У х в а л а

Іменем України

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна
В.О.,

суддів

Кліменко
М.Р. і Філатова В.М.,

за участі прокурора Сухарєва О.М.,

розглянувши в судовому
засіданні в місті Києві 6 листопада 2007
року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора Кутюкової С.Л.,
яка брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та касаційними
скаргами потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на судові рішення щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10,

встановила:

вироком
Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11
серпня 2006 року

ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Ізобільного Нижньогірського району Автономної Республіки Крим,
мешканця міста Ялти Автономної Республіки Крим, раніше не судимого, -

та

ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця села Кожухово Бабушкінського району Вологодської
області (Російська Федерація), мешканця міста Ялти Автономної Республіки Крим,
раніше не судимого, -

кожного виправдано за
обвинуваченнями, передбаченими ст. ст. 189 ч. 4, 187 ч. 4, 28 ч. 3 і 365 ч. 2
КК України за недоведеністю їх винності у вчиненні злочинів, за ст. 365 ч. 2 КК
України - за відсутністю в їх діях складу злочину.

Ухвалою
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 7 листопада 2006 року вирок
щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишено без зміни.

Органами
досудового слідства ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачувалися у вчиненні таких
злочинів. ОСОБА_9 і ОСОБА_10, будучи працівниками органу внутрішніх справ і
обіймаючи посади міліціонерів полку міліції особливого призначення „Беркут” при
ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим, протягом січня - березня 2005 року разом з двома
іншими особами об'єдналися в організовану злочинну групу. 19 січня 2005 року
близько 19-ої години інша особа разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 прибули до
помешкання ОСОБА_3 - квартири
АДРЕСА_1, де, використовуючи службове становище й погрожуючи застосуванням насильства
щодо цього потерпілого та його близьких родичів, вимагали передачі у строк до
22 січня 2005 року 3 500 доларів США. При цьому ОСОБА_9 приставляв до голови
ОСОБА_3 засіб для стрільби гумовими кулями, а ОСОБА_10 погрожував вчинити
підпал дверей квартири, а також пошкодити майно
матері цього потерпілого ОСОБА_11
в будинку АДРЕСА_2.

Однак,
ОСОБА_3 висунутих йому вимог не виконав, оскільки не мав жодних зобов'язань
перед іншою особою. Тоді у
період з 1-ого до 7-ого січня 2005 року ОСОБА_9 і ОСОБА_10
разом з іншою особою двічі вчинили підпал вхідних дверей квартири, де мешкав
ОСОБА_3

Продовжуючи
свою діяльність, ОСОБА_9, ОСОБА_10 й інша особа у середині лютого 2005 року
близько 20-ої години знайшли ОСОБА_3 на вулиці Ялтинській в місті Сімферополі, де намагалися насильно
заштовхати до салону автомобіля, однак цьому їм перешкодили перехожі громадяни.
При цьому зазначені особи знову продовжували вимагати у ОСОБА_3 передачі грошей
і погрожували застосуванням насильства до цього потерпілого і його близьких
родичів, а також пошкодженням майна.

13
березня 2005 року близько 19-ої години ОСОБА_9 і ОСОБА_10 разом з двома іншими
особами прибули до будинку АДРЕСА_3. ОСОБА_9, ОСОБА_10 й інша особа покликали
ОСОБА_11 - матір ОСОБА_3, відрекомендувались працівниками міліції і стали
з'ясовувати про місце перебування її сина. ОСОБА_11 повідомила можливе місце
перебування її сина, на що зазначені особи стали погрожувати їй вбивством сина,
спричиненням тілесних ушкоджень іншому
синові та пошкодженням її майна,
й вимагали передачі грошей ОСОБА_3 Після того, як ОСОБА_11 зайшла до будинку,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інші особи стали кидати камінням по вікнах будинку,
зробили кілька пострілів із засобу для стрільби гумовими кулями, пошкодивши
вікна та стіни у будинку.

Того ж
дня близько 20-ої години ці ж особи прибули до будинку АДРЕСА_4, де перебував у
той час ОСОБА_3 ОСОБА_9 і ОСОБА_10, будучи представниками влади і являючись
посадовими особами та перевищуючи надані їм законом повноваження, разом з
іншими особами напали на ОСОБА_3, повалили на землю, застосували насильство,
небезпечне для життя та здоров'я потерпілого, й заволоділи його майном на суму
1 220 гривень. Унаслідок насильства з боку зазначених осіб ОСОБА_3 було
заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження. Дії ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за цим
епізодом органами досудового слідства було кваліфіковано за ст. ст. 189 ч. 4,
187 ч. 4, 28 ч. 3 і 365 ч. 2 КК України.

