У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати Апеляційного суду м. Києва з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора захисникаОСОБА_4 ОСОБА_5
засудженоїОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Крупське, Золотоніського району Черкаської області, громадянку України, з вищою освітою, одружену, пенсіонерку, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої:
засуджено:
за ч. 2 ст. 364 КК України на 5-ть років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 2-ва роки 6-ть місяців;
за ч. 3 ст. 190 КК України на 4-ри роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 368 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на 4-ри роки 6-ть місяців позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з використанням функцій представника влади строком на 3-ри роки;
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3-ри роки.
На підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання засуджену звільнено з випробуванням встановивши їй іспитовий термін 3-ри роки.
По справі вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно вироку, ОСОБА_6 31 липня 2007 року, працюючи на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок суб`єктів господарювання - юридичних осіб управління аудиту юридичних осіб Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва, будучи службовою особою, представником центрального органу виконавчої влади, маючи спеціальне звання - інспектор податкової служби І рангу, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, одержала хабар, поєднаний з його вимаганням, в розмірі 30 тисяч гривень від директора ТОВ «БВК «Веста» ОСОБА_7 , а також вчинила підбурювання останнього до замаху на давання хабара службовим особам ДПІ у Дарницькому районі м. Києва та шляхом обману заволоділа грошовими коштами директора ТОВ «БВК «Веста» ОСОБА_7 в сумі 67 500 грн., що становить великий розмір грошових коштів, за проведення виїзної планової документальної перевірки зазначеного підприємства нібито у неповному обсязі та в стислі строки.
В апеляції прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання і постановити новий, яким призначити засудженій покарання за ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону станом на 31.07.2007) в виді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 2-ва роки 6-ть місяців; за ч. 3 ст. 190 КК України ( в редакції Закону станом на 31.07.2007) 7-ми років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції Закону станом на 31.07.2007) 7-ми років 6-ти місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3-ри роки з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_6 спеціального звання - інспектора податкової служби 1-го рангу. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 7-ми років 6-ти місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3-ри роки з конфіскацією майна та відповідно до ст. 54 КК України позбавити спеціального звання - інспектора податкової служби 1-го рангу.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції при визначені виду і розміру покарання не врахував конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що ОСОБА_6 працюючи на посаді головного податкового ревізора-інспектора ДПІ у Дарницькому районі м. Києва, будучи службовою особою, представником влади та маючи спеціальне звання інспектор податкової служби 1-го рангу, зловживаючи владою, всупереч інтересам служби, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та з використанням наданої влади вчинила умисні тяжкі злочини. Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що засуджена своєї вини у вчиненому не визнала, що, на думку прокурора, вказує на підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_6 та необхідність її ізоляції від суспільства.
Крім того, вважає прокурор безпідставним і застосування щодо засудженої положень ст. 69 КК України, оскільки судом першої інстанції не встановлено жодної обставини, яка пом`якшує покарання, що є обов`язковою умовою для застосування саме ст. 69 КК України та призначення покарання нижчого від найнижчої межі.
Також, апелянт вважає, що місцевий суд безпідставно не призначив засудженій додаткове покарання, відповідно до ст. 54 КК України, у виді позбавлення спеціального звання.
Крім того, прокурор звертає увагу на ті обставини, що ухвалою Верховного суду України від 23 листопада 2010 року було скасовано вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2010 року щодо ОСОБА_6 , а справу направлено на новий судовий розгляд у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання. Вказівки Верховного суду України, на думку прокурора, суд першої інстанції не виконав.
За таких обставин, прокурор вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним і необґрунтованим.
На апеляцію прокурора засудженою були подані заперечення, в яких вона просить вирок суду залишити в силі, оскільки вважає доводи прокурора, які викладенні в поданій ним апеляції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та просив її задовольнити, засуджену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили вирок суду залишити в силі, провівши часткове судове слідство та судові дебати, вислухавши останнє слово засудженої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подана апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Не зважаючи на те, що справа була призначена до розгляду після вступу в законну силу нового Кримінального процесуального кодексу України, проте, відповідно до розділу ХI «Перехідні положення» КПК 2012 року, дана справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року.
