Дата документу Справа № 242/2264/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1145/14 Головуючий в 1-й інстанції:
ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції:
ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року м.Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 липня 2014 року,

встановила:

01.10.2014р. на підставі Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02.09.2014р. до Апеляційного суду Запорізької області надійшла та була передана судді-доповідачу 02.10.2014р. апеляційна скарга прокурора ОСОБА_3 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 липня 2014 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.2 ст.164 КК України до 200 годин громадських робіт.

Відповідно до ст.396 ч.2 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; 4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; 5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів; 6) перелік матеріалів, які додаються.

Так, в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок є незаконним і тому підлягає скасуванню, оскільки суд при призначенні покарання не врахував положення ст.71 КК України, не зважаючи не те, що 17.09.2013р. ОСОБА_4 був засуджений вироком Селидівського міського суду Донецької області за ст.164 ч.2, 71, 72 ч.3 КК України до 240 годин громадських робіт зі штрафом в розмірі 1700 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які характеризують особу обвинуваченого, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Доказування згідно з положеннями ч.2 ст.91 КПК України полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування зазначених обставин згідно з положеннями ч.1 ст.92 КПК України покладається на прокурора.

В обвинувальному акті, підписаному та затвердженому прокурором ОСОБА_3 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше судимою, але при цьому непогашені судимості не зазначені та не наведені дані про відбуття чи невідбуття призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при розгляді справи в суді першої інстанції прокурор ОСОБА_3 не заявляла клопотання про дослідження вироку, на який посилається в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим правова позиція прокурора по вирішенню питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ґрунтувалася лише на тому, що йому необхідно призначити покарання лише за ст.164 ч.2 КК України і при цьому не містила вимог щодо застосування положень ст.71 КК України.

Незважаючи на те, що в суді першої інстанції прокурор ОСОБА_3 не заявляла клопотання про дослідження будь-якого вироку щодо ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі вона на порушення вимог кримінального процесуального закону не зазначила з якої причини таке клопотання не було заявлене, крім того, не обґрунтувала на підставі чого апеляційна інстанція повинна врахувати вирок Селидівського міського суду Донецької області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 від 17.09.2013р., який не був предметом дослідження в суді першої інстанції, що суперечить вимогам ч.4 ст.396 КПК України про те, що в апеляційній скарзі зазначаються причини, з яких в суді першої інстанції не були досліджені певні обставини, та чому до суду першої інстанції не подавалися відповідні докази.

Крім того, прокурор не долучила до апеляційної скарги дані та документи, які б свідчили про те, що як на момент розгляду справи в суді першої інстанції, так і на момент подачі апеляційної скарги, покарання у виді штрафу не було виконано.

Зазначені обставини свідчать про те, що апеляційна скарга прокурора не відповідає вимогам, передбаченим ст.396 КПК України, тому підлягає залишенню без руху з наданням апелянту строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.399 КПК України

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 липня 2014 року залишити без руху.

Надати прокурору строк для усунення недоліків апеляційної скарги 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_2