Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 1-6/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 квітня 2011 року Лебединський районний суд

Сумської області

В складі: головуючого судді - Гури А.О.,

секретаря судового засідання - Ткаченко Я.О.,

з участю: прокурора Гладкова В.М.,

потерпілого ОСОБА_1 та його представників: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

підсудного ОСОБА_4,

адвоката ОСОБА_5, представника цивільного відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині справу по обвинуваченню

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, військовозобовязаного, працюючого в СРУ „РАЙЗ ОСОБА_7 водієм, раніше не судимого,

по ст. 286 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09.07.2010 року о 2 год. 15 хв. підсудний ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з увімкненим дальнім світлом фар, по автодорозі Суми Лебедин, в напрямку м. Лебедина, на ділянці 22 км. + 100 м. вказаної автодороги, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, який всупереч вимогам п.п. 4.4. та 4.14 «а»та «г»Правил дорожнього руху України, лежав на проїзній частині, а потім неочікувано піднявся та розпочав перетинати її зліва направо, під кутом до автомобіля. В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово медичної експертизи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 винним себе не визнав та пояснив, що він має посвідчення водія категорії «А», «В», «С», «Е»з 2006 року та водійський стаж з 1986 року. В липні 2010 року він працював в СРУ «РАЙЗ - ОСОБА_7», водієм вантажного автомобіля МАЗ з напівпричепом САТ. 08.07.2010 року він перевозив зерно в с. М.Вистороп Лебединського району Сумської області. Повертаючись на відпочинок на базу в с. М. Вистороп, близько 02 год. 09.07.2010 року разом з колегою ОСОБА_8, який їхав за ним на автомобілі НОМЕР_2 з напівпричепом, на відстані 1 км за с. Валки автодороги Суми-Лебедин в напрямку м. Лебедина, на заокругленні проїзної частини, він прийняв до середини дороги, при цьому лівий край автомобіля перетнув розділювальну смугу десь на 0,5 метра. На відстані близько 50-70 метрів він побачив, що на зустрічній смузі, ближче до розділювальної смуги, лежить якийсь обєкт світлого кольору. Відразу він почав пригальмовувати і приймати правіше до правого узбіччя. Коли до вказаного обєкта залишилося близько 30-40 м., той різко піднявся і почав бігти через проїзну частину, зліва на право, під кутом в напрямку руху його автомобіля. Тоді він зрозумів, що це людина, яка була одягнена лише в нижню білизну. Потерпілий спочатку опирався руками об дорогу, а потім побіг, перетинаючи проїзну частину під кутом, рухаючись до автомобіля, не дивлячись по сторонах. Він почав приймати праворуч, наскільки це можливо, щоб уникнути наїзду і застосував екстрене гальмування і автомобіль зупинився, але потерпілий потрапив під переднє ліве колесо напівпричепа. За ним зупинився і автомобіль ОСОБА_8 Коли вони підбігли до потерпілого, той відкотився з-під коліс і хотів втекти, але вони його зупинили, так як помітили, що в нього перелом правої руки та зчесана шкіра. ОСОБА_8 викликав швидку допомогу, а до її приїзду вони самі почали надавати постраждалому медичну допомогу. Через деякий час приїхала карета швидкої допомоги та забрала потерпілого до лікарні в м. Суми. Він та ОСОБА_8 залишилися на місці пригоди до приїзду працівників міліції, не переміщуючи транспортні засоби. Винним себе не визнав, оскільки вважає, що в нього не було можливості уникнути ДТП, так як він зробив все залежне від нього, щоб уникнути наїзду, а застосувавши екстрене гальмування, він би відразу роздавив потерпілого. В скоєнні ДТП він вважає винним самого потерпілого.

Не дивлячись на не визнання підсудним своєї вини, його вина доведена показами потерпілого, його представника, свідків та іншими матеріалами справи.

Так, допитаний в судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що 09.07.2010 року він був в гостях у своєї тітки, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, де вживав спиртні напої. Приблизно о 16 годині він пішов по лівій обочині дороги Суми - Лебедин додому, в с. Ворожбу Лебединського району. Памятає, що пройшов с. Валки Лебединського району, а що трапилось потім не памятає, отямився тільки в обласній дитячій лікарні, ортопедичному відділенні, де довгий час лікувався.

Законний представник потерпілого, ОСОБА_2, пояснив, що його неповнолітній син, ОСОБА_1, будучи в стані алкогольного спяніння, вночі 09.07.2010 року повертався додому в с. Ворожбу Лебединського району з с. Шпилівки Сумського району, від сестри, ОСОБА_9, та поблизу с. Валки потрапив в ДТП, але обставини, при яких це сталося, йому не відомі. Внаслідок отриманих травм він 10 днів перебував у відділенні реанімації, потім понад 20 днів в опіковому відділенні, а зараз періодично проходить курс лікування в обласній лікарні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він разом з ОСОБА_4 працює водієм на базі СРУ «РАЙЗ ОСОБА_7». 09.07.2010 року після того, як вони відвезли зерно в с. Семенівку, поверталися на базу в с. М.Вистороп Лебединського району. Близько 2 год. ночі вони проїхали с. Валки Лебединського району. Попереду нього їхав ОСОБА_4, швидкість їхніх автомобілів була близько 60-70 км/год. Проїхавши близько 1 км від населеного пункту с. Валки, він помітив, що на автомобілі, яким керував ОСОБА_4, загорілися стоп сигнали, автомобіль різко повернув праворуч. Він також почав гальмувати і приймати правіше. Зупинившись, він побачив, що під переднім лівим колесом напівпричепа автомобіля ОСОБА_4 лежить чоловік без одягу, з відкритим переломом правої руки, яка була в крові. Він, за вказівкою ОСОБА_4 викликав швидку та міліцію, а потім вони почали надавати постраждалому необхідну медичну допомогу. Як пояснив ОСОБА_4, потерпілий лежав на лівому узбіччі, а потім зненацька почав перетинати проїзну частину і потрапив під колеса напівпричепа. Як саме він біг та детально обставин ДТП, він не бачив. На той час на проїзній частині транспортних засобів не було. Погода була сухою, опадів та туману не було. Самого наїзду на пішохода не бачив. Коли ОСОБА_4 застосував гальмування - не памятає. До приїзду працівників міліції транспортні засоби ніхто не переміщував.

Допитаний на досудовому слідстві свідок ОСОБА_10, покази якого на а.с. 82 були оголошені в судовому засіданні, оскільки він надіслав до суду заяву, що підтверджує свої покази, які він давав на досудовому слідстві, пояснив, що 07.10.2010року за його участю на ділянці 22 км + 100 м автодороги «Суми Лебедин»був проведений слідчий експеримент, в процесі якого він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, розігнав його до швидкості 40 км/год, орієнтуючись на показник спідометра, а потім застосував екстрене гальмування, натиснувши педаль гальм до упора, до повної зупинки автомобіля. Коли вийшов з кабіни автомобіля, помітив, що залишився один слід гальмування, який йшов до лівого колеса останньої вісі напівпричепа САТ 119. Потім понятими було встановлено, що довжина вказаного сліду становить 20 м 20 см, саме ця довжина сліду відповідає запису в протоколі відтворення обстановки та обставин події.

Ці покази підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були понятими при відтворенні обстановки та обставин події 07.10.2010 року, вони пояснили, що 07.10.2010 року в другій половині дня при проведенні слідчої дії в їх присутності був заміряний слід гальмування автомобіля МАЗ з причепом довжиною 20-22 м, який становив 20м 20см, про що вони підписались в протоколі, складеному слідчим за участю експерта. Автомобіль стояв на дорожньому полотні своєї правої сторони, слід гальмування був тільки від лівого колеса цього автомобіля. Погода в той час була ясна, асфальтове покриття сухим.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ствердили, що вони були понятими при відтворенні обстановки та обставин події, яке проводилось близько 23 години в серпні 2010 року з участю експерта-автотехніка та водія автомобіля МАЗ. За вказівкою слідчого вони почергово сідали в автомобіль, щоб визначити відстань, на якій можна було б побачити манекен, який знаходився на обочині протилежної сторони від автомобіля, а потім вимірювалась віддаль баченого, яку заносили до протоколу. На момент розгляду справи в суді свідки не памятають всіх подробиць про відтворення обстановки, але не заперечують свою участь у вказаній слідчій дії та правильності записів у протоколі та схемі до нього, які складались у їх присутності та ними підписувались.

Допитаний в судовому засіданні експерт Сумського відділення ХНДІСЕ ім.. ОСОБА_7 ОСОБА_15 пояснив, що при проведенні експертизи за основу були взяті протокол огляду місця пригоди та схема до нього, навіть в тому разі, коли б протокол відтворення обстановки та обставин події не мав юридичної сили, висновок експертизи буде відповідати дійсності. Показники гальмівного шляху підтвердили застосування водієм службового гальмування. Проведення відтворення обстановки та обставин події було визнане необхідністю, оскільки на схемі не зафіксовано правого сліду гальмування.

Вина підсудного доведена також іншими матеріалами справи.

Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.07.2010 року та фототаблиць до нього (а. с. 14-46) вбачається, що місцем пригоди являється ділянка дороги «Суми-Лебедин»22 км + 100м, де мається прилягання ґрунтової дороги справа. При огляді виявлено, що на перехресті ґрунтової дороги з головною дорогою, на проїзній частині в напрямку до м. Лебедина знаходиться автомобіль НОМЕР_1 з ввімкненою аварійною сигналізацією, без зовнішніх пошкоджень. Передня вісь автомобіля розташована на відстані 6.3м від орієнтиру №1, за який взятий третій від прилягаючої дороги справа напрямний стовпчик. Переднє ліве колесо автомобіля розташоване на відставні 1,5 м від орієнтиру 2, за який взято розділювальну смугу, заднє перше ліве колесо автомобіля розташоване на відстані 1,9 м від цього орієнтиру, заднє друге ліве колесо на відстані 2,1 м від орієнтиру № 2 . Передня вісь напівпричепа розташована на відстані 17,3 м від орієнтиру № 1, лівий передній міст напівпричепа на відстані 1 м від орієнтиру № 2, середнє ліве колесо напівпричепа на відстані 1 м від орієнтиру № 2, заднє ліве колесо напівпричепа на відстані 0,3 м від орієнтиру № 2. Перед середнім лівим колесом напівпричепа на відстані 1,3 м від орієнтиру № 1 та 1 м від орієнтиру № 2 виявлено частку жирової тканини, далі від вказаної частини жирової тканини йде слід волочіння з нашаруванням жирової тканини довжиною 2 м, який закінчується на відстані 17,3м від орієнтиру № 1 та 1 м від орієнтиру № 2. В кінці вказаного сліду волочіння мається обємна пляма бурого кольору неправильної форми, розташована на відстані 17, 3 м від орієнтиру № 1 та 1 м від орієнтиру № 2, розміром 0,5 х 1 м. До середнього лівого колеса напівпричепа йде подвійний слід гальмування, початок якого розташований на відстані 58 м від орієнтиру № 1 та 0,5 м від орієнтиру № 2, по зустрічній смузі в напрямку огляду. Далі на відстані 30,7 м від орієнтиру № 1 слід гальмування перетинає розділювальну смугу і закінчується перед середнім лівим колесом напівпричепу на відстані 1 м від орієнтиру № 1 та 18, 6 м від орієнтиру №2 . Слід подвійний, складається з двох паралельно розташованих смуг, з незначним зміщенням праворуч в місці пересічення з розділювальною смугою. Загальна довжина сліду гальмування становить 39 м, до пересікання з розділювальною смугою 28 м, після пересічення 11 м. Далі за вказаним автомобілем НОМЕР_3.

В районі прилягання ґрунтової дороги, на правій смузі проїзної частини в напрямку огляду маються винесені з ґрунтової дороги частки ґрунту. На лівому узбіччі ростуть чагарники. В районі прилягання ґрунтової дороги мається суцільна лінія, яка закінчується перед перехрестям в напрямку огляду на відстані 11 м від задньої осі напівпричепа САТ 119 д.н. НОМЕР_4, далі переходить в переривчасту смугу і потім на відстані 3,3 м до передньої вісі автомобіля НОМЕР_5. Перед місцем ДТП мається заокруглення дороги ліворуч з радіусом 20м.

З акту обстеження місця скоєння ДТП (а.с.49) вбачається, що відстань від місця ДТП до краю проїзної частини - 2,1 м, до узбіччя - 3,5 м, стан погоди ясно, температура повітря +28, ділянки дороги горизонтальна, пряма в плані, стан проїзної частини для кожного напрямку руху сухий. Число смуг руху 2, ширина правої смуги 3,8 м, лівої 3,6 м, розділювальна смуга - 0,1 м. Ширина правого і лівого узбіч по 2 м. Фактична видимість поверхні дороги в плані - 280 м з місця ДТП в обох напрямках.

З протоколів огляду транспортних засобів (а.с. 47, 48) від 09.07.2010 вбачається, що під час огляду на вантажному автомобілі НОМЕР_6 2007 року випуску, шасі №ХЗМ6200 та напівпричепі самоскиді САТ -119 жовтого кольору д.н. НОМЕР_7 2008 року випуску № шасі У39 САТ1 НОМЕР_8, якими керував ОСОБА_4, механічних пошкоджень не виявлено.

З висновку експертизи технічного стану транспортного засобу (а.с.95-101) від 19.08.2010 року № 88 вбачається, що автомобіль НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 на час ДТП знаходився в технічно справному стані.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події, проведеного з участю експерта- автотехніка НДЕКЦ при ГУМВС України в Сумській області ОСОБА_16 та водія ОСОБА_4 (а.с. 83-86) від 03.08.2010 року, вбачається, що місцем проведення ВООП є ділянка 22 км+100 м автодороги Суми-Лебедин, де ОСОБА_4 в добровільному порядку в присутності понятих давав пояснення, про обставини ДТП, яка мала місце 09.07.2010 року при цьому пояснив, що на відстані 1 км від с. Валки на заокругленні дороги він рухався зі швидкістю 70 км/год, лівий край його автомобіля перетинав розділювальну смугу. Коли проїхав заокруглення, то у світлі фар побачив на проїзній частині білий предмет і відразу почав пригальмовувати та приймати правіше до узбіччя . В цей час білий обєкт зненацька піднявся та почав бігти через дорогу під кутом до його автомобіля. Щоб уникнути зіткнення, він прийняв ще правіше та застосував службове гальмування, але чоловік продовжив бігти під колеса причепу. В момент наїзду ОСОБА_4 застосував екстрене гальмування і автомобіль відразу зупинився.

З метою орієнтування на проїзну частину, було нанесено кінець сліду гальмування, розташований на відстані 18,6 м від орієнтиру № 1 та 1м від орієнтиру № 2, а початок сліду волочіння на відстані 18,3 м від орієнтиру № 1 та 1 м від орієнтиру № 2, які були виявлені під час огляд місяця події від 09.07.2010 року. Враховуючи, що ОСОБА_4 місця наїзду вказати не зміг, за місце наїзду взято початок сліду місця волочіння. За показами ОСОБА_4 манекен, що відображав потерпілого, розмістили лежачим головою до розділювальної смуги, скрученим, на відстані 1,6 м від розділювальної смуги та 11,1м від орієнтиру № 1. Траєкторія руху потерпілого до місця наїзду визначена ОСОБА_4 і становить 7,3 м. З урахуванням швидкості руху, яку вказав ОСОБА_4, його автомобіль було віддалено за 5 секунд від місця наїзду. В цьому положенні автомобіль знаходився на відстані 83,5 м від місця наїзду та 90,5 м від місця, де лежав потерпілий, при цьому лівий край автомобіля знаходився на зустрічній смузі на відстані 1 м від розділювальної смуги. Після цього понятим було запропоновано сісти по черзі за кермо автомобіля та визначити видимість манекену. Поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_13І вказали, що манекен на проїзній часині з робочого місця водія видно добре. Таким чином було визначено видимість проїзної частини, яка становить 110,5 м.

Цю слідчу дію підтвердили в судовому засіданні поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_13І, а також експерт Сумського НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області ОСОБА_16, який також пояснив, що під час проведення відтворення обстановки та обставин події 03.08.2010 року водій говорив, що погодні умови відповідали тим, які були при скоєнні ДТП і не говорив про регулювання ним фар після ДТП. При відтворенні обстановки та обставин події на предмет встановлення видимості предмета на дорозі з кабіни автомобіля, предмет було видно настільки, що з кабіни автомобіля можливо було розпізнати, що то людина. Автомобіль рухався за 1м від осьової лінії на зустрічній стороні, а пішоход перебував на відстані 1.6м від осьової лінії, тобто інтервал між ними був 0.6м. Небезпечним інтервалом вважається 1м, а коли менше, як у даному випадку, то водію потрібно реагувати виключно екстреним гальмуванням, тільки в такому випадку можливо було уникнути ДТП. Розрахунки проводилися на підставі схем.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події від 07.10.2010 року (а.с.130-131), проведеного в присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з участю експерта - автотехніка Сумського відділення ХНДІСЕ ім.. ОСОБА_7 ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_10, вбачається, що для проведення слідчої дії взято автомобіль НОМЕР_1. В присутності понятих, ОСОБА_10 було розігнано автомобіль до швидкості 40 км/год. та застосоване екстрене гальмування. Після зупинки автомобіля на проїзній частині відобразився один слід гальмування лівого колеса останньої вісі напівпричепа. Слід подвійний, закінчується під лівим колесом останньої вісі напівпричепа. Інших слідів гальмування не відобразилось. Виміряна довжина сліду гальмування, залишеного при застосуванні екстреного гальмування, від початку сліду до його закінчення становить 20 м 20 см., після чого встановлено, що експериментальним шляхом було визначено сповільнення автомобіля НОМЕР_1 при застосуванні екстреного гальмування.

Вказану слідчу дію ствердили допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_11, а також експерт-автотехнік ОСОБА_17, який також пояснив, що при проведенні 07.10.2010 року експерименту для визначення сповільнення транспортного засобу відповідно до постанови про проведення додаткової експертизи, було встановлено, що гальмування автомобіля МАЗ з напівпричепом відбулось лівим колесом, сповільнення було встановлено -2.7м/с, що означає, що водієм було застосоване службове гальмування. Тільки після цього експерт ОСОБА_15 зробив висновок, що в даній ситуації повинно було застосовуватись тільки екстрене гальмування, щоб уникнути ДТП.

Автомобіль МАЗ при проведенні слідчої дії розганяли до швидкості 40 км/год, оскільки це передбачено методиками визначення швидкості сповільнення. Якби автомобіль розганяли на більшу швидкість, то величина сповільнення була б такою ж. Той факт, що гальмували тільки ліві колеса, означає, що автомобіль був несправний, тому виїжджати на такому транспортному засобі було б заборонено.

Відповідно до п.12.3 Правил дорожнього руху, водій при виявленні перешкоди повинен застосувати екстрене гальмування або обїхати перешкоду. Оскільки водій рухався по зустрічній смузі руху, де знаходився і потерпілий, то він повинен був застосувати виключно екстрене гальмування. Ситуація була б іншою, якби водій рухався ближче до правого краю.

Поняті були присутні при проведенні експерименту, зауважень ні від кого не надходило.

З висновку судової автотехнічної експертизи (а.с.106-108) від 20.08.2010 року № 133 проведеної експертом НДЕКЦ при ГУМВС України в Сумській області капітаном міліції ОСОБА_16 вбачається, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

За наданих вихідних даних, з технічної точки зору водій автомобіля МАЗ, в даний дорожній ситуації, мав технічну можливість уникнути ДТП, якби при виявленні перешкоди на проїзній частині, яку водій обєктивно мав можливість виявити на відстані 90,5 м., застосував екстрене гальмування, аж до повної зупинки транспортного засобу, так як зупиночний шлях автомобіля (81,4 м), менший за відстань, яку подолав автомобіль (83,5 м.) до місця зіткнення з моменту виявлення перешкоди на проїзній частині. Тому в дорожній ситуації, що склалася, у водія автомобіля ОСОБА_4 було достатньо часу та відстані, необхідних для зупинки автомобіля до місця наїзду з моменту виявлення перешкоди на проїзній частині. З технічної точки зору порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, знаходяться в прямому причинному звязку з наслідками, які настали. Обрана водієм автомоля МАЗ швидкість забезпечувала безпеку руху в даних дорожніх умовах.

З висновку додаткової судово-автотехнічної експертизи (а.с. 133-137) № 1920 від 14.10.2010 року, проведеної Сумським відділенням при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.. Заслуженого проф. ОСОБА_7 вбачається, що в даній дорожній ситуації, водій автомобіля НОМЕР_9 ОСОБА_4О, повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, момент небезпеки для руху водію автомобіля МАЗ ОСОБА_4 виникає з моменту виявлення ним на проїзній частині лежачого обєкта світлого кольору (пішохода).

Водій ОСОБА_4О мав технічну можливість запобігти наїзду напішохода шляхом застосування екстреного гальмування при вибраній ним швидкості 70 км/год.

В його діях вбачається невіповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Виходячи із зафіксованих слідів гальмування автомобіля НОМЕР_10, швидість руху даного автомобіля складала 57.8 км/год.

В даній дорожній обстановці, обєкт, який нерухомо лежить на зустрічній смузі проїздної частини, враховуючи, те, що автомобіль НОМЕР_11 рухався частково по зустрічній смузі руху - являється перешкодою для руху водієві ОСОБА_4

З висновку судово медичної експертизи (а.с.89-90) від 09.09.2010 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної ЗЧМТ, забою головного мозку, рваної рани верхньої губи, множинних саден обличчя, закритої травми органів грудної клітини, забою серця, відкритого переломо-вивиха правого передпліччя, закритого перелому середнього півкільця таза справа зі зміщенням, пост травматичної гранулюючої рани правого плеча передпліччя, закритої травми органів черевної порожнини, травматичний розрив селезінки, зачеревної гематоми справа, внутрішньочеревного крововиливу, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, повно і обєктивно проаналізувавши всі докази по справі, суд дійшов висновку, що вина підсудного повністю доведена на досудовому слідстві та в судовому засіданні і його дії підлягають кваліфікації по ст. 286 ч. 2 КК України, так як він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Суд вважає, що в основу вироку необхідно покласти висновки судових автотехнічних експертиз, проведених Сумським відділенням при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.. Заслуженого проф. ОСОБА_7 № 1920 від 14.10.2010р.(а.с. 133-137) та Сумським НДЕКЦ при ГУМВС України в Сумській області від 20.08.2010 року № 133 (а.с.106-108), які підтверджують та доповнюють одна одну і з яких вбачається, що водій ОСОБА_4 в даній дорожні ситуації, рухаючись частково по зустрічній смузі руху в темну пору доби та виявивши на цій смузі обєкт, який являвся небезпекою для його руху, для забезпечення безпеки руху повинен був застосувати виключно екстрене гальмування, а не службове, тоді він би мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2.3 «б», п.12.2 та п.12.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному звязку з наслідками, що настали.

При проведенні судових експертиз експертами були взяті за основу первинні документи : протокол огляду місця події та схема до нього, які в судовому засіданні не були спростовані ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення, ні іншими матеріалами справи. Як пояснив в судовому засіданні експерт Сумського відділення при ХНДІСЕ ОСОБА_15, навіть в тому разі, коли б протокол відтворення обстановки та обставин події не мав би юридичної сили, висновок експертизи буде відповідати дійсності, оскільки відтворення обстановки та обставин події було проведено в звязку з необхідністю встановлення причини відображення на схемі ДТП тільки лівого сліду гальмування.

Висновки експертів стверджуються також технічно спроможними показами підсудного, протоколами відтворення обстановки та обставин події, показами допитаних в судовому засіданні свідків, висновком судово-медичної експертизи.

Таким чином, суд не погоджується з показами підсудного про те, що він не мав можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_1, а ці його покази та не визнання ним своєї вини, розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний ним злочин, а також, як обраний ним спосіб захисту, оскільки вони спростовуються показами потерпілого, свідків, та іншими матеріалами справи, які викладені в описовій частині вироку.

При обранні підсудному ОСОБА_4 виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину та ступінь вини в ньому потерпілого, характеристику підсудного з місця проживання і роботи, його сімейний стан та відсутність судимостей.

Обставинами, що помякшують покарання, суд визнає вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого та надання підсудним медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не знайшов.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що підсудному слід обрати міру покарання у виді позбавлення волі, але, враховуючи, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, суд дійшов висновку про доцільність застосування ст. 75 КК України і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також на підставі ст. 76 ч. 1 п. 3, 4 КК України зобовязати його повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи та періодично зявлятись на реєстрацію до цих органів.

Додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд вважає недоцільним застосовувати, оскільки ОСОБА_4 має основну спеціальність водія і вона являється основним джерелом його доходів та утримання сімї.

Суд вважає, що обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільні позови прокурора Лебединського району в інтересах Сумської міської ради та Сумської обласної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_1 на суму 12731.76 грн. та 6996.08 грн., підлягають задоволенню повністю, так як в судовому засіданні було встановлено, що саме така сума була витрачена на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_1 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії в КЗ «Сумської міської клінічній лікарні»з 09.07.2010 року по 21.07.2010 року та опіковому відділенні КЗ «Сумської обласної клінічної лікарні»з 21.07.2010 року по 18.08.2010 року, а відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину.

