Ухвала іменем україни 19 лютого 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000794, за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 24 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Одеса, проживаючого АДРЕСА_1, зареєстрованого АДРЕСА_2, який визнаний винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

у касаційній скарзі потерпілий зазначає вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_2 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог указує на істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій, що полягало в не роз'ясненні його процесуальних прав та обов'язків, у тому числі права мати представника, внаслідок чого він, як потерпілий, був позбавлений повною мірою реалізувати свої права. Стверджує про порушення судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Посилається на те, що суд незаконно відмовив у допуску його представника до участі в провадженні після укладення відповідного договору на представництво інтересів, а також у наданні матеріалів досудового слідства на ознайомлення. Посилається на м'якість призначеного засудженому покарання.

Вироком Березівського районного суду Одеської області від 24 червня 2014 року ОСОБА_2, судимого 04 вересня 2006 року за ч. 3, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців із конфіскацією майна, звільненого 22 березня 2013 року умовно-достроково на 2 роки 3 місяці 11 днів,

визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі:

- за ч.2 ст. 286 КК України на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- за ч.3 ст. 135 КК України на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Одеської області від 04 вересня 2006 року, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про необхідність перекваліфікації дій засудженого з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України з призначенням покарання за цією частиною статті кримінального закону, а також за сукупністю злочинів та вироків, та про безпідставність скарги потерпілого, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 17 листопада 2013 року близько 17:00 у темний час доби, керуючи автомобілем ЗАЗ TF699 Р, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим на ім'я ОСОБА_3, рухаючись на ділянці дороги приблизно 320 м за с. Вікторівка Березівського району Одеської області, порушив пункти 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним в умовах темної пори доби та в умовах недостатньої відомості, не обрав швидкість руху такою, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, який рухався правим краєм дороги в попутному напрямку руху автомобіля, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження. В результаті дорожньо-транспортної події, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та поставивши його у небезпечний для життя стан, ОСОБА_2, маючи реальну можливість допомогти потерпілому, залишив без допомоги ОСОБА_1, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Разом з тим, суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Відповідальність за ч.3 ст.135 КК України настає за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов'язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо ці діяння спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Суд, розглянувши провадження щодо ОСОБА_2 в межах пред'явленого обвинувачення, дослідивши докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, установив, що ОСОБА_2, порушивши пункти 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_2 залишив без допомоги потерпілого, якого він поставив у небезпечний для життя стан, хоча мав змогу надати допомогу ОСОБА_1

Судом не встановлено і у вироку не зазначено про те, що залишенням ОСОБА_1 без допомоги були спричинені тяжкі наслідки. У зв'язку з чим суд неправильно застосував норми матеріального права, кваліфікувавши дії ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 135 КК України, оскільки він вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України. Ця помилка місцевого суду підлягає виправленню судом касаційної інстанції шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_2 з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України.

При визначенні виду та міри покарання за ч.2 ст.286 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_2 злочинів, дані про його особу, обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів, пом'якшуючі покарання обставини, якими суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, наявність вагітної дружини. Ці обставини також враховує колегія суддів при призначенні ОСОБА_2 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 135 КК України, із застосуванням принципу часткового складання покарань при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України, а також при призначенні йому покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

У судовому засіданні потерпілий не наполягав на призначенні ОСОБА_2 суворого покарання, а у касаційній скарзі ОСОБА_1 не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених ним злочинів та даним про його особу внаслідок м'якості.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних потерпілим судових рішень.

Так, при судовому розгляді кримінального провадження ОСОБА_1 указав про те, що він ознайомлений з своїми процесуальними права як потерпілого і вони йому зрозумілі.

З початку судового розгляду до закінченні з'ясування обставин, яке відбулось 29 травня 2014 року, потерпілий ОСОБА_1 цивільний позов до ОСОБА_2 не подав.

При цьому потерпілий не заперечував проти розгляду провадження у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і йому було роз'яснено те, що він буде позбавлений права оскаржувати ті обставини, які ніким не заперечувалися.

Одночасно ОСОБА_1, який був безпосередньо присутній при судового розгляді провадження щодо ОСОБА_2, не наполягав на участі його представника у судовому засіданні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що йому були відкриті матеріали досудового розслідування провадження щодо ОСОБА_2 у порядку ст. 290 КПК України. Учасниками провадження не заперечувалися обставини провадження, а тому суд визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних стороною обвинувачення, не долучив і не досліджував матеріали, які перебували в провадженні досудового розслідування. Розписка, складена представником потерпілого ОСОБА_4, яка наявна в матеріалах провадження, свідчить про те, що суд надав йому для ознайомлення обвинувальний акт із додатками до нього щодо ОСОБА_2

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та обґрунтованою, а судом апеляційної інстанції перевірено доводи поданих апеляцій, які визнані необґрунтованими.

Залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_1 не позбавляє права потерпілого (за наявності до того підстав) подати у визначеному цивільним судочинством порядку цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Березівського районного суду Одеської області від 24 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити: перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 135 КК України на ч.1 ст.135 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст.135 КК України та ч. 2 ст.286 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Одеської області від 04 вересня 2006 року, та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ __________ _________ _____________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7