Справа № 11-787/07 Головуючий у
1-й інстанції Дірко I.I.
: ч.2 ст. 368, ч.3
ст. 368 Доповідач :
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Дзюби
Ф.С.

суддів Маркової
Т.О., Олещук Т.Л.

при
секретарі Хижняк
Л. С

за
участю прокурора Багірової
В.А.

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4, ОСОБА_2

15
листопада 2007року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за
апеляціями ст. помічника прокурора Центрального району
м. Миколаєва Холодової Т.Г., засудженого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 16.07.2007року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Куйбишевка Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, засуджено: за ч. 2 ст.
368 КК України на 5 років позбавлення волі з

конфіскацією
всього належного йому майна; за ч.3
ст. 368 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На
підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі
строком на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с Нововолодимирівка
Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в управлінні ветеринарної медицини
м. Миколаєва, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

засуджено:

за ч.
5 ст. 27, ч.3
ст. 368 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з
позбавленням права займати посади,
пов'язані з виконанням адміністративно-господарчих та
організаційно-розпорядчих функцій строком на три роки.

На
підставі ст. ст.
75, 76 КК України від відбуття
основного покарання ОСОБА_2 звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов'язків періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи.

За ч. 2 ст.
369 КК України ОСОБА_2 виправдано.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Шахти Ростовської
області РФ, громадянина України,
з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, засуджено:

за ч. 2 ст.
368 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.
ст. 75, 76 КК України від відбуття основного
покарання ОСОБА_3 звільнено з випробуванням,
з іспитовим строком на 2 роки, з
покладенням обов'язків періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи,
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання.

За
вироком суду ОСОБА_1 , ОСОБА_3,
ОСОБА_2 визнано
винними у вчиненні злочинів за наступних обставин:

ОСОБА_1, працюючи на посаді головного
державного інспектора ветеринарної медицини - начальника управління
державної ветеринарної медицини Миколаївської обласної державної
адміністрації, був службовою
особою, яка займає відповідальне
становище.

ОСОБА_2,
працюючи на посаді головного лікаря ветеринарної медицини
м. Миколаєва, був службовою особою, яка займає відповідальне становище.

ОСОБА_3, працюючи на посаді начальника відділу по
забезпеченню карантинних та ветеринарно-санітарних заходів по боротьбі з
епізоотіями УМВС України в Миколаївській області, був службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Заступивши
на посаду начальника Миколаївського обласного управління ветеринарної
медицини, у ОСОБА_1 виник намір на
створення злочинної схеми, згідно якої
підлеглі йому працівники ветеринарної медицини регулярно передаватимуть йому
гроші, отримані ними з порушників правил
торгівлі, або з особистих заощаджень.

В лютому
2002року ОСОБА_1 став
вимагати від начальника управління ветеринарної медицини м. Миколаєва ОСОБА_2 передавати йому щомісячно гроші
в сумі 1000грн., які останній повинен
був збирати з підлеглих йому ветеринарних лікарів.

Остерігаючись
шкідливих наслідків у вигляді звільнення з посади та не бажаючи платити з
особистих заощаджень, ОСОБА_2 став
вимагати необхідну для передачі ОСОБА_1
суму зі своїх підлеглих, погрожуючи
звільненням з роботи або створенням умов,
за яких вони не зможуть працювати.

Так, в березні 2002року ОСОБА_2 прибув до
лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку «Україна», де потребував від завідуючої лабораторією
ОСОБА_5 передавати йому щомісячно 150грн. Після відмови ОСОБА_5 він пригрозив
їй звільненням з роботи, після чого вона
погодилась передавати йому щомісячно по 100 грн. В подальшому, з березня 2002р. по грудень 2004р., щомісячно,
крім тих місяців, коли вона або
ОСОБА_2 знаходились у відпустці, в
лабораторії на ринку «України» або в службовому кабінеті ОСОБА_2, сама або через свого чоловіка - ОСОБА_6,
вона передавала ОСОБА_2 гроші у сумі 100грн.
Зокрема, 05.07.2004р. ОСОБА_2 одержав у своему службовому
кабінеті за адресою: м. Миколаїв, вул.
Скороходова, 192 від ОСОБА_5
гроші в сумі 100грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_2 від
ОСОБА_5 за період з березня 2002р. по грудень 2004р. склала 2700грн.

