення як до закінченого замаху, так і до незакінченого, оскільки в кожному з цих випадків особа не доводить злочин до кінця, з причин які не залежать від її волі.

3. Там же, при викладі фактичних обставин, які орган досудового розслідування вважає встановленими, особа, яка складала обвинувальний акт при описі замаху зазначила таке «…однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин не залежних від його волі, так як був застигнутий на місці вчинення злочину…».

З огляду на положення ч.3 ст.15 КК України, такий опис фактичних обставин відповідає саме незакінченому замаху, оскільки саме в цьому випадку особа не доводить злочин до кінця, з причин які не залежать від її волі, коли ще не встигла вчинити усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, тобто коли «не довів свій умисел до кінця».

Однак в обвинувальному акті його дії кваліфікуються за ч.2 ст.15 КК України.

4. В обвинувальному акті, зазначено, що особа «не довів свій злочинний умисел до кінця», однак при описі фактичних обставин всупереч вимогам ст..15 КК України відсутній опис того, що обвинувачений не довів «злочин» до кінця.

5. Таким чином фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація, викладені в обвинувальному акті, містять істотні суперечності, суттєво не узгоджуючись між собою.

6. Вказані обставини має істотне значення для справи, позаяк здатні впливати на кваліфікацію, а також у відповідності до ст..68 КК України ступінь здійснення злочинного наміру має враховуватись при призначенні покарання.

7. При формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 органом досудового розслідування допущені аналогічні порушення я к і при формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 .

Усі наведені вище не встановлені (суперечливо встановлені) або не кваліфіковані (суперечливо кваліфіковані) органом досудового розслідування складові частини об`єктивної сторони і деталі фактичних подій мають вкрай важливе значення для справи, вказують на неповноту проведеного досудового розслідування, та порушення органом досудового розслідування та прокурором вимог КПК щодо обов`язковості усунення всіх суперечностей та обов`язковості повноти розслідування.

У відповідності до ст.2 КПК, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищевикладені недоліки обвинувального акта є грубим порушенням вимог ст.ст. 42, 291 КПК та позбавляє обвинувачених можливості чітко знати в чому вони обвинувачуються, а відтак і унеможливлює здійснення ними належного та ефективного захисту своїх прав при судовому розгляді справи.

Встановлені порушення вимог КПК під час складання та затвердження обвинувального акта є істотними та не можуть бути усунуті в суді під час підготовчого провадження, у зв`язку із порушенням права обвинуваченого на захист, а без їх усунення судовий розгляд не може бути призначеним, що відповідно до ст.314 КПК є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Таким чином суд приходить до переконання, що обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 91, 110, 291, 314, 369 372 КПК України, суд
ухвалив:

Обвинувальний акт затверджений прокурором 26.12.2014р. про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України повернути прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд протягом семи діб з дня її оголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1