АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
за участю прокурора ОСОБА_4 ;
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;
потерпілої ОСОБА_9 ;
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь при розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, повернуто прокурору м. Києва для організації проведення додаткового розслідування.
Органами досудового слідства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні ряду умисних злочинів за таких обставин.
Так, ОСОБА_10 , являючись засновником та директором ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга», вирішив позичити грошові кошти у ОСОБА_13 , з яким підтримував дружні відносини. В свою чергу останній, відповідно до попередньої домовленості, перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга» грошові кошти в сумі 1 490 119 грн. 72 коп.
Не отримавши від ОСОБА_10 повернення частини боргу, ОСОБА_13 став висловлювати на його адресу погрози.
ОСОБА_10 , не маючи фінансової спроможності повернути ОСОБА_13 вказану грошову суму боргу, звернувся до ОСОБА_11 з проханням повернення встановленої суми боргу, який останній мав перед ОСОБА_10 , з метою в подальшому повернути борг ОСОБА_13 .
В свою чергу ОСОБА_11 , маючи боргові зобов`язання перед ОСОБА_10 та не маючи фінансової спроможності сплатити борг, запропонував останньому вчинити умисне вбивство ОСОБА_13 .
Отримавши згоду від ОСОБА_10 , ОСОБА_11 розробив план та детальну схему вбивства ОСОБА_13 із застосуванням вогнепальної зброї з подальшим спаленням тіла останнього.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 залучив до вчинення злочину, як виконавця, свого водія ОСОБА_12 , якому довів до відома свій план та отримав від останнього згоду.
Відповідно до розробленого плану, ОСОБА_11 повинен був обрати місце вчинення вбивства ОСОБА_13 та під будь-яким приводом вмовити його поїхати на це місце. Роль ОСОБА_10 зводилась до надання грошових коштів для придбання знаряддя вчинення злочину, а ОСОБА_12 у придбанні знаряддя вчинення злочину та умисному вбивстві ОСОБА_13 .
Місцем вбивства ОСОБА_13 . ОСОБА_11 обрав лісопосадку, розташовану неподалік від с. Демівщина Кагарлицького району Київської області.
ОСОБА_10 , згідно попередньої домовленості, передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становили 76 100 грн., для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів, а також для придбання засобів мобільного зв`язку для полегшення вчинення злочину та конспірації. Грошові кошти у сумі 3 000 доларів, у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 для придбання ним вогнепальної зброї.
10 червня 2009 року, ОСОБА_12 , діючи відповідно до розробленого плану та відведеної йому ролі, у невстановлений слідством час прибув в Тернопільську область, де у невстановленому досудовим слідством місці та у невстановленої досудовим слідством особи незаконно придбав два пістолети «ТТ» та набої до них у кількості 16 шт., а також обріз короткоствольної гладкоствольної зброї.
Діючи далі, відповідно до розробленого плану, приблизно наприкінці червня 2009 року обвинувачені, у невстановленому досудовим слідством супермаркеті придбали лопату, каністру, вугілля та плівку з метою приховання вбивства.
02 липня 2009 року, приблизно о 10 год. ОСОБА_11 зустрівся біля будинку № 16 по пр-ту Бажана в м. Києві з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , яким передав заздалегідь придбані для використання в день вбивства мобільні телефони із стартовими пакетами.
Цього ж дня, приблизно об 11 год. 20 хв., ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_13 на мобільний телефон та призначив зустріч на перехресті вул. Шовковичної та Грушевського в м. Києві, на що ОСОБА_13 погодився. Зустрівшись з останнім о 12 год. 17 хв., ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_10 переховується в с. Демівщина Караглицького району Київської області та запропонував проїхати до вказаного села з метою повернення боргу, на що ОСОБА_13 погодився.
У подальшому, за вказівкою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишив ОСОБА_10 біля кафе «Оболонь», яке розташоване неподалік посту ДАІ м. Кагарлик, а сам на автомобілі приїхав до обумовленого місця вчинення вбивства та став чекати приїзду ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . Коли останні приїхали на місце, ОСОБА_12 сів до них в автомобіль. Дотримуючись розробленого плану, ОСОБА_11 , під час конфлікту з ОСОБА_13 , дав умовний сигнал ОСОБА_12 , щоб той вчинив вбивство.
Після того, як ОСОБА_12 здійснив вбивство ОСОБА_13 , з метою реалізації свого злочинного плану щодо приховування вбивства та слідів злочину, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 поклали тіло потерпілого в багажне відділення. Після цього ОСОБА_11 зібрав стріляні гільзи.
З метою приховання вчиненого злочину, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поїхали до кафе "Оболонь" м. Кагарлик де забрали ОСОБА_10 , якому повідомили, що вони вбили ОСОБА_13 . Потім, обвинувачені направляючись в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зупинилися біля невстановленої досудовим слідством річки, в яку викинули два пістолети "ТТ", гільзи від стріляних набоїв та мобільні телефони із СІМ-картками мобільного оператора "Український мобільний зв`язок", які використовували лише в день вбивства ОСОБА_13 .
Після цього, обвинувачені заїхали в с. Триліси Олександрійського району Кіровоградської області, де в лісосмузі, за допомогою заздалегідь придбаної для приховання злочину лопати, викопали яму в яку поклали тіло ОСОБА_13 та за допомогою заздалегідь придбаного для знищення тіла вугілля та бензину підпалили тіло потерпілого. Останки тіла обвинувачені засипали землею.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на приховування вбивства ОСОБА_13 , обвинувачені, неподалік м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в напрямку м. Кіровограда спалили речі потерпілого.
В той же день, обвинувачені сховали в гаражі в м. Кривому Розі автомобіль останнього.
Крім того, ОСОБА_10 в невстановленому досудовим слідством місці та в невстановлений досудовим слідством час, згідно попередньої домовленості, передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 76 100 грн. для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів для вчинення вбивства ОСОБА_13 . В свою чергу ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 3 000 грн., що згідно курсу НБУ становило 22 830 грн., для придбання вогнепальної зброї.
10 червня 2009 року ОСОБА_12 у Тернопільській області у невстановленої досудовим слідством особи придбав 2-ва пістолети "ТТ" та набої до них у кількості 16 шт., а також обріз короткоствольної гладкоствольної зброї та два набої до нього.
02 липня 2009 року, згідно розробленого плану направленого на вбивство ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 використали вказані пістолети для вбивства потерпілого, після чого ОСОБА_11 став зберігати їх при собі та в цей же день, по дорозі до м. Кривий Ріг, викинув у річку.
Крім того, продовжуючи свою злочину діяльність, 02 липня 2009 року, обвинувачені, знаходячись неподалік с. Демівщина Кагарлицького району Київської області, незаконо заволоділи автомобілем "Тойота Камрі 3.5", д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 160 000.
Повертаючи справу на додаткове розслідування, суд першої інстанції послався на наступні неправильність і неповноту досудового слідства:
- не конкретність пред`явленого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 обвинувачення;
- порушення права ОСОБА_10 на захист, який неодноразово допитувався без захисника;
- не вжито всіх заходів для встановлення наявності боргових зобов`язань між ПП «Ковчег ХХІ» та ТОВ «Компанія «Бізнес-Ліга»;
- не вжито всіх необхідних заходів для встановлення грошових чи будь-яких зобов`язань ОСОБА_11 перед ОСОБА_10 та факту передачі ОСОБА_10 . ОСОБА_11 10 000 доларів США для придбання зброї;
- не здійснено заходів для з`ясування обставин придбання обвинуваченими лопати, каністри вугілля та плівки, не вилучено відеозапису із камер спостереження, не встановлено конкретного супермаркету, не встановлено і не допитано свідків;
- не встановлено заправки на якій обвинувачені придбали бензин у раніше куплену каністру, не вилучено відеозапису із камер спостереження, не встановлено і не допитано свідків;
- не проведено необхідного та повного комплексу слідчо-оперативних заходів для встановлення особи, у якої ОСОБА_12 придбав пістолет «ТТ» та набої до нього, а також обрізної мисливської зброї і надоїв до неї, не встановлено автомобільну мийку в м. Кривому Розі, на якій обвинувачені мили автомобіль після вбивства, не встановлено і не допитано свідків;
- не вжито заходів для встановлення місця знаходження пістолета «ТТ», з яких, згідно пред`явленого обвинувачення, були здійсненні постріли у ОСОБА_13 та не вжито заходів для встановлення місця знаходження автомобіля «Тойота Камрі», належного останньому;
- детально не перевірено та не проаналізовано досудовим слідством фінансову та іншу діяльність ОСОБА_13 з його партнерами;
- не перевірено причетність ОСОБА_15 до вчинення злочину, який згідно договорів від 23.04. та 5.05.2009 року позичив у ОСОБА_13 395 000 доларів США та був з загиблим співвласником заводу;
- не вжито вичерпних заходів для встановлення та допиту незацікавлених осіб, які могли б підтвердити чи спростувати алібі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;
- не вжито заходів для встановлення місця розташування магазину в м. Сміла, в якому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 придбали мобільні телефони та сім-карти, не встановлено і не допитано свідків;
- не встановлено особу на ім`я ОСОБА_16 , який 02.07.2009 року їхав разом із ОСОБА_13 на автомобілі останнього, а також не вжито достатніх оперативно-слідчих дій для встановлення та допиту ОСОБА_17 , яка зі слів потерпілої була юристом ОСОБА_15 ;
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час досудового слідства були допущені такі порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить ухвалу суду скасувати, а кримінальну справу відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що прийняте судом рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки всі вказані в ухвалі недоліки досудового слідства можуть бути усунуті в ході судового розгляду справи по суті шляхом допиту обвинувачених, потерпілої, свідків, експертів, витребування документів, а також надання судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року.
Що стосується порушення права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, то прокурор зазначає, що дане питання вже перевірялося колегією суддів Апеляційного суду м. Києва та в ухвалі від 07 червня 2012 року детально обґрунтовано, що в даному випадку це не є підставою для повернення справи на додаткове розслідування.
В апеляції потерпіла ОСОБА_9 просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити матеріали кримінальної справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. Свої вимоги потерпіла обґрунтовує тим, що відповідно до вимог ст. 245 КПК України, суд розглядає кримінальну справу тільки відносно обвинувачених і тільки за тим обвинуваченням, за яким їх передано суду. Проте, на думку апелянта, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався та безпідставно прийняв рішення про направлення справи на додаткове розслідування. Причини, з яких суд першої інстанції направив справу на додаткове розслідування, потерпіла вважає безпідставними, а наявні в матеріалах кримінальної справи докази достатніми для доведення вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
В апеляції захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 також просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до Дарницького районного суду м. Києва для продовження розгляду по суті.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що повернення справи на додаткове розслідування є не що іншим як затягуванням розгляду справи, оскільки ті недоліки досудового слідства, які вказано судом першої інстанції можливо усунути в ході судового розгляду справи про що зазначено і в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2012 року. Таким чином, захисник вважає, що наявні в матеріалах кримінальної справи докази є достатніми для винесення законного і справедливого рішення по суті. Крім того адвокат ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі, просить змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на підписку про невиїзд, а саму справу направити на судовий розгляд у тому ж складі суду .

