Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/230/15-к
Провадження по справі № 1-кп/281/25/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 рокусмт. Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Лугини Житомирської області кримінальне провадження № 0000052 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Лугини Лугинського району Житомирської області, громадянки України, освіта середня спеціальна, працює на посаді медсестри в дитячому відділенні Лугинської центральної районної лікарні, розлучена, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України,
в с т а н о в и в :
Наказом по Лугинській центральній районній лікарні від 08.02.1995 №21 ОСОБА_4 призначено на посаду медичної сестри дитячого відділення Лугинської центральної районної лікарні. Згідно п.4 посадової інструкції, затвердженої головним лікарем Лугинської ЦРЛ 04.03.2008 року, в обов`язки ОСОБА_4 входило запезпечення догляду за хворими, їх обстеження та лікування згідно призначень лікаря, в тому числі робити ін`єкції наркотичних та психотропних лікарських засобів хворим дітям.

28.09.2010 року ОСОБА_4 знаходячись в приміщенні дитячого відділення Лугинської ЦРЛ в смт. Лугини по вул. Червона Гірка, 23 згідно призначення лікаря ввела хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на лікуванні у даному відділенні у період з 21.09.2010 по 04.10.2010 року (медична картка стаціонарного хворого №2294), ін`єкцію лікарського засобу "Сибазон" 0,5% в кількості 1,5 мл., який містить психотронну речовину діазепам, обіг якої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. №770 "Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів" обмежено, використавши при цьому стандартну ампулу даного медпрепарату ємністю 2 мл., після чого, грубо порушуючи встановлені правила зберігання та обліку психотропних речовин, а саме п.10, п.14 Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2009 № 589, згідно яких знищення невикористаних решток наркотичних засобів та психотропних речовин здійснюється членами комісії із числа працівників лікарні, визначених відповідним наказом головного лікаря, після чого складається відповідний акт, форму якого встановлено додатком №4 до вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, самостійно, без залучення комісії для знищення наркотичних засобів та психотропних речовин та не перебуваючи в її складі, не склавши відповідний акт про знищення психотропної речовини, знищила залишок невикористаного хворому ОСОБА_6 психотропного лікарського засобу "Сибазон" 0,5% в кількості 0,5 мл. шляхом його виливання в каналізаційну систему.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 порушила встановлені правила зберігання та обліку психотропних речовин, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.320 КК України.

Під час досудового розслідування 27 квітня 2015 року між прокурором прокуратури Лугинського району Житомирської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та підозрюваною ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ч.1 ст.320 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгодженого покарання, яке повинна нести обвинувачена, а саме: за ч.1 ст.320 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 гривень), без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в закладах охорони здоров`я.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст.473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання. Таким чином, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України та надала суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що вона повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.320 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які їй роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачена вказувала, що вказана угода про визнання її винуватості укладена нею з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також обвинувачена зрозуміла роз`яснені судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, та просила суд звільнити її від покарання на підставі п. е ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року, оскільки вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою, яка підпадає під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання, звільнивши її від відбування покарання на підставі п. е ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Обвинуваченою ОСОБА_4 вчинено злочин середньої тяжкості, укладення угоди ініційовано одночасно з боку прокурора та обвинуваченої, міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст.320 КК України з урахуванням ст.69 КК України. Зокрема, враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, скоєння злочину вперше, обвинувачена є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та повністю визнала свою вину.

Перевіривши угоду на відповідність нормам кримінального процесуального та кримінального законодавства, суд дійшов висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченою угода не суперечить вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить всі необхідні реквізити, а її умови щодо визначення міри покарання узгоджується із принципами призначення покарань та не перевищує міри покарання, визначеної санкцією ч.1 ст.320 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені п.1-4 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Крім цього, в судовому засіданні обвинувачена заявила клопотання про застосування відносно неї Закону України Про амністію у 2014 році, так як вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою, яка підпадає під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до п. е ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, підлягають учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення середньої тяжкості, є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.07.1999 року.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України Про застосування амністії в Україні, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обвинувачену ОСОБА_4 слід звільнити від покарання на підставі п. е ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року.

Згідно ст.100 КПК України речовий доказ - медичну картку №2294 стаціонарного хворого ОСОБА_6 повернути до Лугинської ЦРЛ (смт. Лугини, вул. Червона Гірка, 23).

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 469, 471, 473, 474, 475 КПК України, на підставі ст. 69, 85 КК України, ст.1, 8, 9, 10 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, Закону України "Про застосування амністії в Україні", суд,-.

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та прокурором Лугинського району Житомирської області старшим радником юстиції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000052.

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 гривень), без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в закладах охорони здоров`я.

ОСОБА_4 звільнити від покарання, призначеного даним вироком, на підставі ст. 1 п. е Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року.

Речовий доказ - медичну картку №2294 стаціонарного хворого ОСОБА_6 повернути до Лугинської ЦРЛ (смт. Лугини, вул. Червона Гірка, 23).

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченій та прокурору підлягає врученню негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1