Справа № 452/645/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/30/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, згідно ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, яке є його власністю.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з 16 січня 2014 року моменту затримання.

На підставі ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 16.01.2014 року.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на суму 611 грн. 80 коп.

Доля речових доказів по справі вирішена відповідно до вимог закону.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним за те, що він 16 січня 2014 року о 16 год. 15 хв. біля приміщення Народного дому в с. Погірці Самбірського району Львівської області незаконно збув продав ОСОБА_10 за 300 грн. один пакет канабісу (марихуани), який у перерахунку на висушену речовину становив 66,32 грама і відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів.

Крім цього, ОСОБА_7 цього ж дня в димоході, що знаходиться у коридорі будинку по АДРЕСА_1 , де він проживав, незаконно зберігав з метою збуту один пакет канабісу (марихуани), що у перерахунку на висушену речовину становив 61,67 грама і відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, який був у нього вилучений о 19 годині 16 січня 2014 року під час обшуку.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає його незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При цьому, покликається на те, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , порушив вимоги ст.65 КК України. Зокрема, зазначає, що судом, застосовуючи ст.69 КК України, не умотивовано яким чином обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; крім цього, судом не враховано те, що обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, що ставить під сумнів наявність у його діях щирого каяття. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, думку адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які таку заперечили, просять застосувати відносно обвинуваченого Закон України Про амністію у 2014р., вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, Колегія Суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів поданої апеляційної скарги, ні кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, ні доведеність його вини за вказаною нормою Кримінального закону України, прокурором не оспорюється.

Районний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу ОСОБА_7 , який щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, батьки його є особами похилого віку, котрі за станом здоров`я потребують стороннього догляду, як пом`якшуючі покарання обставини, призначив таке із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, яке є його вланістю.

Вимоги ст.65 КК України вказують на те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із матеріалів даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 у районному суді заявив про те, що свою вину в інкримінованих йому діяннях він визнає частково. Однак, як вбачається із змісту заявленої ним позиції у засіданні апеляційної інстанції, він визнав свою вину в інкримінованих йому діях за ознаками ч.2 ст.307 КК України. При цьому, матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 вказують на те, що він позитивно характеризується за місцем проживання (т.1 а.с.209), має на утриманні троє неповнолітніх дітей (т.1 а.с.146), батьки його є особами похилого віку, котрі за станом здоров`я потребують стороннього догляду (т.1 а.с.102; 104).

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК, або перейти до більш мякого виду покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК України за цей злочин.

Враховуючи вищенаведене, Колегія Суддів вважає, що суд 1-ї інстанції, вірно, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , його особу, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, прийшов до вірного переконання, про можливість застосування відносно ОСОБА_7 ст.69 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, яке є його вланістю.

Колегія Суддів вважає, що вказане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

З урахуванням викладеного, Колегія Суддів вважає, що доводи поданої апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а тому така до задоволення не підлягає.

Окрім цього, на думку Колегії Суддів, не підлягає до задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , яке підтримане адвокатом ОСОБА_8 про скорочення обвинуваченому наполовину невідбутої частини покарання на підставі ст.6 Закону України Про амністію в 2014 році, оскільки відповідно до вимог цієї статті таке скорочення можливе лише засудженим, які відбувають покарання; він же на момент розгляду даної справи в апеляційному порядку такого статусу не має.

Керуючись ст.ст. 405; 407; 419 КПК України, Колегія Суддів,-

У х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4