В судовому засіданні законним представником неповнолітнього потерпілого-Крючком В.І. в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, був заявлений цивільний позов про стягнення з власника джерела підвищеної небезпеки СРУ «РАЙЗ ОСОБА_7», якого в судовому засіданні було замінено на належного відповідача - ПрАТ «Райз-Максимко», на відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди, повязаної з лікуванням його від отриманої внаслідок ДТП травми, в розмірі 12000грн. та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн.., яка полягає в моральних переживаннях та стражданнях внаслідок неправомірних дій підсудного, в порушенні нормального, звичного для нього та членів його сімї способу життя, в погіршенні стану здоровя та постійному хвилюванні через це, внаслідок чого він до цього часу не закінчив курс лікування та потребує додаткової операції.

Суд вважає, що вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

З ксерокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с.169 ) та статуту приватного акціонерного товариства «РАЙЗ ОСОБА_7»вбачається, що власником транспортного засобу ( автомобіля НОМЕР_11), за участю якого була скоєна ДТП 09.07.2010 року, являється ПрАТ «РАЙЗ-Максимко», тому саме на нього покладається відповідальність за відшкодування завданої потерпілому шкоди.

В обґрунтування своїх вимог в судовому засіданні позивач надав чеки на покупку медикаментів, які були використані на лікування його сина, на загальну суму 8142 грн., з яких 4220 грн. благодійна допомога Сумському міському обєднанню громадян «Медицина майбутнього».

Суд вважає, що відшкодуванню підлягають кошти на суму 3922 грн. ( різниця між наданими чеками і сумою благодійної допомоги: 8142 4220 = 3922 грн.), оскільки саме ця сума витрат на лікування потерпілого доведеними в судовому засіданні належними доказами.

Що стосується витрат на благодійну допомогу, то вони не підлягають задоволенню, бо не являються фактичними витратами на лікування потерпілого.

Позов про відшкодування моральної шкоди також підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: в судовому засіданні доведено, що потерпілому дійсно спричинені моральні переживання та страждання, викликані втратою здоровя в молодому віці, перенесенням кількох операцій, втратою нормального, звичного для нього способу життя, що явилось наслідком неправомірних дій підсудного. Завдану потерпілому шкоду він оцінює в 30000 грн.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів виваженості, обєктивності, розумності та справедливості, а також неправомірної поведінки самого потерпілого, тому вважає можливим позов в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити в розмірі 5000 грн.

Також суд вважає необхідним стягнути з підсудного витрати на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 81 ч.3 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України і призначити йому покарання по цьому закону у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку два роки та, застосувавши ст. 76 ч. 1 п. 3,4 КК України, покласти на засудженого обовязок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи та періодично зявлятись на реєстрацію до цих органів.

Міру запобіжного заходу залишити попередню підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу.

Стягнути з ПрАТ «РАЙЗ-Максимко»на користь ОСОБА_2, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3922 грн. та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Сумській області , код класифікації доходів бюджету 25010100, р/р 0011 МФО 837013 банк ГУДКУ в Сумській області судові витрати за проведення автотехнічної експертизи в розмірі 1548 грн. 00 коп. та за проведення експертизи технічного стану транспортних засобів в розмірі 1288 грн. 80 коп.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь КЗ «Сумської міської клінічної лікарні» № 1 одержувач платежу місцевий бюджет м. Суми № рахунку 0002 код одержувача платежу 23636315, банк одержувача ГУДКУ у Сумській області МФО 837013 код бюджетної класифікації доходів 24060300 «Інші надходження»кошти в розмірі 12731 грн. 76 коп. витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_1 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії в КЗ «Сумської міської клінічній лікарні»з 09.07.2010 року по 21.07.2010 року та на користь обласного бюджету, в особі управління державного казначейства у Сумській області р/р 0001, код 23632949 МФО 837013, код бюджетної класифікації за доходами 24060300 «Інші надходження»кошти в розмірі 6996.08 грн., витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_1 в опіковому відділенні КЗ «Сумської обласної клінічної лікарні»з 21.07.2010 року по 18.08.2010 року.

Речові докази: автомобіль НОМЕР_1, який знаходиться під розпискою у ОСОБА_4, повернути власнику - ПрАТ «РАЙЗ-Максимко».

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Сумської області протягом 15 діб з моменту його проголошення через Лебединський районний суд.

Суддя

Лебединського райсуду ОСОБА_18