Справа № 357/2650/15-к
1-кп/357/253/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.03.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в м. Білій Церкві кримінальне провадження , внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000112 від 27.12.2014 р. відносно
ОСОБА_4 , 29 травня 1975 року народження, українця, гр. України, із середньою освітою, який призваний за мобілізацією 25 березня 2014 року Чортківським РВК Тернопільської області, проходив військову службу на посаді майстра 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдатом, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в скоєнні злочину,передбаченого ст..407 ч.3 КК України

В С Т А Н О В И В :
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 березня 2014 року № 66 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), де він на даний час проходить військову службу за призовом по мобілізації на посаді майстра у військовому званні солдат.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець ЗС України був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, з 23 жовтня по 7 грудня 2014 року солдат призваний під час мобілізації ОСОБА_5 не з`являвся на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ), тобто був відсутній на службі тривалістю понад один місяць.

Таким чином, обвинувачується солдат ОСОБА_5 в тому, що він будучи військовослужбовцем ЗС України, діючи в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, 23 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) та був відсутній на службі по 7 грудня 2014 року тобто, тривалістю понад один місяць, чим вчинив самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем крім строкової служби тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 407 КК України.

В судовому засіданні між обвинуваченим та прокурором укладено угоду про визнання винуватості від 17.03.2015 року

В указаній угоді викладено формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.3 ст.407 КК України, яка ніким не оспорюється; зазначено про повне та беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, узгоджено призначення обвинуваченому покарання за ч. 3 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі та звільнення його на підставі ст..75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік,на підставі ст.76 КК України в період іспитового строку забов2язати його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ,повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи або навчання,сторонам належним чином роз`яснено їх права та обов"язки,, роз"яснено наслідки затвердження цієї угоди судом та наслідки її невиконання.

У судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили чинність зазначеної угоди про визнання винуватості та добровільність її укладення, ствердили, що вказана угода не є наслідком застосування до них насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, просили суд затвердити вказану угоду.

Суд, дослідивши обставини укладення сторонами даної угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що зазначена угода в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, дату укладення угоди, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для даного кримінального провадження обставини, узгоджену сторонами міру покарання та згоду сторін на призначення цього покарання, а також містить детальне роз`яснення передбачених ст. 473 КПК наслідків затвердження цієї угоди судом і наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди.

Угоду підписано обвинуваченим та прокурором .

Суд вважає, що укладена обвинуваченим та прокурором угода про визнання винуватості відповідає вимогам чинного КПК; дії ОСОБА_5 , за ч.3 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно; умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються; обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання; узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

З огляду на викладене зазначена угода підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 473,474-475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Угоду про визнання винуватості від 17.03.2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 27.12.2014 р. - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити його від покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, іспитовий строк призначити терміном в 1 рік., забовязати його під час випробування не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 ч.4 КПК України, до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб від дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1