Справа № 159/1966/15-к Провадження №11-кп/773/300/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ковель Волинської області, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого:

- 19 листопада 1998 року Ковельським міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 145, ст. 100, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Волинського обласного суду від 25.12.1998 року змінено вирок Ковельського міського суду від 19.11.1998 року та рахується засудженим за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 142, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 23.07.2007 по відбуттю строку покарання,

- 28 травня 2014 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ст. ст. 185 ч. 3, 185 ч. 5, 15, 185 ч. 5 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 28 травня 2014 року звільнений від призначеного за цим вироком основного покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі на підставі ст. 2 ЗУ Про амністію у 2014 році,

якого визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зарахувано в строк відбуття покарання час тримання під вартою ОСОБА_9 з 10.02.2015 року по 08.04.2015 року.

Запобіжний захід на час вступу вироку в законну силу ОСОБА_9 залишено попередній у виді застави.

Початок відбуття покарання постановлено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Заставу в сумі 24360 грн., яка не була звернута в дохід держави, постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_11 після набрання вироком законної сили;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Стрий Львівської області, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 08 серпня 2011 року Личаківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 28 листопада 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, 24 листопада 2014 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 місяців 20 днів,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2013 року, що становить 3 місяці та остаточно визначити до відбуття 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Початок відбування покарання рахувати з моменту затримання, тобто з 10.02.2015 року.

Запобіжний захід на час вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Постановлено стягнути з засуджених на користь держави витрати пов`язані з проведенням судово-трасологічних та судово-дактилоскопічних експертиз, що в загальному становить 1878,48 грн. в рівних частинах, по 939,24 грн. з кожного.

Вироком вирішено долю речових доказів , -

в с т а н о в и в:

Згідно вироку суду обвинувачені визнані винними та засуджені за вчинення злочину при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_9 за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_10 , 10 лютого 2015 року, у період з 17 год. 30 хв. по 18 год. 50 хв., з корисливих мотивів, шляхом злому врізаного замка вхідних дверей за допомогою викрутки та розвідного гайкового ключа, проникли у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали три пляшки олії торгової марки Майола ємкістю 5 літрів кожна, загальною вартістю 300 грн., монітор марки LG 24MP55HA серійний номер 411NDRFAQ014 вартістю 3500 грн., ноутбук марки Hewlett Packard Compaq 6735s серійний номер CNU9095L97 вартістю 8000 грн., що знаходились у коридорі квартири та ноутбук марки ASUS K501 серійний номер 3N0AS580241127 вартістю 8000 грн., що знаходився у вітальній кімнаті, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 , майнової шкоди на загальну суму 19800 грн. Крім цього таємно викрали жіночу сумку вартістю 300 грн., що висіла на ручці дверей у кладовку, в якій знаходилась косметичка вартістю 50 грн., гребінець вартістю 15 грн. та речі, що не становлять майнової цінності, а саме: флакон ліків Нокспрей, одна пластина таблеток Амізон, флакон парфумів, два ключі до врізного замка з брелком, шпилька для волосся, жіночі колготки, порожня пляшка ємкістю 250 мг. з-під коняку Жан-Жак та жіночий гаманець вартістю 50 грн. з грошима в сумі 99 грн. 65 коп. та речами, що не становлять майнової цінності, а саме сім карткою мобільного оператора ТОВ Астеліт, сім карткою Польського мобільного оператора Heyah, рекламними картками, аркушами паперу з рукописними записами, двома картонними іконами. Також таємно викрали жіночий пуховик вартістю 1000 грн. що висів у коридорі, жіночий гаманець вартістю 50 грн. у вітальній кімнаті квартири, з грошима в сумі 33 злотих 26 грошей, що за курсом валют НБУ становить 222,50 грн. та речами, що не становлять майнової цінності, а сама: студентським квиток та проїзним документом на ім`я ОСОБА_13 , двома банківськими картками Приватбанк № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , шістьма банківськими квитанціями та однією сім карткою Польського мобільного оператора PLAY. Також з меблевого гарнітуру у вітальній кімнаті таємно викрали два жіночі гаманці вартістю 50 грн. кожен, жіночий годинник вартістю 500 грн., жіночу каблучку зі срібла вартістю 150 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_14 , майнової шкоди на загальну суму 2537 грн. 15 коп.

Всього обвинувачений ОСОБА_9 , за попередньою змовою у групі з обвинуваченим ОСОБА_10 таємно викрали майна та грошей на загальну суму 22337 грн. 15 коп.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення при постановленні вироку. Зокрема, суд безпідставно відкинув показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердили алібі обвинуваченого. Зазначає, що вирок побудований на непереконливих доказах вини ОСОБА_9 , безпідставному відхиленню судом доказів, які виключають його винуватість, а також неповноті судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі також просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції через його незаконність та необгрунтованність, а також порушення прав та свобод людини. Зазначає, що в основу вироку покладені показання свідка ОСОБА_17 , який є працівником міліції, але нікого не затримував на місці злочину, отже й не може стверджувати факт вчинення крадіжки обвинуваченими, а тому такий доказ не може бути визнаний допустимим і належним.

Крім того, вирок побудований на припущеннях та без дотримання принципу презумпції невинуватості, а лише через те, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вилучили викрадені речі. Вважає, що через те, що він неодноразово раніше судимий, суд порушив його права та свободи, оскільки зважав на соціальне походження ОСОБА_10 та кількість його судимостей. Також вказує, що допит обвинувачених, в порушення ч. 4 ст. 223 КПК України, проводився о 3 годині ночі, без захисника та прокурора, з побиттям ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляцій, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляції, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів судової палати дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у таємному викраденні чужого майна з проникненням у житло, вчиненого повторного та за попередньою змовою групою осіб відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав вірну оцінку.

Посилання обвинувачених на те, що вони не викрадали речі з квартири АДРЕСА_4 , а крадіжку вчинив ОСОБА_15 , вони лише підібрали ці речі на вулиці та переносили, не відповідають фактичним обставинам справи, є непереконливими і спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів.

Так, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в суді першої інстанції показали, що 10.02.2015 року, після 17 години, вони з дітьми, закривши квартиру на врізні замки, поїхали до батьків в сільську місцевість. Через певний час на мобільний телефон дочки зателефонували працівники міліції, які повідомили їх про проникнення в їхню квартиру. Після 20 години вечора вони повернулись в м. Ковель та виявили, що врізні замки на вхідних дверях зламані, а з квартири була скоєна крадіжка їх особистих речей.

Свідок ОСОБА_17 - працівник міліції та свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 - члени громадського формування "Охорона порядку" в суді першої інстанції показали, що 10.02.2015 року вони патрулювали вулицями міста Ковеля. Біля 18 години 30 хвилин, проходячи по вул. Театральній побачили двох осіб, які несли великі коробки, а в одного із них в руці перебувала жіноча сумочка, що відповідно викликало у них підозру. На вимогу незнайомим особам зупинитись, останні почали йти швидше від них, а потім почали втікати в різні сторони в напрямку привокзальної площі м. Ковеля, при цьому викинувши коропки та інші речі. Вказані свідки впізнали в цих особах, як пізніше їм стало відомо, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_17 також показав, що коли він наздогнав ОСОБА_9 , в руках даного обвинуваченого був мобільний телефон та ноутбук. Поклавши затриманого на землю, також було виявлено біля нього на віддалі 0,5 м розвідний гайковий ключ.

Свідок ОСОБА_18 також в своїх показаннях підтвердив, що бачив біля ОСОБА_20 розвідний гайковий ключ, а у Столярського з рукава куртки було вилучено гаманець, в якому було студентське посвідчення з адресою.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показав, що в день, коли сталась крадіжка з квартири ОСОБА_22 він з 18 до 19 години вечора піднімався по сходовій клітці до своєї квартири АДРЕСА_5 , що знаходиться у їх спільному будинку. В цей ча назустріч йому слідували двоє незнайомих раніше йому осіб, один з яких був одягнутий в синю куртку з одягнутим на голову капюшоном, що особливо привернуло його увагу, а інший перебував в чорного кольору куртці. При допиті його в якості свідка на досудовому слідстві працівники міліції показували йому фотознімки затриманих осіб і він з впевненістю може сказати, що особа, яку він зустрів в будинку була одягнута в таку ж куртку синього кольору як і особа, яка була затримана працівниками міліції.

Крім того, показання вказаних вище потерпілих та свідків повністю узгоджуються між собою і підтверджується письмовими доказами, зокрема: протоколами огляду місця події та речових доказів від 10 лютого 2015 року; висновками судов-трасологічних експертиз та іншими доказами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки вони узгоджуються між собою, є послідовними, не мають суперечностей і свідкам підстав оговорювати обвинувачених, як районним судом, так і апеляційним не встановлено.

Невизнання вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є їх правом і колегія суддів розцінює це як лінію захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Не заслуговують на увагу і апеляційні доводи обвинувачених про те, що вони не вчиняли крадіжку, а лише знайшли та забрали викрадені речі, які, на їх думку, викрав ОСОБА_15 .

Так, обвинувачені постійно давали суперечливі показання. Спочатку вони говорили, що викрадені речі вони забрали у невідомих неповнолітніх, потім змінили показання та стверджували, що їх залишив ОСОБА_15 .

При цьому, свідок ОСОБА_15 , який був допитаний в суді першої інстанції, не зміг пояснити з впевненістю конкретних обставин щодо будинку, квартири, з якої була скоєна крадіжка (кількість кімнат), їх місце розташування, обстановка в кімнатах, точне місце знаходження викрадених речей та інше, що дало підстави суду першої інстанції вважати такі показання неправдивими.

Крім того, судом першої інстанції підставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 щодо перебування ОСОБА_20 в його будинку в час вчинення крадіжки, оскільки він добре знайомий з обвинуваченим ОСОБА_9 , а тому є зацікавленою особою в результатах розгляду справи. Крім цього, такі показання свідка спростовуються показаннями інших свідків.

За таких обставин, вищенаведеними доказами доводиться вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в таємному викраденні чужого майна повторно, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, у встановлених місці і часі.

Будь-яких істотних порушень норм КПК, які могли б потягнути за собою скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 КПК України проведення слідчих дій у нічний час не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного. Оскільки обвинувачені були затримані у вечірній час, внесення відомостей у ЄРДР відбулось 11.02.2015 року о 01.43 год. та мав місце невідкладний випадок допиту затриманих, а тому посилання ОСОБА_10 в своїй апеляції на порушення вимог вказаної статті, є безпідставним.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували факт побиття ОСОБА_10 працівниками міліції та порушення кримінального провадження по факту побиття.

Не вбачає суд і порушення прав та свобод обвинувачених, про які вказує ОСОБА_10 .

В апеляційній інстанції захисник ОСОБА_8 пояснив суду, що він прибув до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через 20 хв. після їх затримання. Допит проводився з його участю, без тиску на затриманих. Заява ОСОБА_10 щодо його побиття перевірялась під час досудового розслідування і даний факт не знайшов свого підтвердження.

Обвинувачення побудоване на належних, допустимих і достовірних доказах, досліджених судом, яким дано правильну юридичну оцінку, а не через те, що ОСОБА_10 є раніше неодноразо судимою особою, про що вказує у своїй апеляції останній.

З врахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що положеннями ст.415 КПК України не передбачено направлення провадження на новий розгляд з підстав, зазначених в апеляціях, в задоволенні апеляційних скарг обвинувачених слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є законним і обґрунтованим, а призначене їм покарання таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних і є тяжким злочином. Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачені раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та повторно скоїли аналогічний злочин, враховуючи значну суму викраденого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення останнім покарання в межах санкції закону, за яким вони притягуються до відповідальності. При цьому судом враховано вік обвинувачених, сімейний та майновий стан, а також стан здоров`я останніх.

Підстав для скасування вироку з врахуванням доводів зазначених у апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: