Справа № 515/105/15-к
Провадження № 1-кп/515/232/15

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

12 лютого 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва,

громадянина України, з середньо-спеціальною

освітою,не одруженого, не працюючого,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.08.2006

року Суворовським районним судом м.Одеси

за ст.186 ч1 КК України до 1 року позбавлення

волі, на підставі ст. 75,76 КК України

звільненого від відбування покарання з

випробуванням строком на 1 рік 6 місяців;

08.08.2008 року Суворовським районним судом

м.Одеси за ст.ст.185 ч.3,186 ч2 КК України

на підставі ст.ст.70,71 КК України до 4 років

1 місяця позбавлення волі, звільненого

23.03.2010 року за постановою Ковельського

міського суду Волинської області від

15.03.2010 року умовно-достроково на 8 місяців

9 днів, проживаючого в

АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

21.12.2014 року, приблизно о 17 год.30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в кафе-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул.Одеській № 23 б в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області, побачивши що в торгівельному залі нікого немає, у нього раптово виник намір спрямований на викрадення чужого майна.

Так, перебуваючи у приміщенні торгівельного залу вищезазначеного кафе-магазину, ОСОБА_4 пройшов за прилавок, де з шухляди витягнув грошові кошти в розмірі 500 грн., поклав до кишені і направився до виходу, але в цей момент був застигнутий на місці злочину потерпілою ОСОБА_5 , яка побачивши, що шухляда, в якій зберігались гроші відкрита, вирішила затримати ОСОБА_4 і перегородила прохід до прилавку собою, одночасно взявши у руки мобільний телефон, щоб викликати на допомогу.

В цей момент, ОСОБА_4 , боячись бути затриманим і зрозумівши, що потерпіла його викрила, відштовхнув від себе ОСОБА_5 , у якої одночасно вирвав з рук мобільний телефон та кинув об підлогу, так як бачив, що вона намагалася ним скористатися і вийшов з приміщення, але побачивши, що потерпіла за ним послідувала, повернувся у магазин і знову штовхнув її, не спричинивши при цьому будь-яких тілесних ушкоджень, щоб остання не встигла когось викликати на допомогу.

ОСОБА_4 , заволодівши грошовими коштами у розмірі 500 грн., з місця злочину зник та розпорядився ними на власний розсуд.

Обвинувачений повністю визнав себе винним у скоєнні вказаного злочину, детально розповів про обставини скоєного та не оспорював фактичні докази по справі. Так, ОСОБА_4 пояснив, що дійсно 21.12.2014 року, приблизно о 17 год.30 хв. він перебуваючи в кафе-магазині «У Василівни», розташованого по вул.Одеській № 23 б в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області, побачивши що в торгівельному залі нікого немає, пройшов за прилавок, де з шухляди витягнув грошові кошти в розмірі 500 грн., поклав до кишені і направився до виходу, але в цей момент був застигнутий на місці злочину потерпілою, яка перегородила прохід до прилавку своїм тілом, одночасно взявши у руки мобільний телефон. Боячись бути затриманим і зрозумівши, що потерпіла його викрила, він відштовхнув від себе ОСОБА_5 , у якої одночасно вирвав з рук мобільний телефон та кинув на підлогу, так як бачив, що вона намагалася ним скористатися і вийшов з приміщення, але побачивши, що потерпіла за ним послідувала, повернувся у магазин і знову штовхнув її, не спричинивши при цьому будь-яких тілесних ушкоджень, щоб остання не встигла когось викликати на допомогу, після чого з місця злочину зник.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має (а.с.20).

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина підтверджується також матеріалами кримінального провадження:

- заявою про вчинення злочину від 21.12.2014 року;

- протоколами огляду місця події та таблицями ілюстрацій до них від 21.12.2014 року;

- протоколом огляду речей від 22.12.2014 року;

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 21.12.2014 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту та таблицею ілюстрацій до нього від 23.12.2014 року;

- протоколом одночасного допиту осіб від 23.12.2014 року.

Оцінюючи зібранні у справі докази в їх сукупності, суд находить їх достовірними, не суперечливими та вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

При призначенні покарання суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, дані про його особу та всі обставини справи.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, який, на думку суду, не став на шлях виправлення після призначення йому покарання за попередніми вироками Суворовського районного суду м.Одеси від 08.08.2006 року та 08.08.2008 року, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі, з врахуванням щирого каяття та всіх пом`якшуючих обставин у справі, в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ст. 186 ч.2 КК України.

Відтак, законих підстав для застосування відносно ОСОБА_4 вимог ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає.

Стосовно заявленого клопотання ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу суд зважає на наступне.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , обрано відповідно ухвали слідчого судді Татарбунарського районного суду від 24.12.2014 року у вигляді тримання під вартою. Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правову позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 12.01.2012 року у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою протягом досить тривалого часу. Крім того, суд зважає, що згідно п.3 ст.5 Конвенції заарештований має право на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 утримується під вартою не тривалий час, з 24.12.2014 року. Беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, в якому ОСОБА_4 обвинувачується (вчинення тяжкого правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 4 років, вчинення двічі аналогічних злочинів раніше, судимість за якими не знята та не погашена), а також беручи до уваги строк його тримання під вартою, який на момент слухання справи відраховується з 24.12.2014 року, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не має бути змінений.

Разом з тим, суд звертає увагу обвинуваченого на альтернативний запобіжний захід - заставу, який застосований слідчим суддею Татарбунарського районного суду при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 та який є гарантією того, що обвинувачений з`явиться на судове засідання.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати відповідно до ч.5 ст. 72 КК України з 24.12.2014 року.

Контроль за виконанням вироку покласти на Татарбунарський РВ ГУМВС України в Оеській області.

Речові докази - грошові кошти в розмірі 500 гривень вважати повернутими потерпілій ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , обраний відповідно ухвали слідчого судді Татарбунарського районного суду від 24.12.2014 року у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 у той же строк з моменту вручення йому копії вироку - до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя