АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/791/1445/2013
Головуючий в І інстанції
Категорія: ст. 187 ч.2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця «24» дня

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючої :Вороненко Т.В.

Суддів: Бугрименка В.Г., Черствої Є.О.

З участю прокурора :
Коломійця В.С.

адвоката - ОСОБА_1

засудженого -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Цюрупинського районного суду
Херсонської області від « 10» жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

засуджено за ст. 187 ч.1 КК України на 3
роки позбавлення волі у
кримінально-виконавчій установі
закритого типу.

Запобіжний захід - залишено - підписка
про невиїзд.

В строк відбування покарання зарахован
період знаходження під вартою з 14.05. по
27.11.2012 року.

Позов потерпілого ОСОБА_3 задоволено
частково, стягнуто з засудженого на
його користь 6912,29 грн. та на користь КП
«Цюрупинська центральна районна
лікарня» - 1016,73 грн., стягнуті також
судові витрати.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та
засуджено за те, що він в ніч на 12 липня
2010 року в с.Виноградове Цюрупинського
району Херсонської області,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, з метою заволодіння чужим
майном, вчинив розбійний напад на
ОСОБА_3, спричинивши йому середньої
тяжкості тілесні ушкодження та
заволодів майном потерпілого на суму
1190 грн.

В апеляції засуджений, не погоджуючись
з вироком, вказує, що він ґрунтується
лише на припущеннях, а не на
незаперечних доказах. Досудове і
судове слідство, на його думку,
проведено неповно, однобічно і не
об'єктивно, його вина у вчиненні
злочину не доведена, а суд не піддав
сумніву покази потерпілого і не оцінив
їх критично, в той час, як ОСОБА_3 давав
нечіткі покази і на час події вжив
значну кількість алкоголю, допитані
свідки не підтверджують факту вчинення
ним розбою, зазначає, що не доведено те,
що у потерпілого був мобільний телефон
та гроші, не встановлені місце та час
нападу, особи до яких міг потрапити
телефон, не знята інформація з каналів
зв'язку щодо дзвінків з цього телефону.
А в доповненнях до апеляції ОСОБА_2
зазначає, що дійсно на вулиці в обличчя
вдарив потерпілого, той втікав від
нього та впав з паркана, проте розбою не
вчиняв.

Просить вирок скасувати, а справу
направити на додаткове розслідування,
під час якого провести ряд слідчих та
оперативно-розшукових дій, а якщо не
погодиться суд з такими доводами,
просить вирок змінити та застосувати
покарання без позбавлення волі.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляції;
заслухавши засудженого та його
захисника, які підтримали подану
апеляцію, думку прокурора, що
заперечував проти задоволення
апеляції ОСОБА_2, а вирок просив
залишити без зміни, колегія суддів
вважає, що апеляція засудженого
підлягає задоволенню в частині
пом'якшення покарання ОСОБА_2 зі
слідуючих підстав.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
щодо винності ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, за який його засуджено,
відповідає фактичним обставинам
справи і підтверджується сукупністю
зібраних по справі та перевірених в
судовому засіданні доказів у
відповідності з вимогами КПК України.

Твердження апеляції засудженого про
неповноту, однобічність і
необ'єктивність досудового та судового
слідства не відповідає перевіреним
матеріалам справи, які свідчать про
додержання слідчим та судом вимог
ст.ст. 22, 323 КПК України 1960 року.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
розбійного нападу на ОСОБА_3
підтверджується послідовними показами
потерпілого на досудовому слідстві і в
судовому засіданні, де він стверджував,
що в ту ніч його побив ОСОБА_2, удари
наносив ногами по обличчю та, коли він
прикривався рукою, той бив по руці,
після чого він відчув сильний біль. А
ОСОБА_2 підняв його і обшукав кишені
джинсів, забрав гаманець з грошима,
мобільний телефон. Потім наніс ще два
удари по обличчю ногою, він впав, а той
зняв з нього взуття і знову вдарив, тоді
втратив свідомість. Його знайшов
ОСОБА_4 і відвів додому.

Такі свої покази потерпілий підтвердив
на очній ставці з ОСОБА_2 /т.1, а.с. 107-109/,
вказавши, що у нього було 150 грн., які той
забрав.

Суд обґрунтовано поклав покази ОСОБА_3
в основу вироку, оскільки вони
узгоджуються з іншими перевіреними по
справі доказами.

Так, під час відтворення обстановки і
обставин події ОСОБА_3 розповів
детально та показав в якому положенні
він знаходився, коли ОСОБА_2 наносив
удари ногою, куди саме і їх кількість.
Як і коли засуджений витяг у нього з
кишені гаманець, мобільний телефон,
зняв з ніг туфлі і кинув поруч, як він
зміг вдіти один туфель /т.1, а.с. 33-43/.

Відповідно висновку судово-медичної
експертизи ОСОБА_3 були спричинені
легкі та середньої тяжкості тілесні
ушкодження, які могли утворитися від
дії тупих предметів 12.07.2010р., а саме
косо-поздовжній перелом правої кисті,
струс головного мозку, синці та садна
обличчя, верхніх кінцівок. Утворення
цих тілесних ушкоджень при обставинах,
вказаних потерпілим не виключається
/т.1, а.с. 49-50/.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в суді
підтвердили, що неподалік фонтану
знайшли ОСОБА_3, який побитий лежав на
землі, і в цей час біля фонтану
знаходився ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_4 також в суді показав, що
на його запитання ОСОБА_3 відповів, що
його побив «ОСОБА_2» і це прізвисько
ОСОБА_2 Зі слів матері ОСОБА_3 знає, що в
того пропали гроші. Стверджував, що
потерпілий користувався мобільним
телефоном, на який він йому
неодноразово дзвонив.

Свідок ОСОБА_5 під час очної ставки з
ОСОБА_4 підтвердив покази потерпілого,
що, коли вони його знайшли, той був з
однією туфлею на нозі /т.1, а.с. 79/.

Тобто всі наведені докази свідчать про
достовірність показів потерпілого
ОСОБА_3, а тому у суду не було підстав
піддавати сумніву ці покази і
оцінювати їх критично, як це зазначено
в апеляції.

Доводи апеляції засудженого, що
потерпілий міг отримати тілесні
ушкодження при інших обставинах та
висуває версію, що той міг перелазити
через паркан і спричинити перелом, не
заслуговують на увагу, оскільки крім
показів потерпілого спростовується і
висновком експерта щодо кількості
тілесних ушкоджень, їх локалізації і
того, що ОСОБА_3 їх не міг отримати при
падінні з висоти власного росту.

Перевіреним по справі доказам суд дав
належну оцінку.

Дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за
ст. 187 ч.1 КК України.

Вивченням матеріалів справи не
встановлено таких порушень закону, які
б тягли скасування вироку і
направлення справи на додаткове
розслідування.

Що стосується прохання засудженого
пом'якшити покарання та не позбавляти
його волі, то на думку колегії, воно є
слушним з огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 вперше притягується до
кримінальної відповідальності, на
даний час працевлаштований, позитивно
характеризується за місцем проживання
та роботи, частково відшкодував
завдані потерпілому збитки, дані
обставини, на думку колегії, суттєво
знижують суспільну небезпеку особи
засудженого і дають підстави для
застосування ст. 75 КК України.

А тому вирок в частині призначеного
покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Херсонської області,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2
задовольнити частково, а вирок
Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 10 жовтня 2013
року відносно нього - змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_2 від відбування призначеного
судом першої інстанції покарання з
випробуванням, з іспитовим строком на 3
роки.

Відповідно ст. 76 КК України покласти на
ОСОБА_2 обов'язок не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання
без дозволу кримінально-виконавчої
установи і періодично з'являтися для
реєстрації до кримінально-виконавчої
інспекції.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді: три підписи

Згідно з оригіналом:

Суддя:
Т.В.Вороненко