Справа № 1318/2525/12 Головуючий у 1 інстанції: І.А. Пташинський
Провадження № 11/783/97/13 Доповідач : Кобзар В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2013 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого- судді: Кобзара В.М.

суддів: Данка В.В., Михалюка В.О.

при секретарі: Когут Н.Я.

з участю прокурора: Добровольського П.О.

захисника ОСОБА_1

потерпілого - ОСОБА_2,

захисника потерпілого ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_2 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, згідно зі ст. 89 КК України не судимий,

засуджений: - за ч.1 ст. 122 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід залишено попередній підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що 13 липня 2012 року о 01 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, поблизу приміщення магазину ПП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що в АДРЕСА_1 під час конфлікту з ОСОБА_2, умисно наніс йому удари, спричинивши останньому струс головного мозку, перелом 6-7 ребер справа, перелом 1-ої пясної кістки лівої кисті, гематома в ділянці лівої орбіти, гематоми, садна в ділянці голови, обличчя, спинки носа, садни на шкірі грудної клітки справа, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоровя.

Потерпілий ОСОБА_2, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій, просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2012 року скасувати у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок мякості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч.1 ст. 122 КК України до позбавлення волі строком на три роки. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги та не враховано при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 обставин, які обтяжують покарання, зокрема те, що підсудний раніше судимий, у вчиненому злочині не розкаявся, до скоєного злочину віднісся з байдужістю та цинізмом, його, як потерпілого жодного разу не відвідав у лікарні, не відшкодував жодних витрат, понесених ним у звязку з лікуванням через нанесені підсудним тілесних ушкоджень, жодного разу не вибачився. Крім того, не відповідають обставинам справи висновку суду про те, що він нібито не заперечував проти звільнення підсудного від відбуття покарання з випробуванням, оскільки просив застосувати до підсудного найсуворішу міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст. 122 КК України, судом безпідставно застосовано при призначенні покарання ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, захисника та засудженого, які просять вирок залишити без змін, потерпілого ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, які підтримали подану потерпілим апеляцію, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку злочинного діяння відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляції потерпілого не оспорюється.

Покликання потерпілого на те, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_4 раніше судимий не відповідають дійсності, оскільки згідно ст. 89 КК України останній вважається таким, що не судимий. Аналогічно не відповідають обставинам справи його покликання про те, що підсудний у вчиненому злочині не розкаявся, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання від 04 вересня 2012 року (а.с.100-101) підсудний під час судового слідства вину у вчиненні злочину визнав повністю та щиро розкаявся, хоча таку визнавав на досудовому слідстві частково. При зясуванні думки у потерпілого щодо призначення ОСОБА_4 покарання при виступі у судових дебатах, останній погодився з думкою прокурора, який просив визнати винного ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та засудити його до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнити останнього від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, якщо він на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки, тому доводи апеляції потерпілого не заслуговують на увагу. Крім того, не відповідає дійсності й те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_4 застосовано ст. 69 КК України, оскільки така при визначенні покарання засудженому не застосовувалась. Щодо відшкодування завданих потерпілому збитків, то цивільний позов у кримінальній справі останнім не заявлено, а ОСОБА_4 добровільно таких не відшкодував.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів при перевірці справи не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку.

В місцевому суді ОСОБА_4 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що 13 липня 2012 року перебував з хлопцями на дачі у ОСОБА_5 Випивши по пляшці пива разом із ОСОБА_5, приблизно о 01 год. йшли додому, де по дорозі побачили біля ПП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_2 в нетверезому стані, який спровокував конфлікт, перший наніс йому удар в обличчя, а саме в губу, при цьому ображав його покійну матір. Після цього він не стримався та вдарив ОСОБА_2 правою рукою, стиснутою в кулак в обличчя, від якого останній упав на землю. Потім ще два рази вдарив потерпілого і один раз копнув ногою в тіло. У вчиненому щиро розкаявся.

Вина засудженого та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України не оспорюється в апеляції, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковані саме за цією статтею.

Призначаючи покарання засудженому, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, що згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, щиро розкаявся та активно сприяв слідству. Як обтяжуючу обставину покарання судом враховано те, що злочин вчинено в стані алкогольного спяніння. На думку колегії суддів покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його обтяження, а отже і для задоволення апеляції, колегія не вбачає.

Визначене місцевим судом покарання буде, на думку колегії, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2012 року відносно засудженого ОСОБА_4 - залишити без змін, апеляцію потерпілого ОСОБА_2 - без задоволення.

Головуючий:

Судді: