УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,
суддів: ОСОБА_17, ОСОБА_18,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_19, ОСОБА_20., ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0008258, за обвинуваченням

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бірськ Республіки Башкірія, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційних скаргах, які аналогічні за своїм змістом, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 порушують питання про скасування судових рішень по справі в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Крім того, посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та неправильне застосування кримінального закону. Вказують, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не доведена. На обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що розслідування та розгляд даного провадження проведено поверхнево; всі докази вини ОСОБА_7 були отримані з порушенням вимог процесуального законодавства та на підставі суперечливих показах свідка обвинувачення. Також зазначають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того, захисник ОСОБА_6 зазначив в касаційній скарзі, що було порушено право засудженого на захист.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 6240 гривень.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України .

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 3 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 30 червня 2013 року приблизно о 10 год. 00 хв., знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи біля будинку № 6 по вул. Виборзькій у м. Києві, під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклого конфлікту з останнім кулаком правої руки умисно наніс йому удар в область живота, у результаті чого потерпілому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження - закрита травма живота у вигляді крововиливів у м'які тканини лівої половини тулуба, пошкодження селезінки, яке супроводжувалось кровотечею та зумовило розвиток масивної крововтрати, від якого ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 6 год. 20 хв. у відділенні реанімації Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6, які підтримали касаційні скарги захисників та просили їх задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_20., який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У касаційних скаргах захисники порушують питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_7 у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої і апеляційної інстанцій і їм була дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Вина засудженого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджувались судом та яким суд дав оцінку в їх сукупності. Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, рапортом працівника Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 30 червня, картою виїзду швидкої медичної допомоги № 775 від 30 червня 2013 року, з якої вбачається, що 30.06.2013 року о 12 год. 23 хв. був здійснений виїзд карети швидкої медичної допомоги на АДРЕСА_2, де надавалася медична допомога громадянину, яким у подальшому виявився ОСОБА_10, якому було встановлено попередній діагноз: закрита травма живота, закрита травма грудної клітки, і о 12-55 год. останній був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги при свідомості, який повідомив лікарю швидкої допомоги про його безпричинне побиття 30.06.2013р. біля магазину знайомим на ім'я ОСОБА_7; довідкою Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за № 103 від 30.07.2013р., відповідно до якої ОСОБА_10 було встановлено діагноз: закрита травма живота, гемоперитніум, гемологічний шок 4-го ступеню; довідкою про причину смерті за № 1730/2 від 01.07.2013року, відповідно до якої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер від закритої травми живота; протоколом огляду місця події від 01.07.2013року, відповідно до якого в приміщенні Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги був оглянутий труп гр. ОСОБА_10; висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 №1730/2 від 05.08.2013року, відповідно до якого у померлого ОСОБА_10 виявлені наступні ушкодження: кровопідтьок лівої половини тулуба, пошкодження селезінки, виявлення в порожнині черевини до 4л. крові, які виникли від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею контакту в строк, 30.06.2013р. біля 10-00 год., і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, між травмою живота і причиною настання смерті ОСОБА_10 вбачається прямий причинно-наслідковий зв'язок; показаннями допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_15, який у суді підтвердив висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10; актом амбулаторної комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи за №583 від 09.07.2013року, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

Окрім того, доводи касаційних скарг про непричетність ОСОБА_7 до заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції та спростовуються дослідженими в судовому засіданні, відповідно до вимог процесуального закону, доказами.

Зазначені обставини органами досудового розслідування і судом були встановлені з належною повнотою.

У зв'язку з наведеним, суд касаційної інстанції вважає, що за встановлених судом фактичних обставин дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого, колегією суддів не встановлено.

Доводи касаційних скарг захисників про побиття ОСОБА_7 при затриманні оперативними працівниками Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві, в результаті чого він на досудовому слідстві себе обмовив та визнав себе винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України , то вони були предметом перевірки, та як встановили суди по результатам проведеної прокуратурою міста Києва службової перевірки, яка не встановила обставин, які б свідчили про наявність в діях вищевказаних оперативних працівників ознак кримінального правопорушення.

Крім того, при винесенні обвинувального вироку суд не посилався, як на доказ вини засудженого на його показання під час досудового слідства, де він визнавав свою вину.

Доводи захисника ОСОБА_6 про порушення права ОСОБА_7 на захист колегією суддів перевірялися та свого підтвердження не знайшли. Під час судового розгляду ОСОБА_7 дійсно відмовився від послуг захисника ОСОБА_8, разом з тим не заявляв клопотання про його заміну. Суд вважаючи, що в даному випадку участь захисника є обов'язковою, оскільки за висновками комісійної психолого-психіатричної експертизи у ОСОБА_7 були встановлені психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання ним алкоголю, відмовив в задоволенні заявленого засудженим відводу. Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 знову відмовився від захисника ОСОБА_8, оскільки була укладена угода з захисником ОСОБА_6 Те, що під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції приймали участь, як захисник ОСОБА_8 так і захисник ОСОБА_6, на думку колегії суддів, не свідчить про порушення права на захист засудженого ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які пом'якшують покарання ОСОБА_7, згідно ст.66 КК України , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7, згідно до ст. 67 КК України судом визнано вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп'яніння.

Обираючи покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого ним правопорушення, яке згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, його особу, раніше не судимого в силу ст.89 КК України , який на момент затримання вів паразитичний спосіб життя, тривалий час ніде не працював та зловживав спиртними напоями і не був зайнятий суспільно-корисною працею, крім того, він тимчасово мешкав у своєї співмешканки і не мав постійного місця проживання, відношення засудженого до правопорушення та наслідки вчиненого засудженим даного правопорушення - смерті потерпілого і прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та перевиховання неможливі без ізоляції від суспільства, і призначив покарання в межах санкції статті кримінального закону за яким його засуджено.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень щодо ОСОБА_7, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України , колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 3 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_16 ОСОБА_18 ОСОБА_17