Зазначену позицію апелянтів в частині скасування ухвали суду першої інстанції та направлення матеріалів кримінальної справи на судовий розгляд до суду першої інстанції повністю підтримали обвинуваченні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні вимоги та заперечували проти задоволення апеляції захисника ОСОБА_5 , самого захисника ОСОБА_5 який також наполягав на задоволенні його апеляції, захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_18 які заперечували проти апеляційних вимог потерпілої та прокурора та підтримали апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 яка заперечувала проти апеляцій прокурора, потерпілої та захисника ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 які підтримали позицію апелянтів про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення матеріалів кримінальної справи на судовий розгляд до суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція адвоката ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а апеляції потерпілої ОСОБА_19 та прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Не зважаючи на те, що справа була призначена до розгляду після вступу в законну силу нового Кримінального процесуального кодексу України, проте, відповідно до розділу ХI «Перехідні положення» КПК 2012 року, дана справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року.
Відповідно до ст. 281 КПК України 1960 року, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, правильно кваліфікувати дії винних осіб при постановленім вироку (чи доведеності вини), якщо цим не погіршується їх становище, може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим, зокрема, якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, виклику і допиту нових свідків, проведення експертиз, давання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України 1960 року, вчинення інших процесуальних дій.
Проте, судом першої інстанції не було дотримано цих вимог кримінально-процесуального закону й безпідставно зроблено висновок про неможливість розглянути справу по суті без повернення її на додаткове розслідування.
Як зазначено в постанові суду, однією з підстав для повернення справи на додаткове розслідування є істотне порушення кримінально-процесуального закону, а саме: неконкретність пред`явленого ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачення, що, на думку суду першої інстанції, порушує їх право на захист.
Зокрема, неконкретність обвинувачення, на думку суду, полягає в тому, що ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, проте, він безпосередньо не виконував об`єктивну сторону злочину та саме, ким саме це було здійснено, незаконне придбання вогнепальної зброї. Всім обвинуваченим в провину поставлено вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, але не зазначено де саме був захоплений транспортний засіб, хто і як ним керував, та не встановлено місце знаходження самого транспортного засобу. Також ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення за ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (т. 10 а.с. 211-215), а в обвинувальному висновку за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (т. 11 а.с. 301), тобто, фактично ОСОБА_10 не пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Неконкретним є й обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки умисне вбивство визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, згідно п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, якщо у позбавленні життя потерпілого брали участь за попередньою домовленістю як співвиконавці дві і більше особи, які заздалегідь домовились про його спільне вчинення, а орган досудового слідства в той же час кваліфікував дії підсудних і за певними частинами ст. 27 КК України, як співучасників злочину.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у пред`явленому ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинуваченні слідчі органи зазначили конкретні злочини, у скоєнні яких вони обвинувачуються, статті кримінального закону, якими передбачені ці злочини, з викладенням обставин їх вчинення, наскільки вони відомі слідчому і таке формулювання не суперечить ст. 132 КПК України 1960 року.
Посилання у постанові на неконкретність пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, з огляду на те, що він безпосередньо не виконував об`єктивної сторони даного злочину, не є підставою для направілення справи на додаткове ролзслідування, оскільки суд першої інстанції не позбавлений права правильно кваліфікувати дії винних осіб при постановлені вироку, за умови доведеності провини та якщо цим не буде погіршуватись їх становище.
Колегія суддів вважає, що зазначена в обвинувальному висновку кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (т. 11 а.с. 301), при тому, що при пред`явленні обвинувачення його дії кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (т. 10 а.с. 211-215), на думку колегії суддів, є опискою, оскільки зміст обвинувачення, викладеного і в постанові про притягнення як обвинуваченого, так і в обвинувальному висновку, є ідентичним, і саме від цього обвинувачення ОСОБА_10 захищався як протягом досудового, так і судового слідства.
Зазначене в постанові суду першої інстанції щодо неконкретності обвинувачення ОСОБА_10 за ч. З ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 за ч. З ст. 27, п.п. 6, 12ч.2 ст. 115 КК України та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (враховуючи, що органом досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 2 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України не пред`являлось), яка полягає в тому, що згідно п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство вчиняється співвиконавцями, а орган досудового слідства в той же час кваліфікував дії підсудних, як співучасників злочину, також не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування, оскільки, згідно ст. 277 КПК України 1960 року, прокурор під час судового розгляду до закінчення судового слідства вправі змінити особі обвинувачення, а суд відповідно до ст. 53 КПК України 1960 року зобов`язаний забезпечити йому можливість здійснення цього процесуального права.