Відповідно до ст. 365 КПК України 1960 року вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368 КК Українив поданій апеляції не оскаржуються, а тому, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів прокурора з приводу того, що судом першої інстанції, при призначенні засудженій ОСОБА_6 покарання, не було дотримано вимоги ст. 65 КК України та призначено таке покарання, яке за своїм видом і розміром не відповідає особі обвинуваченої і тяжкості вчинених нею злочинів в наслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Так ст. 65 КК України передбачено, що суд призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів справи, вимоги даної норми закону судом першої інстанції було дотримано.
Зокрема, суд першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання засудженій ОСОБА_6 врахував як характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, так і особу засудженої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, є інвалідом ІІ групи, позитивно характеризується і за місцем роботи, і за місцем проживання. Дані обставини, судом першої інстанції були визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, що відповідно до положень ст. 66 КК України, є обставинами, які пом`якшують покарання.
Також, судом не було встановлено обставин, що в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання.
В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 368 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, а також про можливість виправлення та перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства.
Дослідивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, та враховуючи ті обставини, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, її стаж роботи в Державній податковій інспекції, який складає десять років, а також те, що за час роботи вона зарекомендувала себе, як відповідальний та сумлінний працівник, за що була неодноразово нагороджена подяками та грамотами, на даний час перебуває на пенсії за станом здоров`я, є інвалідом ІІ групи, згідно наданих копій амбулаторних карток і виписок з історії хвороби перенесла два інсульти, у зв`язку з чим потребує щорічного лікування і постійного нагляду у лікарів невропатолога, психіатра та невролога, має на утриманні двох батьків похилого віку, доглядає за матір`ю чоловіка, а також враховуючи її особистий вік та те, що до кримінальної відповідальності в минулому ОСОБА_6 не притягувалась, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання засудженої можливе без ізоляції від суспільства.
Крім того, враховуючи ряд перелічених обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, відносяться до обставин, які пом`якшують покарання, а також враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів приходить до висновку з приводу обґрунтованості застосування щодо ОСОБА_6 при призначенні їй покарання за ч. 2 ст. 368 КК України, положень ст. 69 КК України.
Що стосується посилань прокурора з приводу того, що судом першої інстанції проігноровано вимоги ст. 54 КК України, та не призначено засудженій додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання, то вони є безпідставними, оскільки дана норма закону не передбачає призначення додаткового покарання в обов`язковому порядку, а тому питання з приводу призначення додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання вирішується судом у кожному випадку окремо, враховуючи конкретні обставини справи.
Також, колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора з приводу того, що судом першої інстанції не дотримано вказівки Верховного суду України.
Так, ухвалою Верховного суду України від 23 листопада 2010 року було скасовано вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2010 року, а справу направлено на новий судовий розгляду до суду першої інстанції. При цьому, в ухвалі Верховного суду України зазначено, що в разі доведеності вини засудженої у вчиненні інкримінованих їй злочинів, їй належить призначити покарання відповідно до вимог закону. Однак в даному рішенні категорично не зазначено, що відносно засудженої не можливо застосувати положення ст.ст. 75, 69 КК України, а лише вказано що призначене ОСОБА_6 покарання має бути належно обґрунтованим.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора і в тій частині, що однією з підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, є не визнання останньою своє вини у вчиненні інкримінованих їй злочинів, оскільки це право особи, а тому позиція ОСОБА_6 , яка фактично не визнала своєї вини, не може бути підставою для застосування до неї покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, та призначено ОСОБА_6 покарання яке за своїм видом і розміром повністю відповідає особі засудженої і тяжкості вичинених нию злочинів та є достатнім і справедливим для її виправлення і попередженню вчинення нових злочинів.
В зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає переконливих доводів апеляції прокурора, щодо несправедливості розміру покарання, а відтак залишає подану апеляцію без задоволення.
Керуючись ст. ст. 365, 366, КПК України 1960 року, розділом ХI «Перехідні положення» КПК України 2012 року та Законом України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190 і ч. 2 ст. 368 КК України, залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2