АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
13 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року,
за участю прокурора - ОСОБА_7 ,
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_5 29 грудня 2014 року приблизно о 20 год. 15 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ вул. Декабристів, 12-А, в салоні «Фреш Манікюр», відкрито викрав майно майно ОСОБА_8 , а саме: шкіряну жіночу сумочку чорного кольору вартістю 1500 грн., в середині якої знаходився мобільний телефон «LG» білого кольору вартістю 1500 грн., гаманець вартістю 400 грн., грошові кошти в сумі 250 грн., медикаменти вартістю 530 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , матеріальна вартість якого відсутня, а всього майна на загальну суму 4180 гривень.
З метою розпорядитись викраденим майном ОСОБА_5 , разом з викраденим майном вибіг з салону, однак пробігши приблизно п`ять метрів від салону був затриманий пересічними громадянами, разом з викраденим майном.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, вважає неправильним застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у помилковій кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 186 КК України, як закінченого злочину, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.
Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_5 не мав реальної можливості розпорядитися викраденим після вчинення грабежу, оскільки був затриманий з викраденим приблизно через 5 метрів, що вказує на закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, оскільки ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. За таких обставин дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України.
Тому просить вирок змінити, визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні
кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного
покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України
зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без: дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції справа розглянута в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, правильність встановлення яких учасниками кримінального провадження не оспорюються і не оскаржуються, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.2 ст.394 та ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 186 КК України, як закінченому грабежу, надана виходячи зі встановлених в ході досудового слідства фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення на підставі зібраних у ході досудового слідства доказах, що відображено у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування та було підтверджено як стороною обвинувачення, так і обвинуваченим ОСОБА_5 у судовому засіданні, у ході якого як сторона обвинувачення, так і обвинувачений визнали правильність встановлення фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення на підставі зібраних доказів, та, дотримуючись вимог ст. 349 КПК України, визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому обставини наявної у ОСОБА_5 можливості розпорядитися викраденим сторонами кримінального провадження не оспорювались виходячи з зібраних щодо цих обставин доказів, дослідження яких визнано недоцільним, що вказує на те, що ОСОБА_5 відкрито заволодівши майном потерпілої та вибігши з салону мав реальну можливість розпорядитися викраденим незалежно від розміру відстані, через яку він був затриманий, кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 186 КК України, як закінченого злочину, є вірною.
Оспорюючи правильність такої кваліфікації прокурор не висуває клопотання у порядку ч.3 ст.404 КПК України і не посилається на докази, які стали відомі після ухвалення судового рішення.
Виходячи з наведеного, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі і підстав для визнання його явно несправедливим через суворість, колегія суддів не убачає.
З уваги на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні, а вирок суду підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407- 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 753/2424/15-к
№ апеляційного провадження 11-кп/796/748/2015
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1