В
березні 2002р. ОСОБА_2 прибув до лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи
на ринку «Клаксон», де потребував від
завідуючої цією лабораторією ОСОБА_7 передавати йому щомісячно 200грн.
Побоюючись звільнення з посади, з травня
2002р. по грудень 2004р.,
щомісячно, крім тих місяців, коли вона або ОСОБА_2 знаходились у
відпустці, в лабораторії на ринку
«Клаксон» або в службовому кабінеті ОСОБА_2,
вона передавала ОСОБА_2 гроші у сумі по 200грн. Зокрема, 03.08.2004р. ОСОБА_2 одержав у своєму
службовому кабінеті за адресою: м. Миколаїв, вул.
Скороходова, 192 від ОСОБА_7
гроші в сумі 200грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_2 від
ОСОБА_7 за період з травня 2002р. по грудень 2004р. склала 5000грн.

В червні
2002р. ОСОБА_2 прибув до лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку
«Торг-Сервіс», де потребував від
завідуючого цією лабораторією ОСОБА_8
передавати йому щомісячно 100грн. Побоюючись звільнення з посади, з червня 2002р. по грудень 2004р., щомісячно,
крім тих місяців, коли він або
ОСОБА_2 знаходились у відпустці, в
лабораторії на ринку «Торг-Сервіс» або в службовому кабінеті ОСОБА_2, він передавав ОСОБА_2 гроші у сумі по 100грн.
Зокрема, 29.06.2004року ОСОБА_2 одержав
у своєму службовому кабінеті за адресою: м.
Миколаїв, вул. Скороходова,
192 від ОСОБА_8 гроші в сумі
100грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_2 від
ОСОБА_8 за період з червня 2002р. по
грудень 2004р. склала 2400грн.

В березні 2002р.
ОСОБА_2 прибув до лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку
«Владко», де потребував від завідуючої
цією лабораторією ОСОБА_9 передавати йому щомісячно 100грн. Побоюючись
звільнення з посади та знаючи про те, що
й інші завідуючі лабораторіями передають гроші,
з березня 2002р. по грудень 2004р.,
щомісячно, крім тих місяців, коли вона або ОСОБА_2 знаходились у
відпустці, в лабораторії на ринку
«Владко» або в службовому кабінеті ОСОБА_2,
вона передавала ОСОБА_2 гроші у сумі по 100грн. Зокрема, 05.07.2004р. ОСОБА_2 одержав у

своєму
службовому кабінеті за адресою: м.
Миколаїв, вул. Скороходова,
192 від ОСОБА_9 гроші в сумі 100грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_2 від
ОСОБА_9 за період з березня 2002р. по грудень 2004р. склала 2700грн.

В червні
2004року ОСОБА_2 прибув до лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку «Владко», де потребував від
ветеринарного лікаря лабораторії ОСОБА_10 передавати йому щомісячно 50грн.
Побоюючись звільнення з посади,
05.07.2004р. та 03.08.2004р. вона передала ОСОБА_2 в його службовому
кабінеті за адресою: м. Миколаїв, вул.
Скороходова, 192 гроші в сумі по
50грн.

В квітні
2002року ОСОБА_2 прибув до лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку «Клаксон», де потребував від
ветеринарного лікаря цієї лабораторії ОСОБА_11 передавати йому щомісячно
100грн. Побоюючись звільнення з посади,
з квітня 2002р. по грудень 2004р.,
щомісячно, крім тих місяців, коли він або ОСОБА_2 знаходились у
відпустці, в лабораторії на ринку
«Клаксон» або в службовому кабінеті ОСОБА_2,
він передавав ОСОБА_2 гроші у сумі по 100грн. Зокрема, 24.06.2004року ОСОБА_2 одержав у своєму
службовому кабінеті за адресою: м.
Миколаїв, вул. Скороходова,
192 від ОСОБА_11 гроші в сумі 100грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_2 від
ОСОБА_11 за період з квітня 2002р. по грудень 2004р. склала 2600грн.

В червні
2004 року ОСОБА_2 викликав до себе у кабінет завідуючого ветеринарно-санітарною
лабораторією на ринку «Фенікс» ОСОБА_12,
від якої потребував передавати йому щомісячно 100 грн. Побоюючись
звільнення з посади, ОСОБА_12 в період з
червня по грудень 2004 року тричі передавала ОСОБА_2 в його службовому кабінеті
за адресою: м. Миколаїв, вул.
Скороходова, 192 гроші в сумі
100грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_2 від
ОСОБА_12 за період з червня по грудень 2004р. склала 300грн.

Всього ОСОБА_2
одержав від ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_7 гроші в сумі 15800грн.,
які в період з березня 2002року по грудень 2004року, за декілька разів, зокрема,
29.10.2004р. та 30.12.2004року,
передав ОСОБА_1 в його
службовому кабінеті за адресою: м.
Миколаїв, пр. Леніна, 288.

Крім
того, реалізуючи свій злочинний
намір, направлений на регулярне
одержання грошей від своїх підлеглих, в
січні 2003року ОСОБА_1
викликав до себе у службовий кабінет начальника управління ветеринарної
медицини Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_13,
від якого потребував передавати йому щомісячно гроші в
сумі 100грн. ОСОБА_13,
усвідомлюючи, що у разі відмови
він може бути усунутий з займаної посади,
та не бажаючи брати гроші зі своїх підлеглих, в період з січня 2003р. по січень
2005р., у службовому кабінеті
ОСОБА_1, щомісячно передавав останньому
гроші у сумі 100грн. з особистих заощаджень. Зокрема, ОСОБА_1
02.11.2004р. та 04.01.2005р. у своєму службовому кабінеті за адресою: м. Миколаїв,
пр. Леніна, 288, одержав від ОСОБА_13 гроші у сумі по 100грн.

Загальна
сума грошей, одержаних ОСОБА_1 від
ОСОБА_13 за період з січня 2003р. по січень 2005р. склала 2500грн.

Крім
того, реалізуючи свій злочинний
намір, направлений на регулярне
одержання грошей від своїх підлеглих,
протягом 2003-2004р.р. створив для начальника управління ветеринарної
медицини Доманівського району ОСОБА_14
такі умови праці, що остання
зрозуміла, що в подальшому може бути
звільнена з посади і 12.12.2004р. в службовому кабінеті ОСОБА_1, за адресою: м.
Миколаїв, пр. Леніна, 288,
передала останньому гроші в сумі 100грн.

Всього
за період з березня 2002р. по січень 2005р. ОСОБА_1 одержав від своїх підлеглих
ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14
у виді хабара 18400грн., що є
особливо великим розміром.

Крім
того, у ОСОБА_1 виник намір на вимагання
та одержання хабарів безпосередньо від осіб,
які займаються виготовленням та реалізацією продукції.

Так, 12.11.2004року та 17.12.2004року у своєму
службовому кабінеті за адресою: м.
Миколаїв, пр. Леніна, 288,
ОСОБА_1 двічі отримав від ОСОБА_15 гроші в сумі по 400грн. за не
проведення перевірок дотримання ветеринарного законодавства при прийомі від
громадян м'яса приватними підприємцями,
які орендували в ОСОБА_15 холодильні камери.

Крім того, маючи намір на одержання хабара від
засновника ТОВ «Дари Степу» ОСОБА_16, ОСОБА_1 в грудні 2004року
викликав до себе у кабінет начальника відділу ветеринарної міліції при УМВС
України в Миколаївській області ОСОБА_3 та доручив йому провести в ковбасному
цеху ТОВ «Дари Степу» таку перевірку,
яка б зупинила роботу

підприємства.
ОСОБА_3 дав
відповідну вказівку своєму підлеглому -працівнику міліції ОСОБА_17, який 23.12.2004року за результатами перевірки
виніс припис №93, яким призупинив роботу
підприємства. 27.12.2004р. засновник ТОВ «Дари Степу» ОСОБА_16 приїхав в
управління ветеринарної медицини, де
зустрівся з ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
намагаючись з'ясувати в них, яким
чином можна поновити роботу цеху.

ОСОБА_3, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_1, біля будівлі управління ветеринарної медицини
в Миколаївській області, повідомив
Нечитайлу В.В., що поновити роботу цеху
можливо при одержанні грошей в сумі 1000грн. ОСОБА_16,
усвідомлюючи, що
інакше роботу цеху буде зупинено на значний час і він, як засновник,
зазнає збитків, 27.12.2004р. біля
будівлі обласного управління ветеринарної медицини за адресою: м. Миколаїв,
пр. Леніна, 288, в своєму особистому автомобілі передав
ОСОБА_3 гроші в сумі 1000грн., з яких
500грн. він залишив собі, а решту -
500грн. передав ОСОБА_1 в його особистому кабінеті 28.12.2004р.

В
апеляції старший помічник прокурора Центрального району м. Миколаєва,
не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини засуджених у вчиненні
інкримінованих злочинів, просить вирок
суду щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасувати в зв'язку з невідповідністю
призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засуджених, а також у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону, та
постановити свій вирок, яким призначити
засудженим покарання:

ОСОБА_2
за ч.5 ст. 27, ч.3
ст. 368 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини
особистого майна, з позбавленням права
займати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 3
роки; Крім того, вважає неправильним
виключення із обвинувачення ОСОБА_2 кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину за
попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_1 за ч.2 ст. 368 КК
України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого
майна, з позбавленням права займати
посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 3
роки; за ч.3 ст. 368 КК України - 8
років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 3
роки. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК
України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у
вигляді 10-ти років

позбавлення волі
з конфіскацією всього особистого майна,
з позбавленням права займати посади,
пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки.

ОСОБА_3
за ч.2 ст. 368 КК України - 5 років
позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого майна, з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 2
роки.

Вважає, що при призначенні засудженому ОСОБА_2
покарання судом було безпідставно застосована
ст. 69 КК України. Крім того, призначаючи покарання без застосування
обов'язкового додаткового покарання - позбавлення права обіймати певні посади ОСОБА_1, а Хріпкову також без конфіскації майна, суд не послався на ст. 69
КК України ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частині вироку.

В
апеляції захисник засудженого ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 просить вирок відносно ОСОБА_1
скасувати та направити справу на новий судовий розгляд у зв'язку з
однобічністю та неповнотою судового слідства,
невідповідністю висновків суду фактичним матеріалам справи та порушенням
права обвинуваченого на захи ст.
Вважає, що суд збільшив обсяг
пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення,
вийшов за його межі в частині одержання в якості хабара коштів з
особистих заощаджень підлеглих йому працівників ветеринарної медицини. Висновки
суду щодо вини ОСОБА_1
не мають доказів, базуються на
припущеннях та суперечливих показаннях зацікавлених свідків, а сума хабарів підрахована арифметичним
шляхом, без будь-якого фактичного
підтвердження. Апелянт посилається на те,
що судом не прийнято до уваги заяви засуджених в судовому засіданні про
застосування до них недозволених методів слідства.

В
апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати з направленням справи
на новий судовий розгляд з причин неповноти та односторонності слідства та
невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що суддя,
який розглядав справу, підлягав
відводу. Стверджує, що перевірка ТОВ
«Дари Степу» була викликана не реалізацією змови між ним та ОСОБА_1,
а інформацією Одеського управління ветеринарної медицини
про виявлення підроблених ветеринарних свідоцтв. Вважає, що свідок ОСОБА_16 обмовив його та ОСОБА_1

В запереченнях
на апеляцію прокурора засуджений ОСОБА_1
вважає вказану апеляцію необгрунтованою,
стверджує, що його обмовили, а прокурором не взято до уваги відсутність
доказів одержання хабарів.

Засуджений
ОСОБА_2 вирок суду не оскаржує.

Заслухавши
доповідь судді, промову прокурора
Багірової В.А., яка частково підтримала
апеляцію, подану ст.
помічником прокурора Центрального району м. Миколаєва, ,
просила скасувати вирок та постановити новий вирок в частині призначеного
засудженим покарання, залишити без
задоволення апеляцію засудженого ОСОБА_3 та апеляцію захисника ОСОБА_4, промову засудженого ОСОБА_3, який підтримав свою апеляцію, засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_4,
які просили вирок скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд,
засудженого ОСОБА_2, який просив залишити апеляцію прокурора без
задоволення, вивчивши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню
з скасуванням постановленого вироку,
виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог ст. 22 КПК України прокурор, слідчий,
особа, яка провадить
дізнання, зобов'язані вжити всіх
передбачених законом заходів для всебічного,
повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити,
як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого.

Відповідно
до ст.
323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, а оцінка доказів має ґрунтуватися на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Ці
вимоги закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду
справи належним чином виконані не були.

Засуджені
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів в суді не визнали.

Як
вбачається із вироку, висновки про
доведеність вини ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 у вчиненні вказаних злочинів,
суд зробив на підставі показань допитаних в судовому засіданні свідків, даних протоколів здійснення візуального спостереження, а також на підставі показань ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2, допитаних в якості
підозрюваних на досудовому слідстві.

Проте, наведені в вироку докази містять істотні
суперечності, не відповідають фактичним
обставинам, викладеним у обвинуваченні.

Так, суд визнав ОСОБА_1 винним у тому,
що, працюючи на посаді головного
державного інспектора ветеринарної медицини
-

начальника управління державної ветеринарної медицини Миколаївської
обласної державної адміністрації, він
примушував підлеглих йому працівників ветеринарної медицини регулярно
передавати йому гроші, одержані з
порушників правил торгівлі або із своїх особистих заощаджень.

Як
вбачається із обвинувачення, яке було
пред'явлено ОСОБА_1 на
досудовому слідстві, він розробив злочинну
схему, за якою підлеглі йому працівники
ветеринарної медицини повинні були систематично вимагати з порушників правил
торгівлі хабарі в виді грошей, частину з
яких в якості хабара передавати йому. В лютому 2002 p., реалізуючи свій злочинний намір, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби ОСОБА_1, погрожуючи за невиконання його вимог
звільненням з роботи або створенням таких умов роботи, за яких підлеглі вимушені будуть звільнитися
за власним бажанням, став вимагати від
підлеглих йому працівників ветеринарної медицини ОСОБА_2, ОСОБА_14
та ОСОБА_13 брати у підлеглих їм працівників та порушників правил
торгівлі хабарі грошима, частину з яких
передавати йому.

Але
доказів, які б свідчили про одержання
(або про вимогу) ОСОБА_1 від підлеглих хабарів з коштів, отриманих з порушників правил торгівлі, не наведено. А висновок суду про вимагання у
підлеглих хабарів із їх особистих заощаджень виходить за межі пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення.

Взагалі
ж джерела, з яких підлеглі щомісячно на
протязі майже 3-х років брали грошові кошти для передачі ОСОБА_1, не були предметом дослідження на
досудовому слідстві та в суді. Хоча дослідження цих обставин має істотне
значення для встановлення істини по. справі,
формулювання обвинувачення та правильної кваліфікації дій ОСОБА_1

Як
вбачається із показань ОСОБА_2, ОСОБА_14 на
досудовому слідстві, а ОСОБА_13 на
досудовому слідстві та в суді, вони були
вимушені давати ОСОБА_1 гроші,
побоюючись звільнення з роботи (т.2 а.с.
96-98, т.1 а.с. 74-75,
а.с. 93-96). Але ж, для звільнення з роботи необхідні правові
підстави. Вказані особи про обставини справи допитані поверхово, їх показання неконкретні, а тому не зрозуміло, в чому саме полягали незаконні дії ОСОБА_1 щодо них, які кваліфіковані, як вимагання хабарів.

Згідно п. 4
примітки ст. 368 КК України вимаганням хабара визнається
вимагання службовою особою хабара з погрозою вчинення або не вчинення з
використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним
інтересам того, хто дає хабара, або умисне створення службовою особою
умов, за яких особа вимушена дати хабара
з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і

Законних інтересів.
Всі ці обставини
повинні бути досліджені,
а пред'явлене обвинувачення підтверджено доказами.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вимаганні та одержанні хабарів від начальника
управління ветеринарної медицини Вознесенського району ОСОБА_13 у сумі 2500
грн., суд у вироку., послався на показання останнього, за якими він погодився на пропозицію ОСОБА_1 щомісячно
передавати йому 100 грн. на представницькі витрати обласного управління.

Як
видно, показання ОСОБА_13 не містять
даних про те, що ОСОБА_1 спонукав його
брати гроші з підлеглих або з порушників правил торгівлі (т.1 а.с. 93-96,
т.6 а.с. 167). Але суд при
формулюванні обвинувачення у вироку вказав на цей факт, як на доведений.

Свідок
ОСОБА_13 допитаний поверхово, а тому
залишилось не з'ясованим, чи вимагав ОСОБА_1 у нього хабарів
та яким способом, чому ОСОБА_13
вважав, що в разі відмови від передачі
грошей ОСОБА_1, він буде звільнений.

Надаючи
оцінку доводам ОСОБА_1, який заперечував факт вимагання та одержання від ОСОБА_13
хабарів, суд визнав його доводи щодо
отримання 02.11.2004р. від ОСОБА_13 брошюри,
а 04.01.2005р. -талонів на бензин непереконливими, але і не спростував. Для підтвердження або
спростування вказаних ОСОБА_1 обставин необхідно більш ретельно допитати
ОСОБА_13, що саме (гроші, брошуру,
талони на бензін тощо) він передавав ОСОБА_1 в його службовому кабінеті
02.11.2004р. та 04.01.2005р.,
продемонструвавши свідку записи візуального спостереження за ці дати.
Якщо ОСОБА_13 передавав ОСОБА_1
гроші, то встановити, з якою метою він це робив, яка домовленність існувала між ними.

Крім
того, з огляду на те, що візуальне стостереження здійснювалось з
11.10.2004р. по 10.01.2005р., підлягає
оцінці той факт, що, за умови щомісячного отримання ОСОБА_1 у
своєму кабінеті грошей від ОСОБА_13, за
вказаний період мало бути здійснено не менш трьох відеозаписей їх
зустрічей, у т.ч. у грудні 2004р., але такий запис відсутній. Такі суперечності
вказують на те, що визначений
арифметичним шляхом розмір хабара у сумі 2500 грн. (100 грн. х 25 міс), не підтверджений та не обгрунтований іншими
конкретними доказами, є
припущенням, а тому не може бути
покладений у обвинувачення.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вимаганні та
одержанні 12.12.2004р. хабара у розмірі 100 грн. від начальника управління
ветеринарної медицини Доманівського району ОСОБА_14 , суд визнав її показання в суді щодо
повернення боргу неправдивими з огляду на її свідчення під час слідства про
факт хабарництва (т.6 а.с. 177, т.1 а.с.
74-75). В той же час суд

необгрунтованно
відмовився від витребування та дослідження наказів та протоколів нарад
обласного управління ветмедицини, актів
перевірок на предмет доказування фактів безпідставного створення ОСОБА_1
ОСОБА_14 умов, за якими вона, за її показаннями на слідстві, могла бути звільнена з роботи, якщо відмовиться дати хабара ОСОБА_1. Дану обставину
суд визнав доведеною, хоча вона не
підтверджена доказами.

Свідок
ОСОБА_14 в суді наполягала на тому, що на слідстві обмовила ОСОБА_1, показання про дачу йому хабара дала внаслідок
психологічного тиску на неї з боку працівників міліції. Проте, зазначена заява свідка у передбаченому
законом порядку перевірена не була.

Крім
того, у вироку (т. 6 а.с. 214) зазначена дата вчинення цього злочину
12.12.2004р., тоді, як вбачається з матеріалів справи, подія мала місце 17.12.2004р. (т. 1 а.с. 76).

Суд
визнав ОСОБА_1 винним у
тому, що на виконання задуманої ним
злочинної схеми, головний лікар
ветеринарної медицини м. Миколаєва
ОСОБА_2 з березня 2002р. по грудень 2004р.,
побоюючись погроз звільнення з роботи,
вимушений був щомісячно збирати з підлеглих йому ветеринарних лікарів та
передавати ОСОБА_1 гроші в сумі 1000 грн.

Але
слідством не встановлено, які конкретні
дії були застосовані з боку ОСОБА_1 щодо
ОСОБА_2, щоб примусити останнього вчинити вказані злочинні дії.
Вказане мало бути встановлено, крім
іншого, шляхом дослідження відповідних
наказів, протоколів нарад та актів
перевірок, що стосувалися діяльності
ОСОБА_2 на займаній ним посаді. Крім того,
як вбачається із матеріалів досудового слідства, ОСОБА_2 за визначений період жодного разу не
зміг зібрати суму, ненадання якої, за висновком суду, могли потягти за собою звільнення ОСОБА_2 з
роботи чи інші негативні наслідки для нього.

Суд
виключив з обвинувачення одержання ОСОБА_2 для подальшої передачі ОСОБА_1
грошей свідками ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_11, ОСОБА_8 на протязі 7-ми
місяців кожним у зв'язку з їх відпустками та знаходженням ОСОБА_2 на курсах
підвіщення кваліфікакації. Суд виключив з обвинувачення три з п'яти епізодів
одержання ОСОБА_2 для передачі ОСОБА_1 грошей свідком ОСОБА_10 у зв'язку з їх
недоведеністю. Суд виключив з обвинувачення два з п'яти епізодів одержання
ОСОБА_2 для передачі ОСОБА_1 грошей свідком ОСОБА_12 у зв'язку невідповідністю
її свідчень, даних на слідстві, фактичним обставинам.

За таких
обставин, всупереч висновку
слідства, ОСОБА_2 жодного разу не міг
одержати від підлеглих суму грошей, що
перевищувала б 750 грн., а з урахуванням
виключених з обвинувачення епізодів,
розмір хабара не міг досягти навіть вказааної суми. У справі ж

відсутні
будь-які докази наявності іншого джерела надходження до ОСОБА_2 грошей для
подальшої їх передачі ОСОБА_1, у тому числі з його особистих заощаджень, на що безпідставно послався суд.

Виключивши
епізоди одержання ОСОБА_2 грошей від підлеглих працівників для подальшої їх
передачі ОСОБА_1 у зв'язку
з відпустками та відрядженями, суд не дослідив та не вказав у вироку
конкретні місяці та роки, у які ОСОБА_2
не міг отримати та не отримував гроші з підлеглих. За таких обставин судом не
мотивовано, чому не враховано, коли ОСОБА_1
не міг одержати хабарів від ОСОБА_2,
але ж він також у визначений слідством період міг знаходитися у
відпустках, відрядженнях.

Такий
спосіб визначення розміру хабара є хибним.
Всупереч вимогам кримінально-процесуального закону про необхідність
доказування обвинувачення досудове слідство,
а також суд обмежились простим арифметичним підрахунком.

Визнаючи
доведеною вину ОСОБА_1 у
вимаганні хабарів з підлеглих за епізодами з ОСОБА_2,
суд у вироку послався на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 ,
ОСОБА_8 (т.6 а.с. 161-162, 162-164,
167 -168). Але вказані свідки у суді показали, що передавали гроші ОСОБА_2 на представницькі
витрати, а саме: на організацію
святкування визначних дат, днів народження
тощо. Погроз з боку ОСОБА_2 у разі відмови від передачі грошей не було. Про
те, що гроші передавалися ОСОБА_1, їм нічого не відомо. Тобто ці показання не підтверджують
обвинувачення. Не надавши належної оцінки даним показанням, суд безпідставно вказав на них, як на докази вини ОСОБА_1.

В той же
час, надаючи оцінку показанням свідка
ОСОБА_11, які аналогічні показанням вище
вказаних свідків, суд визнав їх
неправдивими та прийняв за достовірні показання його показання на слідстві (т.
6 а.с. 178-179, т.1а.с. 240-241).

Приймаючи у
якості доказу показання свідка ОСОБА_10 ,
суд не звернув увагу на невідповідність їх іншим доказам. Даючи показання в суді, свідок ОСОБА_10 не змогла визначити, у які конкретно місяці вона передавала хабарі
та конкретні обставини їх передачі. Крім того,
її показання щодо передачі хабарів ОСОБА_2 через начальника ветеринарної
лікарні ОСОБА_18 та лаборанта ОСОБА_19
останні категорично заперечували. ОСОБА_10 в суді заявила, що особисто передала ОСОБА_2 хабара у сумі 50
грн. один раз. Але суд визнав два факти передачі хабара - 05.07. та
03.08.2004р. по 50 грн., посилаючись на
дані протоколів здійснення візуального спостереження та залишивши поза увагою
показання свідка та заяву ОСОБА_2 щодо відсутності на одному з пред'явлених
відеозаписів ОСОБА_10 і помилково сприйняття за неї іншої особи. Суд повинен був навести аргументи на користь такого

висновку, з'ясувавши природу протиріч між показаннями
свідка та іншими доказами (т.1 а.с.
225-227, т.6 а.с. 173 - 174).

Суд у вироку
також послався, як на доказ вини ОСОБА_1, на показання свідка ОСОБА_12 Але ж, як вбачається з її показань в суді, вона передавала ОСОБА_2 гроші на організацію
свят, подарунки тощо. Як поясняла
свідок, за період з червня по листопад
2004р. вона передала ОСОБА_2 всього 400,
або 500 грн., але не
визначила, в які конкретно місяці та за
яких обставин передавала гроші (т. 6 а.с.
169 - 170). Тобто висновки обвинувачення про обставини вимагання хабара
у ОСОБА_12 остання не підтвердила. Але це залишилось поза увагою суду.

Крім
того, суд виключивши з обвинувачення два
з п'яти епізодів вимагання у ОСОБА_12 та одержання від неї ОСОБА_2 та ОСОБА_1
хабарів, не визначив при цьому місяці, тобто конкретні епізоди, у які вони їх, начебто,
отримали, чим позбавив останніх
права на захист від обвинувачення.

З огляду
на вищевикладене, показання допитаних по
справі свідків належало ретельно перевірити і дати їм оцінку у сукупності з
іншими доказами, насамперед більш
детально допитати свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інших про
обставини події, в тому числі по
епізодам обвинувачення, конкретні дати
яких зафіксовані у протоколах здійснення візуального спостереження, з'ясувати,
чи усвідомлювали вони, що дають
хабарі, кому і за що. Інформація, яка міститься у протоколах здійснення
візуального спостереження, повинна бути
підтверджена іншими доказами.

У вироку
суд зазначив, що вина ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтверджується також їх показаннями на слідстві
в якості підозрюваних.

В т. 2
а.с. 60-62, а.с.
68-71 є протоколи допиту ОСОБА_1, під час якого він пояснив, що в липні 2003 року ОСОБА_2 запропонував
йому наступне: він (ОСОБА_2) буде брати хабарі з підлеглих йому працівників
ветеринарних лабораторій, частину з яких
в сумі 1000 грн. передавати ОСОБА_1, а решту залишати собі. Як пояснив йому ОСОБА_2, підлеглі мають непоганий дохід, а тому повинні платити за займані ними
посади. Починаючи з липня 2003р. по грудень 2004р., ОСОБА_2 щомісячно передавав йому 1000 грн.
Всього за вказаний період ОСОБА_2 передав йому 18000 грн. Яким чином та кого з
підлеглих ОСОБА_2 примусив платити йому гроші йому (ОСОБА_1) невідомо. Чи
брав ОСОБА_2 з підлеглих гроші до липня 2003 року йому невідомо. Крім
ОСОБА_2, більш ніхто з підлеглих йому грошей
не давав.

Оскільки частина
зазначених показань про обставини вчинення злочину не узгоджуються з висновками
обвинувачення, то суд, приймаючи їх,
як

доказ, повинен був вказати, які саме із цих показань він вважає
достовірними, а які ні і чому. Суд однак
цього не зробив.

