Справа №1-1 /08
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 року

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого Фейіра О.О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю прокурора Горвата
А.А., адвоката ОСОБА_13, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Берегово справу про обвинувачення

ОСОБА_1
, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки Краснодарського
краю, Лабинського району ,

ст.Владимирська, мешканки АДРЕСА_1

росіянки, громадянки
України, на утриманні одна неповнолітня

дитина,
розлученої, приватного підприємця, раніше судимоґ

Берегівським райсудом
11.07.2003 р. за ст.125 ч.1 КК України

до 510 грн штрафу, штраф сплачено 28.07.2003 року,

за ч.2 ст.125 КК України ,

в с т а н о в и в :

20 червня
2004 року біля 12 години ОСОБА_1, знаходячись в торговому приміщенні ОРМСГП
Берегівського РСС, розташованого на місцевому ринку в м.Берегово по вул.Сечені,
10, на грунті особистих неприязнених відносин, умисно нанесла ОСОБА_2 декілька
ударів по голові пластмасовим ківшиком, в результаті чого останній було
заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров»я.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнала і показала, що з
ОСОБА_2 вона у неприязнених відносинах біля 5-и
років. 20.06.2004 року, між дочкою підсудної та ОСОБА_2 виникла сварка, після чого ОСОБА_1 направила
доньку додому. Через деякий час, донька передзвонила підсудній з дому і поскаржилась, що донька
ОСОБА_2-ОСОБА_3 та її зять ОСОБА_4 погрожували нанесенням тілесних ушкоджень, коли підсудня поїде в Одесу за товаром. Перелякавшись за дітей і розлютившись, підсудна направилась до ОСОБА_2, яка знаходилась на своєму торговому місці за
прилавком. ОСОБА_1 підійшла до неї ззаду, поклалавши руку їй на
плече, розвернула ОСОБА_2 і почала на неї сваритися. При цьому підсудна говорила, що вб'є потерпілу, якщо щось трапиться з її дітьми. ОСОБА_2 вибігла
із торгового приміщення, підбігла до ОСОБА_5, сховалась за його спиною і почала
на підсудну кричати. ОСОБА_1 же почала сварити свого колишнього чоловіка за те, що
він захищає людину, яка хоче зашкодити його рідним дітям, і запропонувала піти в міліцію. Втрьох вони пішли в Берегівський РВ, де ОСОБА_1 все розповіла черговому. Ствердила, що не наносила ОСОБА_2 ударів. Цивільний
позов, заявлений по справі, не визнала.

Не хважаючи
на невизнання вини самою підсуднею її вина в судовому засіданні доведена
показами потерпілої, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Потерпіла
ОСОБА_2 підтримала обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, суду показала, що 20.06.2004
року ОСОБА_1 зайшла в її торгове приміщення і нанесла удар по голові, після чого витягла потерпілу з приміщення за волосся, ображала її. Звільнившись від підсудної, потерпіла вибігла з
торгового приміщення на вулицю, назустріч їй вибіг ОСОБА_5, який почав їх
заспокоювати. Після цього потерпіла з ОСОБА_5 пішла в райвідділ внутрішніх
справ, а підсудна їх наздогнала, продовжуючи погрози навіть в міліції. ОСОБА_2
не бачила чим її вдарила підсудна, але коли повернулась на своє робоче місце,
побачила на підлозі пласмасовий ковшик. Ствердила, що 20.04.2004 року написала
заяву в міліцію про інцидент, який стався між нею та донькою підсудної, а заяву
щодо нанесення підсудною їй тілесних ушкоджень - тільки наступного дня.

Заявила
цивільний позов і просила стягнути з підсудної в її користь 2000 грн
матеріальної шкоди, яка складається з вартості лікування, та 48000 грн
моральної шкоди, як вартість втраченого здоров'я.

Свідок
ОСОБА_3 суду показала, що не бачила, що сталося між потерпілою, яка є її
матір'ю, та підсуднею. Про те, що підсудна побила ОСОБА_2, дізналась від
ОСОБА_5, який просив приїхати за матір'ю і відвезти додому, оскільки їй погано.
Оскільки потерпіла не стала себе
краще почувати і вдома, свідок пішла з нею в лікарню, однак,
через відсутність лікаря, повернулись додому. В лікарню завезли потерпілу тільки ранком наступного дня.

Свідок ОСОБА_6
суду показала, що 20.06.2004 року підсудній, у якої вона працює, на мобільний
телефон передзвонила її донька-ОСОБА_11 і сказала, що їй погрожують родичі
ОСОБА_2. ОСОБА_1 одразу ж пішла до ОСОБА_2 і сказала їй, що якщо з дітьми щось
трапиться -ОСОБА_2 буде «ходячим трупом». Після цього ОСОБА_2 вибігла із свого
приміщення і сховалась за спину ОСОБА_5. Через кілька хвилин всі розійшлися.

Свідок ОСОБА_5
суду показав, що його торгове приміщення, в якому
працює ОСОБА_2, знаходиться поруч з торговим приміщенням ОСОБА_1, маючи спільний коридор. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 між ними неодноразово виникали сварки
через торгове приміщення. 20.06.2004 року з ранку ОСОБА_1 не пропустила в торгове приміщення продавця ОСОБА_2,
через що свідок вимушений був звернутися в
міліцію. На прохання підсудної, свідок в
міліції написав заяву про те, що не буде ображати їх спільних дітей, після чого вони повернулись на базар. Через деякий час свідка
покликала донька -ОСОБА_11 і почала бити, розбивши окуляри. Через скаргу підсудної, свідка доставили в
міліцію, де він дав пояснення, після чого повернувся на базар. Незабаром свідок побачив, що ОСОБА_2 вибігає з торгового
приміщення, а за нею біжить ОСОБА_1 Свідок вибіг назустріч ОСОБА_2 і встав між
підсуднею та потерпілою, перешкодивши сварці. Пізніше ОСОБА_2 поскаржилась, що погано себе
почуває.

Свідок ОСОБА_4
суду показав, що не бачив, сварку, яка сталася між потерпілою, яка є його
тещею, та підсуднею. 20.06.2004 року свідку
передзвонив ОСОБА_5 і просив забрати тещу з базару, оскільки їй погано. Дома потерпіла не розповідала, що з нею
сталося, про її побиття підсудною свідок дізнався через
кілька днів від ОСОБА_5 Заперечив, щоб він погрожував по телефону доньці
підсудної- ОСОБА_11.

Свідок
ОСОБА_8 суду показала, що 20.06.2004 року зранку між підсуднею та потерпілою
виникла сварка, оскільки ОСОБА_1 не запускала ОСОБА_2 на її торгове місце,
після чого були викликані працівники міліції. Пізніше, знаходячись на своєму
робочому місці- напроти робочого місця ОСОБА_2- свідок побачила, що ОСОБА_1
вдарила ОСОБА_2 червоним ковшиком. В цей час ОСОБА_2 стояла спиною до вхідних
дверей та ОСОБА_1 Що було далі свідок не бачила, оскільки слідкувала за своїм
товаром.

Свідок
ОСОБА_9 суду показав, що знаходячись на Берегівському ринку і проходячи біля так званого “кола”, звернув увагу на потасовку, яка виникла
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за прилавком ОСОБА_2. Він бачив, як червоний предмет опускався на голову ОСОБА_2. Цей
предмет тримала в руці ОСОБА_1 Свідок
проходив мимо не зупиняючись, тому крім нанесення удару ще побачив, як ОСОБА_1 затягнула ОСОБА_2 у підсобне приміщення.

Свідок
ОСОБА_10 суду показала, що влітку 2004 року, у вихідний день, знаходилась на Берегівському
ринку біля прилавків ОСОБА_2 та ОСОБА_1, коли почула їх розмову. Придивившись до них, свідок побачила, що ОСОБА_1 повернула ОСОБА_2 до
себе, вони кричали одна на одну, але бійки не бачила.

Свідок
ОСОБА_12 суду показала, що 20.06.2004 року, знаходячись на ринку, посварилася з
батьком ОСОБА_5, оскільки останній побив її молодшого брата. Після чого, на
вимогу підсудної, пішла додому. Через деякий час свідку передзвонила донька потерпілої-
ОСОБА_3, яка почала ображати свідка, а її чоловік-ОСОБА_4 нецензурно лаятися.
Перелякавшись, свідок передзвонила підсудній і поскаржилася на дії сім»ї
ОСОБА_3.

Суд вважає вину
підсудної доведеної також матеріалами кримінальної справи, дослідженими в
судовому засіданні: протоколом відтворення обстановки і обставин події від
08.11.2005 року ( т.2 а.с.64-66), висновком експерта №54 від 15.05.2007 року,
згідно якого потерпілій заподіяно легкі тілесні ушкодження ( т.2 а.с.152-157), постановою про закінчення виконавчого
провадження від 19.09.2003 року у зв'язку із сплатою 28.07.2003 року ОСОБА_1
510 грн штрафу за вироком Берегівського районного суду від 11.07.2003 року
(а.с.78 кримінальна справа №1-114/03), довідку Берегівської ЦРЛ №3749 від 01.09.2004
року, згідно якої вартість лікування ОСОБА_2 складає 549 грн 58 коп ( т.1
а.с.86).

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_1 доведеною в
умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад
здоров'я та дії підсудної слід кваліфікувати за ст.125 ч.2 КК України.
Обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України суд вважає недоведеним.

Невизнання ж
вини самою підсуднею, її покази, суд вважає викликаним бажанням ОСОБА_1
уникнути відповідальності за скоєне.

Обираючи
підсудній міру покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності
вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу винної.

Те, що
підсудна має на утриманні неповнолітню дитину, суд враховує, як обставину, що
пом'якшує покарання.

Обставиною, що обтяжує
покарання винної є рецидив злочину.

Враховуючи
особу підсудної, конкретні обставини справи, суд вважає, можливим виправлення
та перевиховання ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства.

Заявлений по
справі цивільний позов суд вважає
задовольнити частково. В частині стягнення матеріальної шкоди в задоволенні
позову слід відмовити, оскільки на ствердження такого суду не подано достатніх
доказів. Ксерокопії фіскальних чеків, що надані суду на підтвердження розміру
матеріальної шкоди, суд до уваги не приймає, оскільки з них не вбачається які
саме ліки були придбані для лікування результатів протиправних дій ОСОБА_1
Інших ж доказів на підтвердження цивільного позову потерпіла суду не подала. Вимоги щодо стягнення
моральної шкоди задовольнити частково: стягнути з підсудної в користь
ОСОБА_2 3000 грн моральної шкоди, оскільки потерпіла не
довела заподіяння їй моральної шкоди у більшому розмірі.

Суд вважає
стягнути з підсудної в користь держави 549 грн 58 коп за стаціонарне лікування
в Берегівській ЦРЛ потерпілої ОСОБА_2

Відповідно до
вимог ч.5 ст.74 КК України, особа може бути
за вироком суду звільнена від покарання у зв'язку з закінченням строків
давності.

Як встановлено
в судовому засіданні, ОСОБА_1 вчинила злочин, передбачений ст.125 ч.2 КК
України, що є злочином невеликої тяжкості, 20.06.2004 року.

Згідно п.2
ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності,
якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до набрання вироком
законної сили минуло три роки.

Керуючись
ст.ст.12, 49, 74, 125 ч.2 КК України, ст.ст.7, 11-1, 323, 324, 327, 328, 330,
349 КПК України ,

З А С У
Д И В :

ОСОБА_1
за ч.2 ст.125 КК України до 850 (
вісімсот п'ятдесяти) грн штрафу.

На
підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити
засуджену ОСОБА_1 від покарання у зв'язку з закінченням строків давності.

Запобіжний захід засудженій до вступу вироку в законну силу залишити попередній- підписку про невиїзд.

Стягнути з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3000 грн моральної шкоди, в іншій частині позовних
вимог відмовити..

Стягнути з
ОСОБА_1 в користь держави 549 грн 58 коп за надання потерпілій медичної
допомоги в Берегівський ЦРЛ.

Арешт на
майно ОСОБА_1, накладений постановою Берегівського райсуду від 23.01.2006 року,
після набуття вироком законної сили скасувати.

Речовий доказ
по справі: пластмасовий ківшик, що зберігається при матеріалах кримінальної
справи, після набуття вироком законної сили знищити.

Вирок оголошений і може бути оскарженим
протягом 15 діб з дня його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через
цей райсуд.

Головуючий О.О.Фейір