СПРАВА № 11А-556/2007 Р. ГОЛОВУЮЧИЙ В 1 -Й ІНСТАНЦІЇ
СТ. 122 Ч. 1 КК УКРАЇНИ ЗВАНЧУК В.М.
ДОПОВІДАЧ: САЖИНОВ В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 р. травня
місяця „15" дня

Колегія
судців судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Червоненка
В.Я.

суддів: Шевцової
В.Г., Сажинова В.В.

за участю прокурора Мошковського
П.Г.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1, на вирок
Суворовського районного суду м. Херсона від 31 січня 2007 року, -

встановила:

Цим
вироком: ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий,

засуджений:

- за ст. 122 ч. 1 КК України до позбавлення
волі на 3 роки.

На
підставі ст. ст. 75, 76 КК України
звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в три роки, на нього покладені обов'язки: повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи;
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Постановлено
стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь:

· потерпілого
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків -262 грн. 35 коп. та в
рахунок відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.;

· КБ Суворовського району
м. Херсона за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 - 719 грн. 65 коп.;

- ХОПБ за проведення психіатричної
експертизи - 270 грн. 82 коп.

Вироком
суду ОСОБА_1 визнаний
винним і засуджений за злочин, вчинений
ним за таких обставин.

16
вересня 2006 року близько 10 год.
30 хв. ОСОБА_1 біля
нічного клубу „Его", розташованого по пр.
Ушакова, 50 в м.
Херсоні, під час сварки, яка переросла у бійку, що виникла на грунті раніше виниклих
неприязних стосунків, умисно заподіяв
потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В своїй
апеляції засуджений ОСОБА_1
посилається на те, що суд першої
інстанції не вірно встановив фактичні обставини справи та помилково прийшов до
висновку про його винність у вчиненні злочину,
оскільки ні на досудовому слідстві,
ні в судовому засіданні він себе винним в умисному заподіянні середньої
тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не визнавав, а тілесні ушкодження ОСОБА_2 міг заподіяти

собі сам в
результаті падіння на підлогу, або коли
він сам наносив удари руками по тілу ОСОБА_1,
а також в результаті самозахисту,
коли він вибивав у ОСОБА_2 каміння із рук.

Окрім
того, вважає, що суд не вірно розв'язав цивільний позов
ОСОБА_2 і крім відшкодування матеріальних збитків необгрунтовано стягнув з
нього на користь потерпілого 4000 гривень в рахунок відшкодування моральної
шкоди, хоча позов ним в цій частині не
пред'являвся.

Просить з цих
підстав вирок суду скасувати і закрити провадження по справі.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення та останнє
слово засудженого ОСОБА_1, який просив
вирок суду скасувати і закрити провадження по справі, думку прокурора, який просив залишити апеляцію засудженого без
задоволення, а вирок суду без
зміни, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляції, колегія судців вважає, що апеляція засудженого підлягає задоволенню
частково зі слідуючих підстав.

Засуджуючи
ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 1 КК України, суд
дійшов висновку про достатність доказів його винності у вчиненні даного
злочину, пославшись на його часткове
визнання вини в судовому засіданні,
показання потерпілого ОСОБА_2,
свідків ОСОБА_3
і ОСОБА_4, протокол огляду місця
події, висновки судово-медичних
експертиз підсудного ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2, протоколи відтворення обстановки та обставин
події за участі потерпілого і підсудного,
протокол ставки віч-на-віч між потерпілим та підсудним.

Колегія
суддів вважає, що орган досудового
слідства та суд допустили порушення вимог ст. 22 КПК України про всебічне, повне і об'єктивне дослідження обставин
справи.

Як на
досудовому слідстві, так і в судовому
засіданні ОСОБА_1 фактично
своєї вини у заподіянні умисного тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_2 не
визнавав, та послідовно
стверджував, що тілесне ушкодження
ОСОБА_2 міг отримати в результаті падіння на підлогу, в результаті нанесення ударів руками по
тулубу та голові самого ОСОБА_1, а також
в результаті самооборони ОСОБА_1, коли
той вибивав каміння із рук ОСОБА_2

Об'єктивно
зазначенні показання підсудного ні чим не спростованні та знаходять своє
підтвердження у показаннях свідка ОСОБА_4, яким орган досудового слідства та суд не дали належної
правової оцінки.

Окрім
того, показання ОСОБА_1 про характер та
механізм отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень в певній частині не суперечать
висновкам судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_2, яка не дає категоричної відповіді про
неможливість отримання потерпілим тілесного ушкодження в результаті
неоднократного падіння на поверхню та в результаті нанесення ним ударів об
тверду поверхню (щелепу, голову людини).

Протоколи
відтворення обстановки та обставин події за участі потерпілого та підсудного не
містять достатньої інформації про характер та механізм заподіяння тілесних
ушкоджень ОСОБА_2, оскільки саме
відтворення обстановки було проведено,
як у першому випадку без участі ОСОБА_1,
так і в другому випадку без участі ОСОБА_2 та судово-медичного
експерта, який би міг на місці
встановити механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Оскільки
вказанні недоліки досудового слідства неможливо усунути в судовому засіданні, тому справа підлягає направленню на додаткове
розслідування.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Суворовського районного суду м. Херсона від 31 січня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу направити на
додаткове розслідування прокурору Суворовського району м. Херсона.