У протилежному випадку, якщо прокурор не скористався правом змінити обвинувачення, суд повинен розглянути справу за первісним обвинуваченням, що випливає з вимог ст. 277 КПК України 1960 року.
Також, як вбачається з постанови попереднього розгляду справи від 08.11.2010 року, за результатами його проведення, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність суттєвих порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали судовому розгляду справи, відповідність обвинувального висновку вимогам КПК України 1960 року, та призначив справу до судового розгляду (т. 12 а.с. 58).
На думку колегії суддів, посилання суду в постанові про неконкретність пред`явленого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення та у зв`язку з цим істотне порушення слідчими органами вимог кримінально-процесуального закону, як підставу для направлення справи на додаткове розслідування, є необгрунтованими.
На зазначені обставини було звернуто увагу суду першої інстанції і в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 7 червня 2012 року при розгляді апеляційних скарг на постанову Дарницького районного суду від 7 лютого 2012 року про повернення цієї ж справи на додаткове розслідування.
З постанови суду першої інстанції також вбачається, що, повертаючи справу на додаткове розслідування з мотивів неправильності та неповноти досудового слідства, судом фактично поставлено під сумнів допустимість певних доказів по справі (зокрема, визнавальних показань ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , даних на досудовому слідстві, явок з повинною ОСОБА_20 , а також відомостей, викладених у протоколах відтворення обстановки та обставин події з участю підсудних). При цьому, судом дана оцінка показанням підсудних та визнановстановленими факт застосування до них недозволених методів з боку працівників міліції, факт катування ОСОБА_10 , факт передачі ОСОБА_11 слідчим ОСОБА_21 на певному накопичувачі інформації матеріалів кримінальної справи, що є неприпустимим. Суд не був позбавлений можливості перевірити їх під час судового слідства без направлення справи на додаткове розслідування, та, в залежності від отриманих результатів, у разі визнання недопустимими наявних у справі доказів, прийняти по справі остаточне рішення і постановити, згідно ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року, виправдувальний вирок.
Також, суд у своїй постанові констатував і факт порушення права ОСОБА_10 на захист, що, зокрема, полягало в тому, що при відтворенні обстановки та обставин події за його участю, на думку місцевого суду, інтереси правосуддя вимагали юридичного представництва ОСОБА_10 .
Проте, вказані обставини не є підставою для повернення справи на додаткове розслідування, оскільки при цьому суд не зазначив, у якій спосіб, в разі підтвердження цих обставин, орган досудового слідства під час додаткового розслідування може усунути дане порушення, а, крім того, суд не позбавлений можливості, за належного підтвердження цих обставин, дати їм оцінку в сукупності з іншими, здобутими по справі, доказами.
Крім того, як вбачається із справи, питання, які, з точки зору суду, підлягають вирішенню органами досудового слідства, можуть бути з`ясовані в судовому засіданні з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, у тому числі шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, експертів, виклику додаткових свідків, витребування необхідних документів, призначення необхідних експертиз, надання судових доручень слідчим органам в порядку ст. 315-1 КПК України1960 року.
Натомість, вказуючи про необхідність збирання додаткових доказів, суд не зазначив причини, які перешкоджали йому на підставі ст.ст. 66, 315-1 КПК України 1960 року, отримати такі докази.
Перевірити показання ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_20 , суд не позбавлений можливості під час судового розгляду справи, шляхом більш ретельного допиту свідків (працівників міліції), дослідження доказів, проведення експертиз та надання судових доручень слідчим органам в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року.
На думку колегії суддів, не позбавлений суд першої інстанції можливості з`ясувати з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону в судовому засіданні й інші питання, викладені в постанові як такі, що підлягають вирішенню органами досудового слідства (встановлення місця знаходження автомобіля Тойоту Камрі 3.5, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_13 ; обставин здійснення ним бізнес-діяльності та його бізнес-партнерів, тощо), шляхом більш ретельного допиту підсудних, потерпілої, свідків, експертів, виклику додаткових свідків, витребування необхідних документів, призначення необхідних експертиз, надання судових доручень слідчим органам в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року.

Крім того, не позбавлений суд можливості з`ясувати з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, в судовому засіданні й інші питання, викладені в постанові як такі, що підлягають вирішенню органами досудового слідства (встановлення місця знаходження автомобіля Тоуота Сашгу 3.5, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_13 ; обставин здійснення ним бізнес-діяльності та його бізнес-партнерів, тощо), шляхом більш ретельного допиту підсудних, потерпілої, свідків, експертів, виклику додаткових свідків, витребування необхідних документів, призначення необхідних експертиз, надання судових доручень слідчим органам в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у постанові районного суду таких недоліків досудового слідства, які неможливо усунути в ході судового розгляду на даний час, зазначено не було, майже всі вказівки суду стосуються необхідності перевірки даних, встановлених під час судового слідства, або надання оцінки відповідним доказам.
Крім зазначеного, колегія суддів вважає, що у постанові районного суду таких недоліків досудового слідства, які неможливо усунути в ході судового розгляду на даний час, зазначено не було, майже всі вказівки суду стосуються необхідності перевірки даних, встановлених під час судового слідства, або надання оцінки відповідним доказам. Що ж стосується деяких розшукових дій на які послався суд першої інстанції, то ці дії можуть бути виконані за дорученням суду.
З урахуванням вищевикладеного постанова районного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого в залежності від отриманих даних необхідно дати належну оцінку всім установленим під час досудового та судового слідства доказам на предмет їх достатності і допустимості та прийняти рішення щодо доведеності провини обвинувачених в інкримінованих їм злочинах, а у разі відсутності належних доказів, які підтверджували б обвинувачення, при вичерпанні всіх можливостей для одержання додаткових доказів, прийняти остаточне рішення та постановити згідно ч.4 ст.327 КПК України виправдувальний вирок.
Крім того, оскільки суд першої інстанції фактично вдався до оцінки доказів, що містяться у справі, визнавши, що досудове слідство в частині доведеності обвинувачення проведено поверхнево, не об`єктивно та без урахування всіх обставин по справі, колегія суддів приходить до висновку про необхідність розгляду даної справи в іншому складі суду, а тому клопотання захисника ОСОБА_5 в частині повернення справи на розгляд судом першої інстанції з тієї ж стадії, задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що суду апеляційної інстанції не надано нових даних які б усували ризики, що слугували для обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 , про що просить захисник ОСОБА_5 , з тримання під вартою на підписку про невиїзд, на даний час не має, з огляду на конкретні обставини справи, а також те, що він обвинувачуються у вчиненні злочину, за який передбачено досить суворе покарання.
Разом з тим , враховуючи черезмірну тривалість попереднього та судового слідства, що тривалий час продовжувалося з причин які не залежали від обвинувачених, приймаючи до уваги, що збір доказів по справі в своїй більшості завершений, суд першої інстанції переходячи до судового слідства у новому складі суду, при наявності нових підстав, що могли б усунути наявні ризики, враховуючи обсяг предявленого обвинувачення відносно кожного окремо, міг би розглянути питання про необхідність збереження обвинуваченим до прийняття остаточного рішення, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції потерпілої ОСОБА_19 та прокурора підлягають задоволенню, а апеляція захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України та Розділом ХI «Перехідні положення» КПК України 2012 року колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляцію захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, якою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, повернуто прокурору м. Києва для організації проведення додаткового розслідування, скасувати,
Кримінальну справу направити до Дарницького районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у виді тримання під вартою залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2