Номер провадження: 11-кп/785/567/15
Номер справи місцевого суду: 522/1907/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000258 від 13.11.2014 року у відношенні ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, а також продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою до 18.05.2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

02.02.2015 року до Приморського районного суду м. Одеси з прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року вказаний обвинувальний акт, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, було повернено прокурору Одеської області для усунення недоліків, а також продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою до 18.05.2015 року.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не містить відомостей про фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, яке інкримінується обвинуваченому та від якого він повинен захищатись в суді. З обвинувального акту не вбачається, де мали місце дії, направлені на сприяння ОСОБА_9 діяльності терористичної організації, а обвинувачення носить неконкретний характер.

Також суд першої інстанції в ухвалі вказав, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання ОСОБА_9 , натомість містить обтяжуючі та пом`якшуючі обставини відносно ОСОБА_10 , який не має відношення до кримінального провадження №0000258.

На дану ухвалу прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він просить вказану ухвалу скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор мотивує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що, на його думку, вищезазначена ухвала є необґрунтованою і невмотивованою, не містить мотивів і підстав для її ухвалення, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам кримінального провадження.

Прокурор також вказує, що в обвинувальному акті належним чином викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті та сформульовано обвинувачення.

Крім того, прокурор вважає неспроможним посилання суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті не вказані обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_9 , оскільки вказане в обвинувальному акті прізвище ОСОБА_10 є технічною помилкою.

Прокурор також вказує, що ухвала суду не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.372 КПК України, оскільки не містить місця її постановлення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції; думку захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, окрім інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000258 у відношенні ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам КПК України в цілому є обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в ухвалі помилково вказано про відсутність в обвинувальному акті викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки прокурор виклав в обвинувальному акті обставини, які він вважає встановленими, але вони носять неконкретний характер.

З урахуванням викладеного колегія суддів визнає довід апеляційної скарги прокурора про наявність в обвинувальному акті викладення фактичних обставин кримінального правопорушення обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляція прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні з виключенням з мотивувальної частини ухвали суду посилання на відсутність в обвинувальному акті викладення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Однак, ретельний аналіз обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 свідчить про те, що обвинувальний акт не відповідає іншим вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_9 та від якого останній повинен захищатися в суді.

З викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що органом досудового розслідування встановлений факт вступу ОСОБА_9 до терористичної організації "ЛНР", в діяльності якої він брав участь, а саме: обвинувачений ОСОБА_9 надав копії паспорту та ідентифікаційного коду до пункту прийому добровольців для захисту "Новороссии" від "нацистської гвардії України" в м. Ростов-на-Дону на території Російської Федерації; обвинувачений ОСОБА_9 брав участь у тренуванні з володіння автоматичною зброєю та загальній фізичній підготовці у складі підрозділів терористичної організації "ЛНР" у таборах, розташованих на території України і Російської Федерації.

Поряд з цим, при кваліфікації дій ОСОБА_9 в обвинувальному акті вказано, що останній лише сприяв діяльності терористичної організації, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.258-3 КК України.

Колегія суддів вважає, що такі розбіжності між викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та кваліфікацією дій обвинуваченого є недопустимими, оскільки вони позбавлять в подальшому суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті можливості встановити істину у кримінальному провадженні та винести законне і обґрунтоване рішення.

Відсутність формулювання обвинувачення призвело до того, що в обвинувальному акті не вказано, якими саме умисними діями ОСОБА_9 сприяв діяльності терористичної організації чи приймав участь в її діяльності.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає неспроможним довід апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість твердження суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті відсутні відомості щодо обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_9 , а при цьому вказані обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_10 , який не має відношення до даного кримінального провадження.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає можливість розгляду судом обвинувального акту з наявними в ньому технічними помилками, описками тощо, які стосуються питань, що мають суттєве значення для розгляду кримінального провадження по суті та прийняття по ньому законного і обґрунтованого рішення.

Також колегія суддів вважає формальним та необґрунтованим довід апеляційної скарги прокурора про відсутність в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року місця її постановлення, що, на думку прокурора, є підставою для скасування вказаної ухвали.

З вищевказаної ухвали вбачається, що у її вступній частині міститься вказівка на місце її постановлення.

Відсутність в ухвалі суду першої інстанції місця її постановлення, на думку колегії суддів, не може бути підставою для її скасування.

Аналізуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року підлягає частковому задоволенню, а вищевказана ухвала - зміні, з виключенням з її мотивувальної частини вказівки на відсутність в обвинувальному акті викладення фактичних обставин кримінального правопорушення. В іншій частині апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а ухвала без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000258 від 13.11.2014 року у відношенні ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, повернено прокурору для усунення недоліків, а також продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою до 18.05.2015 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на відсутність в обвинувальному акті у відношенні ОСОБА_9 викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4