У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Гриціва М.І.
та Федченка О.С.,

за участю прокурора

Сорокіної
О.А.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 22 квітня 2008 року кримінальну справу за касаційним
поданням заступника Генерального прокурора України Кудрявцева В.В. на судові
рішення щодо ОСОБА_1та ОСОБА_2.,

встановила:

вироком Любашівського районного суду Одеської області від 18 січня 2007
року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Карагандинської області (Республіка
Казахстан), мешканця села Ясеневе Друге Любашівського району Одеської області,
раніше судимого: 1) 21 вересня 1990 року за ст. ст. 82, 140 КК України до
позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 2) 26 липня 1993 року за ч. 1 ст.
183, ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; 3) 12 лютого
2001 року за ч. 1 ст. 229-6 КК України до штрафу в сумі 14 800 гривень, -

засуджено
за:

- ч.
5 ст. 27 і ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 2 ст. 309 КК
України до позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч. 3 ст. 186 КК
України до позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вимогами ст. 70 КК України визначено ОСОБА_1 остаточне покарання 5
років позбавлення волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та мешканця села Ясеневе Друге Любашівського району
Одеської області, раніше судимого 6 жовтня 1999 року за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст.
140 КК України до позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, звільненого 3
вересня 2003 року умовно-достроково на 5 місяців 21 день, -

засуджено
за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2. звільнено від призначеного покарання
з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено згідно з вимогами ст.
76 КК України обов'язок періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2007 року вирок
щодо ОСОБА_1та ОСОБА_2. залишено без зміни.

ОСОБА_1та ОСОБА_2. визнано судом винними і засуджено за те, що вони вночі
19 травня 2006 року за попередньою змовою між собою проникли до помешкання
ОСОБА_3. в селі Ясеневе Друге Любашівського району Одеської області, де із
застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров'я
потерпілої, відкрито заволоділи її майном на суму 877 гривень.

Також ОСОБА_1 4 жовтня 2005 року близько 17-ої години запропонував
ОСОБА_2вчинити крадіжку майна з будинку ОСОБА_4, а згодом сприяв вчиненню
зазначеного злочину шляхом перевірки наявності у будинку господарів та
реалізації частини майна, яким таємно заволодів ОСОБА_2 (його за вчинення цього
злочину було засуджено вироком від 12 травня 2006 року) 4 жовтня 2005 року близько 21-ої години 30
хвилин з будинку ОСОБА_4 в селі Гольма Балтського району Одеської області.

Крім того, в середині листопада 2005 року ОСОБА_1 на околиці села Ясеневе Друге зірвав по кілька рослин маку та
конопель, з яких виготовив та за місцем проживання зберігав особливо небезпечні
наркотичні засоби - 0, 78 грами ацетильованого опію та 7, 4 грами канабісу, які
було виявлено та вилучено працівниками міліції 28 листопада 2005 року. В кінці
листопада 2005 року він же у парку в селі Ясеневе Друге зірвав кілька рослин
маку, з якого виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - солому маку,
яку зберігав та перевозив у автомобілі.

У касаційному поданні прокурора порушується питання про скасування
постановлених у справі судових рішень з направленням її на новий судовий
розгляд. Свою вимогу він обґрунтовує тим, що судом неправильно було засуджено
ОСОБА_1та ОСОБА_2. за ч. 3 ст. 186 КК України. Органами досудового слідства їм
за цим епізодом пред'являлося обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки
вони вчинили напад із застосуванням насильства, що було небезпечним для життя
та здоров'я потерпілої і заволоділи її майном. Хоча під час нападу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заподіяли потерпілій легкі тілесні ушкодження, однак характер
застосованого до неї насильства свідчив про небезпеку для життя та здоров'я -
вони душили її шнуром від електричної праски.
Також судом неправильно було цим засудженим призначено покарання,
зокрема, ОСОБА_2 було засуджено 12 травня 2006 року, про цю судимість суду було
відомо, тому необхідно було визначати покарання із застосуванням ст. 71 КК
України. Також прокурор зазначає про те, що визначена цим засудженим міра
покарання є надмірно м'якою.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Сорокіну О.А.,
яка підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи, на вирок місцевого суду прокурором,
який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, було подано
апеляцію, в якій порушувалося питання про безпідставне перекваліфікування судом
першої інстанції дій засуджених з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК
України, оскільки застосоване до потерпілої насильство було небезпечним для її
життя і здоров'я. Апеляційний суд
Одеської області залишив апеляцію без задоволення, мотивуючи тим, що потерпілій
було заподіяно легкі тілесні ушкодження, які не потягли короткочасного розладу
здоров'я. За висновком апеляційного суду, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень
свідчить про те, що застосоване до
потерпілої насильство не було небезпечним для її життя та здоров'я.

Однак, апеляційним судом не спростовано доводів апеляції прокурора про те,
що під час насильства злочинці накидали на шию потерпілої зашморг із дроту від
електропраски та ниток, кілька разів
здавлювали шию, що може свідчити про небезпеку для її життя і здоров'я в момент
заподіяння.

Таким чином, під час розгляду справи в апеляційному порядку порушено вимоги
ч. 2 ст. 377 КПК України, якою передбачено, що у разі залишення апеляції без
задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які
апеляцію визнано необґрунтованою. Наведене порушення є таким, що істотно
вплинуло на правильність прийняття рішення у справі, що відповідно до вимог ст.
398 КПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду. Справа
підлягає направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого апеляційний
суд має розглянути її з дотриманням чинного законодавства та перевірити, чи є в
діях ОСОБА_1та ОСОБА_2. ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Що стосується доводів про те, що суд, засуджуючи ОСОБА_2, не визначив
покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, є необґрунтованими. Як убачається із вироку суду, що
оскаржується, ОСОБА_2 у 2006 році не
засуджувався. У матеріалах справи є вирок Балтського районного суду Одеської
області від 12 травня 2006 року (т.1 а. с.
210 - 211), на який посилається прокурор, але за цим вироком засуджено не
ОСОБА_2, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто іншу особу.

Виходячи з наведеного, касаційне подання прокурора має бути задоволено
частково.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання прокурора задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2007 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а
кримінальну справу щодо цих засуджених направити до того ж апеляційного суду на
новий розгляд в апеляційному порядку.

Судді:

Паневін В.О. Гриців М.І. Федченко О.С.

_________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України
Паневін В.О.