Однак, суд першої інстанції дійшов висновку про
необхідність виправдання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за недоведеністю їх участі у
вчиненні цих злочинів. Свій висновок він обґрунтував тим, що у справі наявні
докази, які підтверджують факт перебування підсудних на роботі у місті Ялті
Автономної Республіки Крим, що виключало можливість перебування їх у місті
Сімферополі. Також суд послався на
показання потерпілих і свідків, вважаючи їх непослідовними й
суперечливими. За висновком суду, у справі не зібрано переконливих доказів
винності ОСОБА_9 і ОСОБА_10 і всі можливості збору таких доказів вичерпано.
Виходячи з того, що усі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинувачених,
суд визнав за необхідне виправдати їх.

Також
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачувалися у тому, що, будучи працівниками органу
внутрішніх справ, 16 березня 2005 року близько 8-ої години на запрошення іншої
особи прибули на територію ТОВ СПМК-575, що розташовувалося по вулиці Бородіна,
18-а в місті Сімферополі. Близько 13-ої години того ж дня ОСОБА_9 побачив, як
по території зазначеного підприємства рухалася група людей - членів трудового
колективу, які направлялися для спілкування з новим директором. Він зупинив
працівників підприємства, відрекомендувався працівником міліції і вимагав
припинити рух територією підприємства. Потім, перевищуючи надані йому
повноваження, ОСОБА_9 став брутально лаятися на адресу зазначених робітників,
наводити пістолет, призначений для
стрільби гумовими кулями, на групу цих працівників, погрожував убивством і
зробив кілька прицільних пострілів. Унаслідок таких дій ОСОБА_9 ОСОБА_2 отримав
поранення ноги. Такі дії ОСОБА_9 припинив ОСОБА_7, який кинув у нього глушник
від автомобіля. Далі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 близько 13-ої години 30 хвилин,
перевищуючи надану їм владу та повноваження, стали наводити дула засобів для
стрільби гумовими кулями на працівників підприємства й вимагати їх лягти на
землю. Потім вони вчинили побиття працівників ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, а
ОСОБА_10 вистрілив у потерпілого ОСОБА_6, спричинивши йому поранення руки.

Близько
14-ої години ОСОБА_9 і ОСОБА_10 перемістилися
до приміщення адміністративної будівлі ТОВ СПМК-575, де знову стали
погрожувати працівникам цього підприємства пістолетами для відстрілу гумових
куль. При цьому ОСОБА_10 приставив такого пістолета до голови ОСОБА_1 і
погрожував вбивством, а також вистрілив у ОСОБА_7, спричинивши йому поранення голови.

Дії
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за даним епізодом кваліфікувалися за ст. 365 ч. 2 КК
України. Однак суд дійшов до висновку про відсутність у діях цих осіб складу
злочину. Своє рішення він обґрунтував тим, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 діяли у стані
необхідної оборони по захисту свого життя й здоров'я та життя і здоров'я іншої
особи - директора ТОВ СПМК-575. Також зазначив у своєму рішенні, що в даному
випадку ОСОБА_9 і ОСОБА_10 діяли не як посадові особи - працівники міліції, а
як приватні особи.

У
касаційному поданні прокурора порушується питання про скасування постановлених
у справі щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10
судових рішень з направленням її на новий судовий розгляд. Свою вимогу прокурор
обґрунтовує тим, що судом зроблений неправильний висновок про відсутність у діях
цих осіб складу злочину та недоведеність їх участі у вчиненні злочинів. У
справі зібрано переконливі докази, які
об'єктивно підтверджують винність ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні злочинів.
Зазначає прокурор також і про порушення судом кримінально-процесуального
законодавства України під час розгляду справи. Зокрема, всі ті доводи, на які
послався суд у виправдувальному вироку, він сам міг усунути при судовому
розгляді, однак він таких дій не виконав. Крім того, прокурор зазначає про те,
апеляційній суд у своїй ухвалі не спростовував усіх доводів наведених у
апеляційному поданні та апеляційних скаргах потерпілих.