У
процесі допиту у якості підозрюваного ОСОБА_2 (т.2 а.с. 96 -98) поясняв, що з березня 2002 року під загрозою
звільнення з роботи передавав в якості хабарів ОСОБА_1 щомісячно гроші у сумі
біля 1000 грн. (інколи біля 500, 800 грн.), а всього біля 2?000 грн. Гроші він збирав з
підлеглих йому працівників - ОСОБА_11,
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7 біля 50 - 100 грн. щомісячно. Собі
він ніяких грошей не залишав. 30.12.2004р. він передав ОСОБА_1 в конверті хабар у
сумі 800 грн.

Ці показання
ОСОБА_2 мають істотні протиріччя з зазначеними показаннями ОСОБА_1, а також з іншими доказами по справі, причини яких не з'ясовані.

18000
грн., на які посилався ОСОБА_1 в зазначених
показаннях, як на одержані від ОСОБА_2 в
якості хабара, не збігаються з розміром
хабара, вказаним ОСОБА_2 - 27000
грн., їх показання також не відповідають
ні висновкам досудового слідства - 20450 грн.,
ні висновку суду - 15800 грн.

Засуджені
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовились від вказаних показань ще на
досудовому слідстві та неодразово заявляли,
що обмовили себе та інших внаслідок застосування до них недозволених
методів слідства працівниками міліції. Проте зазначені заяви у передбаченому
законом порядку перевірені не були.

.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у
одержанні хабара від ОСОБА_15, суд
визнав доведеним факт одержання від нього хабара за непроведения перевірок
дотримання ветеринарних правил при прийомці у громадян м'яса приватними
підприємцями, що орендують у ОСОБА_15
холодильні камери. При цьому суд суттєво змінив обвинувачення, т.я. досудовим слідством ОСОБА_1 не
обвинувачувався у одержанні хабарів за означені дії.

В суді
свідок ОСОБА_15 поясняв, що його
діяльність не пов'язана з прийомкою у громадян м'яса, а тому його не могли перевіряти служби
ветеринарного контролю. Ніхто з приватних підприємців, яким він здавав в оренду холодильні
камери, не звертався до нього за
вирішенням питання про припинення перевірок ветеринарною службою. ОСОБА_1 та
себе обмовив на прохання приватного підприємця ОСОБА_20, як умову співробітників ДСБЕП, виконання якої надавало можливість її
подальшої підприємницької діяльності. Ці свідчення ОСОБА_15 підтвердила свідок ОСОБА_20, яка була допитана в судовому засіданні. Але суд не надав
належної оцінки показанням даних свідків та не перевірив у передбаченому
законом порядку їх заяв про недозволені методи слідства, хоча перевірка їх показань має істотне
значення для правильного вирішення справи.

Що стосується
епізоду одержання ОСОБА_1 хабара від ОСОБА_16 за попередньою змовою з
ОСОБА_3, то також необхідно перевірити
відповідність показань вказаних осіб іншим доказам.

З'ясувати
всі обставини події, в тому числі, чи були законні підстави для перевірки роботи
ковбасного цеху, належного ОСОБА_16, та призупинення його роботи, оскільки це має істотне значення для
встановлення істини по справі,
правільної кваліфікації дій винних,
доведеності обвинувачення у вимаганні хабара.

Таким
чином, внаслідок зазначеної однобічності
та неповноти досудового і судового слідства залишилися недослідженими такі
обставини, з'ясування яких має істотне
значення для правильного вирішення справи. Вирок суду не відповідає фактичним
обставинам справи. Пред'явлене ОСОБА_1, ОСОБА_2 обвинувачення не є переконливим, оскільки ґрунтується на припущеннях, а не на фактичних даних. Пред'явлення такого
обвинувачення є істотним порушенням кримінального - процесуального закону, права обвинуваченого на захи ст. У зв'язку з цим, відповідно до ст. ст. 368, 369,
370 КПК України вирок належить скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування.

При
розслідуванні справи належить шляхом проведення слідчих дій усунути зазначені
порушення закону, перевірити доводи та
твердження ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 стосовно всіх обставин справи, з'ясувати причини протиріч, які є у справі, та вирішити її відповідно до вимог чинного
законодавства.

Враховуючи
похилий вік та стан здоров'я ОСОБА_1
колегія суддів вважає можливим змінити йому запобіжний захід з тримання під
вартою на підписку про невиїзд.

Керуючись ст.
ст. 365, 366,
374 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляції ст.
помічника прокурора Центрального району м. Миколаєва Холодової Т.Г., засудженого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Вирок
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 16.07.2007 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 скасувати, а справу

направити
прокурору Миколаївської області для проведення додаткового розслідування.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишити підписку про невиїзд.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_1 змінити
з тримання під вартою на підписку про невиїзд,
звільнивши його з-під варти із залу суду.