Ухвала

іменем україни

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10.,
суддів:при секретарі ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК та ч. 1 ст. 263 КК,

за участю прокурора ОСОБА_13

адвокатів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 54 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням спеціального звання - капітан міліції, а також ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 54 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням спеціального звання - капітан міліції та за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням спеціального звання - капітан міліції.

Також цим вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінено. Пом'якшено покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, з позбавленням спеціального звання - капітан міліції, кожного.

Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 54 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, з позбавленням спеціального звання - капітан міліції. На підставі ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, з позбавленням спеціального звання - капітан міліції.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням на них обов'язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених внаслідок м'якості та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, оскільки при повторному розгляді справи поза увагою суду залишились тяжкість вчиненого злочину, його суспільна небезпечність, а також характеризуючи дані про особи засуджених. Також, вказує, що суд при звільненні засуджених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, послався на ті самі обставини, які дали підстави для застосування до них положень ст. 69 КК.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подали заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких вони, посилаючись на безпідставність доводів скарги, просили її залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у невстановлений слідством час, знаходячись у м. Києві у невстановленому слідством місці, з метою подальшого збуту та отримання фінансової вигоди для себе, за невстановлених обставин незаконно придбали порошкоподібну речовину масою 1,9649 г, яка містить 0,5224 г психотропної речовини амфетамін (метилфенетиламін), яку до 3 год. 15 хв. 28 лютого 2013 року незаконно зберігали при собі з метою збуту.

28 лютого 2013 року близько 3 год. 15 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перебуваючи у під'їзді № 7 будинку АДРЕСА_1 у м. Києві, за попередньою змовою групою осіб, незаконно збули вказану психотропну речовину - амфетамін (метилфенетиламін) загальною масою 0,5224 г за 500 грн ОСОБА_9, який діяв у рамках оперативної закупівлі.

Також у невстановлений слідством час ОСОБА_6, перебуваючи на одній із вулиць Оболонського р-ну м. Києва, знайшов один набій калібру 9 мм, який є пістолетний патроном та 20 набоїв калібру 5,6 мм, які є спортивно-мисливськими патронами, що належать до боєприпасів, які умисно придбав (привласнив) та переніс до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, де незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу до 28 лютого 2013 року, коли їх було вилучено під час обшуку працівниками правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку касаційної скарги, який ухвалу просив скасувати, а кримінальне провадження направити на новий апеляційний розгляд, пояснення засуджених та їх адвокатів, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Дії засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК, а ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про те, що суд порушив вимоги ч. 2 ст. 439 КПК та не виконав вказівок суду касаційної інстанції, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2014 року попередня ухвала апеляційного суду у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була скасована у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м'якість призначеного покарання.

Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості і підвищеної суспільної небезпеки вчиненого злочину, характеру і способу його скоєння, а також тієї обставини, що засуджені притягувались до дисциплінарної відповідальності. Крім того, не мотивованим було рішення про можливість виправлення засуджених без реального відбування покарання.

Також, касаційний суд указав, що під час нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції необхідно перевірити зібрані у справі докази, дати їм і висновкам суду першої інстанції належну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення. У разі, якщо судом не буде встановлено інших обставин, які впливають на призначення покарання, то застосування положень статей 69, 75 КК слід вважати м'яким.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Під час перевірки матеріалів справи було встановлено, що при новому апеляційному розгляді кримінального провадження наведені вказівки суду касаційної інстанції було виконано у повному обсязі. Рішення суду апеляційної інстанцій було прийнято згідно з вимогами процесуального та кримінального законів, на підставі ретельного аналізу й оцінки доказів у кримінальному провадженні та висновків суду першої інстанції щодо виду і розміру покарання.

Так, при перевірці призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що виходячи з загальних засад призначення покарання, передбачених статтями 50, 65 КК, покарання призначене засудженим вироком суду першої інстанції за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд послався на щире каяття ОСОБА_5 та ОСОБА_6, їх сприяння розкриттю злочину, молодий вік, відсутність судимостей та адміністративних стягнень, їх поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи. Крім того, суд зазначив, що засуджені характеризуються виключно позитивно, неодноразово відзначались за сумлінну службу в органах внутрішніх справ, мають численні подяки, нагородження та відзнаки, а також наявність на утриманні у ОСОБА_5 малолітньої доньки і те, що до складу сім'ї ОСОБА_6 входять батьки пенсіонери, які є інвалідами 2 і 3 групи з якими він спільно проживає, щодо батька ОСОБА_5, то він є інвалідом 2 групи - учасником ліквідації аварії на ЧАЕС.

До того ж, засуджені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 наразі критично оцінюють свою протиправну поведінку, що також дало суду підстави пересвідчитись в усвідомленні ними суспільної небезпеки скоєного, характеру і ступеню тяжкості вчиненого ними діяння.

Між тим, апеляційний суд звернув увагу і на те, що дисциплінарні стягнення, які мали місце за період служби засуджених в органах внутрішніх справ, через певний термін часу були зняті.

Отже, на підставі наведеного та виходячи з категорії тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом'якшують покарання засуджених та характеризують їх особи, а також з урахуванням незначного розміру реалізованої ними психотропної речовини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 положень ст. 69 КК, з чим погоджується і касаційний суд.

Що стосується застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, то в даному конкретному випадку, апеляційний суд виходив із тих змін, які відбулися за період у житті засуджених з моменту вчинення ними злочину, зокрема ОСОБА_6 створив сім'ю, його матір захворіла на тяжку хворобу, стан здоров'я ОСОБА_5 значно погіршився і йому була встановлена 3 група інвалідності, а також кожен з них працює і з місця роботи має позитивну характеристику. З огляду на наведене та з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що засуджені стали на шлях виправлення і вважати їх суспільно небезпечними підстав немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд в достатній мірі врахував вказівки суду касаційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження, і його рішення повністю відповідає принципу розумності та справедливості, є законним і належним чином умотивованим.

Крім того, як убачається із документів наданих стороною захисту, на даний час засуджений ОСОБА_5 допомагає родині брата, який загинув в зоні АТО.

Отже, ураховуючи усі ці обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим та достатнім, а тому підстави для скасування судового рішення внаслідок м'якості призначеного покарання, як про це ставить питання у касаційній скарзі прокурор, відсутні.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які б потягнули зміну чи скасування ухвали апеляційної інстанції.

З уваги на таке, ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, а відтак касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12