Справа № 466/1841/15-к
УХВАЛА

16 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника ЛВК № 30 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, росіянина, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 18.01.1972 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. ст. 141 ч. 2, 206 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 09.01.1979 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. ст. 108 ч. 1, 114, 42, 14 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 12.10.1981 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. 214 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 23.06.1983 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст.81 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі. Згідно Закону України «Про амністію» невідбуту частину покарання 10 місяців 15 днів скорочено па 1/3;

- 01.02.1989 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст.81 ч. 3, 14 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 22.07.1993 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. ст. 140 ч. 2, 14 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 30.10.1996 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 30.04.1999 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. ст. 140 ч. 2, 145 ч. 1, 81 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 25.11.2005 року Апеляційним судом Закарпатської області за ст. ст. 115 ч. 2 п. 6, 12, 187 ч. 4, 194 ч. 2, 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , який засуджений 25.11.2005 року Апеляційним судом Закарпатської області за ст. ст. 115 ч. 2 п. 6, 12, 187 ч. 4, 194 ч. 2, 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна та відбуває покарання у ЛВК № 30 м. Львів, звернувся до суду із заявою про застосування стосовно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений свою заяву підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор та представник колонії просили суд відмовити в задоволенні заяви засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що заява засудженого не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 81 Кримінального кодексу України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається, із характеристики на засудженого, ОСОБА_5 характеризується посередньо, за час відбування покарання допустив три порушення режиму утримання, не приймає особистої участі у організації виховних заходів, які проводяться у виправній колонії, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально відноситься до робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, на заходи виховного впливу не реагує, не робить правильні висновки із свого кримінального минулого, потребує додаткової виховної роботи.

Із заперечень начальника Личаківської ВК № 30, що міститься в матеріалах справи вбачається, що засудженому ОСОБА_5 не слід застосовувати УДЗ, оскільки останній не довів своє виправлення.

Таким чином, ретельно вивчивши матеріали особової справи, ставлення засудженого до праці, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів своє виправлення, а тому подана заява про умовно - дострокове звільнення останнього до задоволення не підлягає. Покликання засудженого на належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці, суд вважає, що це є обов`язком засудженого впродовж всього строку відбуття покарання.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 81 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її проголошення прокурор, представник адміністрації мають право подати апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд міста Львова, засуджений з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1