справа №1-25/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Луцьк 10
квітня 2007 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під
головуванням:

судді Сівчука
А.Є.

за
участю секретаря Голепи
З.Т.

прокурора Ткачука
М.М.

захисника ОСОБА_1.

потерпілої ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Житомир, українця, гр. України,
освіта середня, працюючого ПП "Універсал'1 водієм-експедитором,
неодруженого, проживаючого м. Житомир, АДРЕСА_1, раніше не судимого,

- за ст. 186 ч.2 КК України.,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1, 13.01.2006
року, близько 23.00 год.,
перебуваючи на автостраді в с
Струмівка Луцького району, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою
відкритого викрадення чужого майна, з застосуванням насильства, що не є
небезпечним для життя та здоровая потерпілої та виразилось у заламуванні за
спину руки потерпілої ОСОБА_2., спричинивши їй таким чином фізичний біль,
відкрито викрав у останньої мобільний телефон "Сіменс МС 60" вартістю
960 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв"язку вартістю 30 грн., чим
завдав потерпілій ОСОБА_2. матеріальної шкоди на загальну суму 990 грн.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1. свою вину у вчиненні
інкримінованого злочину визнав повністю та показав, що в ніч на 13.01.2006 року
він їхав автомобілем у Волинську область, по дорозі взяв потерпілу, вона
просилась її підвезти. У с.Струмівка Луцького району він вийшов з машини,
ОСОБА_2 вийшла також і говорила по мобільному телефону, тоді він і вирішив
забрати його. Він. заламавши їй руку, забрав телефон та поїхав. Чому так вчинив
- пояснити не може. Через деякий проміжок часу до нього у м.Житомир приїхали
працівники міліції, він

розповів
про вчинене та повернув мобільний телефон потерпілої. У вчиненому щиро
розкаюється, просить суд суворо його не карати.

Крім повного визнання вини самим підсудним його вина у вчиненому повністю
підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами,
фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового процесу, зокрема:

- показами, даними в судовому
засіданні потерпілою ОСОБА_2. про те,

що 13.01.2006 року її підвіз у с.Струмівка ОСОБА_1. Коли вони зупинились

у даному населеному пункті, вона вийшла з машини та розмовляла по

телефону. До неї підійшов підсудний та, заламавши їй руку, забрав у неї

мобільний телефон. Потім він сів в автомобіль і поїхав. Вона звернулась до

працівників міліції. Через
певний проміжок часу
працівники міліції

повернули їй телефон. Збитки підсудним їй повністю відшкодовані. Щодо

покарання, то вважає, що підсудного не потрібно суворо карати.

Відповідно до ст. 299 КПК України,
при визначенні обсягу доказів, що

підлягають дослідженню, судом постановлено не досліджувати інші докази по
справі,

оскільки вони не оспорюються учасниками судового розгляду.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд вважає
доведено вину підсудного ОСОБА_1. у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.
2 КК України.

Таким чином, ОСОБА_1.,
своїми умисними діями, спрямованими на відкрите викрадення чужого майна,
поєднаними із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та
здоров"я потерпілої, скоїв злочин передбачений ст. 186 ч. 2 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого, всі обставини справи та дані про особу підсудного.

Обставин,
що обтяжують відповідальність підсудного суд не вбачає. До обставин, що
пом'якшують відповідальність підсудного суд відносить щире каяття, добровільне
відшкодування завданих збитків.

Враховуючи
те, що підсудний ОСОБА_1. до кримінальної відповідальності притягається вперше,
щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце роботи та проживання, виключно
позитивно характеризується, зобов"язався дотримуватись бездоганної
поведінки в подальшому, збитки потерпілій відшкодовані в повному об'ємі,
потерпіла на суворому покаранні не наполягає, на виклики суду не
з"являвся, оскільки повістки про виклик він нього приховували, суд
приходить до висновку, що виправлення та перевиховання підсудного можливе без
ізоляції від суспільства. Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч. 2 КК
України та призначити покарання у вигляді 4-х (чотирьох) років позбавлення
волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_1.
від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку
тривалістю 1 /один/ рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені
на нього обов'язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання і навчання;

- періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1. змінити з тримання
під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти з залу суду
негайно.

Зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з
14.03.2007 року по 10.04.2007 року.

Речові докази - мобільний телефон "Сіменс МС 60"- повернути за
належністю власнику - ОСОБА_2.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду
Волинської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.