Єдиний унікальний номер 201/5208/15-к
Номер провадження 1-кп/201/241/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньої освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням строком на один рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
23 січня 2015 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 потерпілої ОСОБА_6 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , помітив на поличці у шафі грошові кошти, які належали останній та визначив їх, як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_4 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих спонукань та особистої зацікавленості, знаходячись у вказаному місці у вказаний час, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, залишившись в квартирі потерпілої ОСОБА_6 на одинці, таємно, шляхом вільного доступу, викрав грошові кошти останньої, а саме:
· 100 доларів США, однією купюрою, що в еквіваленті за курсом НБУ України становить 1 579 гривень 21 копійку (тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять гривень двадцять одна копійка);
· 10 євро, однією купюрою, що в еквіваленті за курсом НБУ України становить 183 гривні 47 копійок (сто вісімдесят три гривні сорок сім копійок);
· 800 гривень, купюрами по 200 гривень в кількості 4 купюр.
Після чого ОСОБА_4 , разом із викраденим майном зник з місця вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 2 562 гривні 68 копійок.
Своїми умисними діями, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю і показав, що з січня 2015 року проживав із потерпілою ОСОБА_6 за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 . 23 січня 2015 року приблизно о 9 годині, потерпіла ОСОБА_7 поїхала на роботу, а він залишився в її квартирі. В той же час побачив на поличці у шафі грошові кошти у розмірі 100 доларів США, 10 євро та 800 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_6 та вирішив їх вкрасти. Після чого, забрав собі ці гроші та витратив на особисті потреби. В подальшому після того, як потерпіла звернулася до Жовтневого РВ із заявою, повернув їй гроші. При цьому, не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні розмір завданої шкоди, ні вину. В скоєному щиро розкаявся.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено останнім дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 судимий за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням на один рік, за місцем проживання характеризується із позитивної сторони, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Разом із цим, суд враховує, що позбавлення волі на певний строк є одним з найбільш суворого покарання, яке може бути застосоване лише тоді, коли у суду є переконання, що призначення більш м`якого покарання не буде впливати на виправлення та перевиховання обвинуваченого, а виходячи з проаналізованих даних про особу ОСОБА_8 у їх сукупності, у суду такого переконання не виникло, тому суд приходить до висновку, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного останнім кримінального правопорушення, його особи та обставин, що пом`якшують покарання, які приведені вище, про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у вигляді штрафу.
Разом із цим, судом встановлено, що обвинувачений був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням на один рік.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими с статті 72 цього кодексу. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року, а тому необхідно призначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Враховуючи, що за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_5 призначається покарання у вигляді штрафу, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України при призначенні їх за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає, тому вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року необхідно виконувати самостійно.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Судові втрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу за даним вироком та за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року у вигляді позбавлення волі строком на один рік, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року і даний вирок від 27 травня 2015 року виконувати самостійно.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1