Дата документу Справа № 330/2606/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 330/2606/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/465/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.194 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження з апеляційною скаргою прокурора прокуратури Якимівського району Запорізької області на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Запорізької області, без громадянства, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч.2 ст.194 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком суду, 05.09.2014 року ОСОБА_7 , приблизно о 00 годині 15 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою з`ясування відносин з ОСОБА_8 , прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю власниці та уваги з боку сторонніх осіб, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, що виникла в ході сварки з ОСОБА_8 , зайшов у приміщення будинку, згорнув на ліжку постільну білизну, після чого усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, яке створювало загрозу життю та здоров`ю осіб, які мешкали в цьому будинку, передбачаючи суспільне небезпечні наслідки, хоч не бажав, а свідомо припускав настання загрози, не перевіривши в будинку знаходження людей, у тому числі і доньки ОСОБА_8 - неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою сірників, які знаходились в його кишені, запалив білизну. Після чого вийшов з приміщення будинку закрив за собою на замок вхідні двері та викинув ключ на територію подвір`я вказаного домоволодіння.

Тим самим ОСОБА_7 скоїв підпал будинку ОСОБА_8 , в результаті чого, створив загрозу життю та здоров`ю неповнолітній ОСОБА_10 , яка на той час відпочивала на ліжку у сусідній кімнаті будинку, та умисно знищів 2 дерев`яних ліжка, 2 подушки, покривало (плед), усього на загальну суму 1340 грн., заподіявши ОСОБА_8 майнову шкоду на вищевказану суму.

В апеляції прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 , кваліфікацію його дій та призначене покарання, вважає вирок суду незаконним та невідповідним вимогам кримінального процесуального законодавства. Просить вирок суду змінити в частині стягнення витрат на залучення експертів та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення хімічної експертизи нафтопродуктів, паливно-мастильних матеріалів у розмірі 368 грн. 94 коп. та витрати на проведення судової пожежно-технічної експертизи у розмірі 1223 грн.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляцію та наполягав на її задоволенні, обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілу ОСОБА_8 , які зазначене питання залишили на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 194 ч.2 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статей Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

При цьому суд у відповідності до ст. 66 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, матеріальний і сімейний стан, його щире каяття.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе з призначенням покарання, вказаному у вироку суду, що буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ним в подальшому нових кримінальних правопорушень.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Що стосується доводів прокурора стосовно витрат на залучення експерта, то вони безпідставні, оскільки суд першої інстанції розглядаючи питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на користь НДЕКЦ при УМВС України в Запорізькій області за проведення хімічної експертизи нафтопродуктів та судової пожежно - технічної експертизи, обгрунтовано зазначив, що відшкодуванню підлягає тільки розхідні матеріали, а даних про це в матеріалах справи не має. Стягненню не підлягає загальна сума витрат на проведення експертизи, яка включає і заробітну плату експерта, так як зазначене суперечить вимогам ст.122 КПК України, т.я. вказана експертиза проводилася в порядку службового завдання штатними експертами НДЕКЦ при УМВС України в Запорізькій області і проведення цієї експертизи входило в їх службовий обов`язок та проведення експертизи здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України, в зв`язку з чим, суд обгрунтованно вважав, що в задоволенні стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора прокуратури Якимівського району Запорізької області залишити без задоволення, а вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року відносно нього за ст. 194 ч.2 КК України залишити без змін.

Головуючий:

Судді: