Справа №1-95-07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
червня 2007 року Обухівський
районний суд

Київської
області в складі:

головуючого -
судді Ковальова Ю.О.

при секретарі
ДевкоЮ.В.

за участю
прокурора Поліщука О. О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Обухові кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, народився і зареєстрований в АДРЕСА_2 фактично
проживає в АДРЕСА_1 громадянин України,
з професійно-технічною освітою, розлучений, офіційно не працює,
військовозобов"язаний, в
порядку ст. 89 КК України не
судимий, за ст.
164 ч. 1 КК України,

встановив:

Згідно чинної
постанови судді Обухівського районного суду від 13 лютого 1999 року, що
зверненна до виконання направленням за належністю виконавчого листа №2-108-99,
ОСОБА_1 зобов"язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
сина ОСОБА_3, 1994 року народження в
розмірі 1/4 частини
зі всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 13 січня того ж року, однак в
порушення такого обов"язку, покладеного на нього законом і судом,
підсудний злісно ухилився від сплати присуджених з нього аліментів, т.я.
починаючи з 29 травня 2000 року сплачував їх нерегулярно і неповністю і лише
частково погасивши попередню заборгованість,
аліментів у подальшому не сплачував, допустивши внаслідок цього станом
на 20 лютого 2007 року заборгованість в розмірі 9943 грн.73 коп.

Підсудний
ОСОБА_1 як на стадії дізнання, так і судового розгляду справи, свою вину в
цьому визнав.По суті відповідного обвинувачення дав суду такі показання, які
повністю узгоджуються з викладеним у встановчій фабулі вироку.Пояснив скоєне
власним важким матеріальним і сімейним становищем, а також і небажанням
сплачувати аліменти на користь бувшої дружини після розлучення з нею і появи у
неї іншої сім"ї.

При такій
позиції ОСОБА_1 клопотав про обмеження дослідження доказів по справі його
допитом.

Тому, допитавши
підсудного, заслухавши потерпілу ОСОБА_4 щодо міри покарання та вивчивши
необхідні для постановления
вироку матеріали справи, а також впевнившись у правильності розуміння
підсудним суті обвинувачення і правових наслідків задоволення його клопотання
та в добровільності й істинності його зізнання, суд погодився з недоцільністю
дослідження всіх інших доказів щодо тих вищенаведених фактичних обставин
скоєного і його наслідків, які не оспорювались.

При цьому, суд
дійшов висновку про доведеність винності підсудного згідно з пред'явленим йому
обвинуваченням, виходячи з того, що він, знаючи про свої аліментні зобов'язання
і будучи працездатним, в період часу
після присудження аліментів неодноразово змінював місця роботи, не повідомляючи про це стягувачку та органи
державної виконавчої служби, не реагував на офіційні попередження останніх,
продовжував ухилятись від регулярної та повної сплати аліментів, а також лише
частково погасивши попередню заборгованість у незначній сумі та
самозабезпечуючись приховуваними доходами, тривалий час не проводив поточних
аліментних платежів і не вживав заходів до погашення наявної заборгованості,
навмисно обравши вказане в якості способів ухилення від аліментів.

Цим ОСОБА_1
вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 164
КК України, оскільки явно умисно ухилився від належної сплати встановлених
судовим рішенням коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини (аліментів),
що за вищенаведеними характером, змістом, способами, тривалістю та за наслідками є
кримінально-караним злісним ухиленням від сплати аліментів.

При обранні за
такої кваліфікації дій підсудного міри покарання, суд зважає на ступінь
невеликої тяжкості злочину і виходить з відсутності обтяжуючих та враховує ті
пом"якшуючі й інші конкретні обставини справи, що підсудний вважається
несудимим, визнав свою вину у злочині, сприяв цим його розкриттю.кається у
скоєному, негативно не характеризується,
а також думку потерпілої, яка не наполягала на реальній ізоляції
підсудного від суспільства.

За цих обставин
та виходячи з характеру санкції кваліфікуючого закону і доцільності сприяння
найшвидшому погашенню заборгованості та забезпечення регулярності поточної
сплати аліментів в подальшому, правильним вважається призначення підсудному
покарання у вигляді обмеження волі на певний строк зі звільненням його від
реального відбування такого кримінального покарання з випробуванням протягом
певного іспитового строку та під певні обов"язки.

Саме таке
покарання вважається співрозмірним скоєному, його наслідкам та особі винного і
необхідним для його виправлення та для попередження злочинного рецидиву.

За такого
характеру присуджуваного покаранння слід обрати підсудному відповідний
запобіжний захід до набрання вироком чинності.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати
винним у злочині, передбаченому ст. 164 ч. 1 КК України та призначити покарання -
два роки обмеження волі.

Застосувати до
засудженого ст. ст. 75, 76 КК України і звільнити його від
відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років
іспитового строку не вчинить нового злочину і повідомить орган
кримінально-виконавчої системи про зміну місць проживання чи роботи.

Обрати
засудженому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд.

Вирок може бути
оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 діб після його проголошення.