Справа № 11а-528-2007 р. Головуючий у 1-й
ст.121 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого: Коробова O.K. Суддів: Сачука
В.І., Гладкого С.В. З участю прокурора: Клімашевич Н.О. Засудженого: ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 та його адвоката-захисника ОСОБА_2 на вирок Рівненського міського суду
від 16 травня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1,
українець, громадянин України, раніше не судимий, засуджений

за ч. 1 ст.121
КК України на п'ять років позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1:

- на користь
потерпілого ОСОБА_3 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної

шкоди та 500 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги адвоката;

- в дохід держави
за проведення комплексної судової психолого-психіатричної

експертизи 74 грн. 80 коп. судових витрат та 160 грн.42
коп. - за проведення балістичної

експертизи.

Судом вирішено
питання щодо речових доказів по справі.

ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що він 03
грудня 2006 року, біля

20 год.
00 хв., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 після

конфлікту з ОСОБА_3 умисно вистрелив з пневматичного
пістолета чотири рази в

обличчя останньому, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді

проникаючого
поранення склери з внутрішньо очним
стороннім тілом, яке

супроводжувалось
гіфемою, гемофтальмом, відшаруванням сітківки правого ока, з наявністю
наскрізної рани нижньої повіки правого ока, які викликали зниження зору на
праве око до світловідчуття.

В поданій апеляції засуджений ОСОБА_1 вважає, що вирок
суду є незаконним та суворим, так як у нього не було умислу заподіяти
потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Просить застосувати до нього ст. 69 КК
України врахувати його щире каяття, що злочин вчинив будучи неповнолітнім,
часткове відшкодування збитків, злочин скоїв вперше.

Адвокат-захисник ОСОБА_2 покликається на істотне
порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування
кримінального закону.

Просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 з
ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України та пом'якшити
призначене покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1,
який підтримав апеляції , міркування прокурора про залишення вироку без зміни,
а апеляцій - без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його
захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 в
заподіянні ОСОБА_3 умисного тяжкого тілесного ушкодження установлена сукупністю
зібраних у справі доказів, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну
оцінку .

Твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що він не мав наміру заподіяти
потерпілому тяжкі тілесні ушкодження , а лише захищав своє здоров'я , оскільки
злякався собаки і стріляючи по ній з пневматичного пістолета відвернув голову,
випадково вистрелив у потерпілого, також посилання на те, що він вчинив
зазначені дії щодо потерпілого у стані необхідної оборони, не ґрунтуються на
матеріалах справи і є безпідставними.

Відповідно до вимог стаття 36 КК України необхідною
обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та
інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів
та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння
тому хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для
негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено
перевищення меж необхідної оборони.

Із показань засудженого ОСОБА_1 вбачається, що 3 грудня 2006 року близько
20 години він гуляючи по у своєму дворі по вул. Відінській зі своїми друзями
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зіштовхнувся плечем з ОСОБА_3, який був з дівчиною та
собакою. Між ним та потерпілим виник короткочасний словесний конфлікт. Після
цього вони розійшлися. Коли він повернувся то побачив собаку біля потерпілого,
який знаходився від нього на відстані 1,5-2 м. ОСОБА_3 йому не погрожував, але
він злякався собаки, а тому вистрелив чотири рази в собаку. Як так сталося що
попав у потерпілого пояснити не може ( а.с. 238-240).

Потерпілий ОСОБА_3 показав, що в той день він гуляв по вул. Відінській в м.
Рівне з дівчиною, яка була з собакою. Він зіштовхнувся ліктем з ОСОБА_1, якому
зробив зауваження. Підсудний відразу без попередження зробив чотири постріли
йому в обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження ( а.с. 240-241 ).

З показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що вони разом з

засудженим 3 грудня 2006 року гуляли по вул. Відінській м. Рівне. ОСОБА_1
зіштовхнувся з

потерпілим. Обмінявшись репліками вони розійшлися. ОСОБА_1 розвернувся і
чотири рази

вистрелив з пістолета в лице ОСОБА_3, який знаходився від нього на відстані
1,5-2 м. Собаку в

цей час дівчина тримала на повідку ( а.с. 243-244, 244-245 ).

Із показань свідка ОСОБА_6, приватного підприємця,
убачається що в ньогсг по усній домовленості працював ОСОБА_1 На нічне
чергування він дав пістолет засудженому (а.с.246).

Давши оцінку зазначеним доказам, суд обґрунтовано визнав
показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_3 достовірними. При
цьому суд

правильно зазначив, що доводи ОСОБА_1 про те, що він мав намір
стріляти у собаку, не є переконливими, повністю спростовуються дослідженими по
справі доказами.

Згідно висновку судово-медичної експертизи на тілі
ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення склери з
внутрішньоочним стороннім тілом, яке супроводжувалось гіфемою, гемофтальмом,
відшаруванням сітківки правого ока, з наявністю наскрізної рани нижньої повіки
правого ока. Дані ушкодження викликали стійке зниження зору на праве око до
світловідчуття. По даному критерію ушкодження ока у потерпілого відноситься до
тяжких тілесних ушкоджень ( а.с. 62-63 ).

З висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи слідує,
що ОСОБА_1 має риси особистості як емоційна нестійкість, імпульсивність,
тривожність, потреба в самореалізації при зниженому рівні самоконтролю,
невпевненість в собі, потреба в відстоюванні власних переконань, нестійкість
мотивації , могли проявитись під час скоєння інкримінованих йому дій в
імпульсивній, непродуманій поведінці, в емоційному збудженні, яке, однак , не
досягло рівня фізіологічного афекту. Рівень інтелекту та
індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_1 не позбавляють його здатності
правильно сприймати обставини і відтворювати інформацію про них, а також
усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. На даний час ОСОБА_1 ознак
будь-якого психічного захворювання не виявляє, (а. с.74- 76 ).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 під час
спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, не перебував у стані
необхідної оборони.

Суд належно оцінив усі розглянуті в судовому засіданні докази і правильно
кваліфікував злочинні дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_1, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання і
обрав покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.1
ст.121 КК України.

Підстав
для зміни вироку та пом'якшення призначеного покарання колегія суддів не
вбачає.

На підставі
наведеного та керуючись ст. ст.365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду від Ібтравня 2007 року
відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції засудженого ОСОБА_1 та його
захисників - адвокатів ОСОБА_2- без задоволення.