У
касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_3 порушується питання про скасування
постановлених у справі судових рішень з направленням її на новий судовий
розгляд. Свою вимогу обґрунтовує тим, що у справі зібрано переконливі докази
винності ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні злочинів щодо нього. Він протягом
досудового слідства та судового розгляду давав послідовні показання, ці
показання могли різнитися лише в деталізації певних подій, що було викликано
його тяжким станом унаслідок побиття. Підстав обмовляти цих осіб у нього не
було, тому він не погоджується з висновком суду про неможливість покладення
його показань в основу обвинувального вироку. Також цей потерпілий не
погоджується з ухвалою апеляційного суду, зазначаючи, що у ній не спростовано
усіх наведених у його апеляційній скарзі доводів.

У
касаційних скаргах потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 також висловлюється незгода з постановленими щодо ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 судовими рішеннями та прохання про направлення справи на новий судовий
розгляд. Свою вимогу вони також обґрунтовують тим, що у справі зібрано
достатньо доказів, які свідчать про
винність ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні злочину. Суд, на їх думку, неправильно
піддав їх показання сумніву і не поклав в основу обвинувального вироку. Підстав
обмовляти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у них не було. Ці потерпілі також висловлюють
незгоду з ухвалою апеляційного суду, яка є неповною і не дає відповіді на усі
доводи апеляцій.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Сухарєва О.М., який підтримав
касаційне подання і вважав, що ухвала апеляційного суду має бути скасована з
направленням справи на новий апеляційний
розгляд, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи
касаційного подання та касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони
підлягають задоволенню частково.

Як
убачається із матеріалів кримінальної справи, на вирок Київського районного
суду міста Сімферополя від 11 серпня 2006 року потерпілими ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, а також прокурором було подано апеляції, в яких висловлювалася
незгода з рішенням суду про виправдання обвинувачених Вони посилалися, зокрема,
на те, що суд перекрутив обставини, які мали місце 16 березня 2005 року на
території ТОВ СПМК-575, безпідставно не взяв до уваги їх, потерпілих, показання
про злочинні дії ОСОБА_9 і ОСОБА_10, яких вони не знали і причин обмовляти у них
не було, не дав оцінки фактам заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень, в тому
числі й тих, що завдані пострілами із зброї. Потерпілі посилалися також на те,
що їх дії не були агресивними, ніяких палиць чи інших предметів вони при собі
не мали, а отже в даному випадку не було підстав для захисту. Не враховано, що
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 перебували на території ТОВ СПМК-575 з метою допомогти
ОСОБА_12 у захопленні підприємства.

Апеляційний
суд в ухвалі послався на ті ж докази, що й суд першої інстанції, вказав на
суперечність у показаннях потерпілих та
деяких свідків, однак, по суті не зазначив, у чому ж така суперечність полягає,
й фактично не спростував доводів потерпілих і прокурора, наведених в апеляціях.
Як убачається із змісту касаційних скарг та касаційного подання прокурора, вони
посилаються на ті ж доводи, що були ними наведені в апеляціях і які не
спростовані.

Отже,
колегія суддів вважає, що апеляційний суд
розглянув справу з порушенням ст. 377 КПК України, якою передбачено, що
у разі залишення апеляцій без задоволення апеляційний суд має в ухвалі навести
підстави, через які апеляції визнано необґрунтованими. Про це правильно
зазначено в касаційному поданні прокурора та касаційних скаргах потерпілих.
Наведене порушення є таким, що істотно вплинуло на правильність прийняття
рішення у справі в апеляційному порядку, що згідно зі ст. 398 КПК України є
підставою для скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи на
новий апеляційний розгляд.

Що
стосується доводів про те, що у справі є достатньо підстав для визнання ОСОБА_9
і ОСОБА_10 винуватими у вчиненні злочинів, то колегія суддів вважає, що ці
доводи мають бути перевірені при новому розгляді в апеляційному порядку.

Керуючись
ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

касаційне
подання прокурора Кутюкової С.Л., яка брала участь у розгляді справи в суді
першої інстанції, та касаційні скарги потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 7 листопада 2006 року щодо
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, а справу направити до того ж апеляційного суду
на новий судовий розгляд в апеляційному порядку в іншому складі суддів.

Судді:

Паневін В.О. Кліменко М.Р. Філатов В.М.

_________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України Паневін В.О.