АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/643/15 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Справа №645/8476/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.135 ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах аапеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015р. стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Харкова, громадянин України, одружений, має неповнолітню дитину доньку 1998р.н., з середньоспеціальною освітою, тимчасово непрацюючий, не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за: - ч.2 ст.286 КК України к 7(семи) рокам позбавлення волі з позбавленням

права керувати транспортним засобом строком на три роки;

- ч.3 ст.135 КК України к 6(шести) рокам позбавленні волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 7(сім) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України, а також розв`язаний цивільний позов потерпілого.

Згідно вироку, 06.09.2014р., о 23год. 26хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним транспортним засобом «SKODA-Octavia», д.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.9 а) «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», та рухаючись по проспекту Маршала Жукова у м. Харкові зі сторони проспекту Московського в напрямку вул. Танкопія, зі швидкістю 100км/год. в районі будинку № 4-б, ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.2.3 б), 12.4, 18.1, 18.4 ПДР України, відповідно до яких: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60км/год.; водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка в цей час переходила проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху його автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження від яких загинула у лікарні. Порушення вимог ПДР України ОСОБА_9 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «SKODA- Octavia», в стані алкогольного сп`яніння рухався зі швидкістю, яка перевищувала допустиму у населеному пункті, виявив неуважність, не зорієнтувався в дорожній обстановці, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу та проігнорував те, що транспортний засіб, який рухався попереду нього зліва в попутному напрямку зменшував швидкість руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому переходила проїжджу частину пішохід ОСОБА_10 , та яку він об`єктивно був спроможний побачити, не вжив заходів для зменшення швидкості, не зупинився щоб дати дорогу пішоходу та скоїв на неї наїзд, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, після вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що своїми діями він поставив потерпілу ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, маючи обов`язок і реальну можливість надати первинну медичну допомогу, не виконав свого громадського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі на місці дорожньо-транспортної події не зупинився, не переконався чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а залишив її в небезпеці та з місця події зник, що спричинило смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію, вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що він повністю визнав себе винним; крім того перебування у нього на утриманні: неповнолітньої дитини 1998р.н. та батьків 1937р.н.; а його батько є інвалідом поряд з цим, апелянт посилається на стан свого здоров`я в зв`язку з чим просить призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію, прокурора та потерпілого, які категорично заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, з вироку не дивлячись на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, вказані фактичні обставини вчинення злочину встановлені судом першої інстанції на підставі тих доказів, які наведені у вироку в передбаченому ст.349 КПК України обсязі і повністю підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Дії ОСОБА_9 , що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_10 , а також завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, районний суд правильно кваліфікував за ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини ніким не оскаржуються, як і кваліфікація цих дій, то керуючись ч.1 ст.404 КПК України апеляційна інстанція перевіряє вирок суду лише в частині призначеного покарання.

У відповідності зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Як передбачено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як зазначено у вироку районного суду (т.1 а.с.140), вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацездатних батьків.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд визнав щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, на час вчиненні злочинів не працював, має неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацездатних батьків, наявність обставин, що пом`якшує та обтяжує покарання, а також вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом із застосування ст.70 КК України. Саме таке покарання, на думку районного суду, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Отже частина доводів на які посилається апелянт були враховані районним судом при призначенні покарання.

З приводу посилання ОСОБА_9 на те, що при призначенні йому покарання не враховано наявність у нього хронічних захворювань тобто стан його здоров`я то колегія суддів знаходить їх безпідставними оскільки у матеріалах провадження відсутні будь-які докази які б підтверджували ці доводи обвинуваченого.

Оцінюючи висновок суду щодо виду та розміру обраного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону, а назначене покарання неможна визнати явно несправедливим через його суворість, а тому є справедливим.

Наведене, переконують колегію суддів у безпідставності вимог апелянта, оскільки районний суд достатньо мотивував своє рішення в частині вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому.

Таким чином, апеляційною інстанцією, не встановлені порушення кримінального закону та не виявлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які б були підставою для безумовного скасування судового рішення, а тому апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412, 414, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015р. стосовно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді