УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/1519/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.185 ч.2, 190 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стара Гута Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньо спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, українця, громадянина України, раніше судимого:
- 03.07.2013 року Гребенковським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі на строк до 3 років, на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 08.10.2013 року Маньківським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 1020 гривень,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.2, 190 ч.2 КК України та призначено покарання:
· за ч. 2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
· за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Гребенківського районного суду Полтавської області від 03.07.2013 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на основі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 остаточну міру покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обрахувано з 6 жовтня 2014 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 310грн. на відшкодування майнової шкоди та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 1310грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 1500грн. на відшкодування майнової шкоди та 2500грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 4000грн.
Відповідно до вироку суду 27.03.2014 року близько 11 години ОСОБА_6 , знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись вільним доступом та відсутністю господарки, таємно повторно викрав ноутбук «Acer E1-5716» вартістю 3000грн. та кошти в сумі 2000грн., які належать ОСОБА_11 , чим заподіяв останній майнову шкоду на суму 5000грн.
28.03.2014 року близько 11 години ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства в АДРЕСА_3 , шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_9 та переконуючи її, що він займається ремонтом побутової техніки, заволодів двигуном від пральної машини «Рига», вартістю 100грн., та грошима останньої в сумі 210грн., нібито на придбання іншого двигуна. Однак, в подальшому ОСОБА_6 ремонту так і не провів, а коштами в сумі 210 грн. та двигуном, вартістю 100грн. розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 310грн.
Крім того, 05.04.2014 року близько 11 години ОСОБА_6 , перебуваючи на території ринку смт. Попільня Житомирської області шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , переконуючи останню, що займається ремонтом побутової техніки, заволодів ноутбуком «Hp 630», вартістю 1500грн., який належав ОСОБА_10 . Однак, в подальшому ОСОБА_6 розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1500грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду, в частині визнання його винуватим за ч.2 ст. 185 КК України скасувати та в цій частині його виправдати, а за ст.190 ч.2 КК України призначити покарання у виді обмеження волі.
Вказав, що злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України він не вчиняв. Суд взяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_11 , але не врахував, що остання путалась в своїх показах стосовно вартості ноутбука.
Зазначив, що під час досудового розслідування просив очної ставки із потерпілою, але слідча йому відмовила. Крім того зазначає, що під час проведення слідчого експерименту йому дали лише підписати чистий аркуш паперу, а після закінчення досудового розслідування не ознайомлювали з матеріалами кримінального провадження.
Апелянт стверджує, що ніякої крадіжки ноутбука він не вчиняв, оскільки почав співмешкати з потерпілою, вони розпочали вести спільне господарство. Вказав, що у ОСОБА_13 є син, який зламав ноутбук. Тоді з потерпілою вони разом відвозили ноутбук у м. Київ і здали на ремонт. Проте органи досудового слідства даного факту не перевірили, як і не перевірили те, що потерпіла приїжджала до його батьків і говорила, що нібито він забрав ноутбук, але не стверджувала, що він вкрадений.
Апелянт також зазначив, що вину свою у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 КК України визнає повністю, проте не погоджується із розміром моральної шкоди, яку суд визначив на відшкодування потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Обвинувачений вказав, що суд, призначаючи йому покарання, не повністю врахував його дані, те, що він має неповнолітню дитину та є приватним підприємцем.
В запереченнях старший прокурор прокуратури Попільнянського району ОСОБА_14 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення інших учасників апеляційного провадження, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України підтверджується у судовому засіданні доказами, яким дана належна оцінка у вироку.
Так, його вина підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка суду показала, що на протязі короткого часу співмешкала з ОСОБА_6 , останній 27.03.2014 року, скориставшись її відсутністю в будинку, викрав її ноутбук, кошти та зник.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.10.2014 року, який досліджувався у судовому засіданні, обвинувачений розповідав як він здійснив крадіжку ноутбука та грошей у громадянки ОСОБА_11 (а.с. 137) та згідно фототаблиці до даного протоколу показав на будинок потерпілої, з якого здійснив цю крадіжку (а.с.139).
При пред`явленні особи для впізнання за фотознімками 15.06.2014 року, потерпіла ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_6 , як особу яка проживала у неї (а.с.115).
З огляду на викладене, доводи в апеляції обвинуваченого про свою непричетність до крадіжки майна та коштів у потерпілої ОСОБА_11 є безпідставними.
Покарання ОСОБА_6 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, даних про його особу і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому наведені в апеляції доводи засудженого про те, що судом недостатньо враховано його характеризуючи дані, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Суд першої інстанції врахував при обранні покарання, що ОСОБА_6 вчинив злочини середньої тяжкості, будучи судимим та в період іспитового строку, характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання відсутні.
Стягуючи кошти на відшкодування потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральної шкоди, суд достатньо врахував всі обставини, які зазначені останніми в їх цивільних позовах.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: