№ провадження 1-кп/208/148/15
ВИРОК
Іменем України
28 січня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1 ,
При секретарі ОСОБА_2 ,
Прокурора ОСОБА_3 ,
Потерпілої ОСОБА_4 ,
Обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провів судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у місті Дніпродзержинську Дніпропетровській області, по кримінальному провадженню за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ширяєво Ширяєвського району Одеської області, українця, громадянина України, має професійно-технічну освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєні кримінального правопорушення передбаченого
ч. 1 ст. 164 КК України,
суд
ОСОБА_5 , згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2004 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, на користь ОСОБА_7 , починаючи з 13 липня 2004 року та до досягнення дитиною повноліття.
Однак ОСОБА_5 , достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом виплати - аліментів, будучи 02.08.2012 попередженим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, в службу зайнятості населення м. Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментних платежів, в наступному розмірі: за лютий 2014 року - 820 грн.; березень 2014 року - 820,00 грн.; квітень 2014 року - 820,00 грн.; травень 2014 року - 820,00 грн.; червень 2014 року - 820,00 грн.; липень 2014 року - 860,00 грн.; серпень 2014 року - 860,00 грн.; вересень 2014 року - 860,00 гривень; жовтень 2014 року - 860,00 гривень; листопад 2014 року - 860,00 гривень, чим порушив ч. 10 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, ОСОБА_5 будучи працездатною особою, знаючи про обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2004 року, попереджений 02.08.2012 року державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, маючи умисел на злісне ухилення від сплати аліментів, злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.02.2014 по 01.12.2014 та допустив заборгованість зі сплати аліментів за 10 місяців або у твердій грошовій сумі 8400 гривень 00 копійок.
Вчинене ОСОБА_5 діяння, а саме: злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину за пред`явленим його обвинувальним актом у повному обсязі, та пояснив, що він дійсно має спільну з ОСОБА_4 дитину: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_7 та перебуває на її утриманні. Про те що за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2004 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 1 неоподаткованого мінімума доходів громадян на кожну дитину, на користь ОСОБА_7 , починаючи з 13 липня 2004 року та до досягнення дитиною повноліття, він знав. Крім того, декілька разів його викликав державний виконавець до Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, де роз`яснював його обов`язки по сплаті аліментів за рішенням суду на утримання сина, та наслідки злісного ухилення від сплати аліментів. Протягом 2014 року мав офіційний та неофіційний дохід, але аліменти не платив, офіційно до Дніпродзержинського центру зайнятості населення для працевлаштування в період з 01.02.2014 року не став і на обліку як потребуючий роботу не знаходився. Розмір заборгованості в розмірі 8400 гривень, він не оспорює, і вважає що його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 164 КК України. На даний час він кається у скоєному і намагається більш не допускати заборгованості та зобов`язується виконати належним чином свої зобов`язання за рішенням суду і сплатити всю заборгованість на користь потерпілої, просить суд врахувати його каяття та визнання вини, і розглядати справу згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, що є його добровільною позицією.
Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що дійсно в них з ОСОБА_5 є спільна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, так як ОСОБА_5 , злісно в період з 01.02.2014 року по 01.12.2014 року, ухилився від сплати аліментів за рішенням суду, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 8400 гривень. Не заперечує щодо розгляду справи згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфіковане за ч. 1 ст. 164 КК України, погоджуючись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, та прокурор і потерпіла не заперечували щодо встановлених обставин, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.
Таким чином, суд приходить до висновку що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , скоєне ним мало місце, і містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в якому він винен.
З врахуванням зазначеного, за скоєний злочин передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з вимог ст.. 65 КК України, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Згідно до вимог ст. 67 КК України, обставин обтяжуючих покарання за скоєний злочин вчинений ОСОБА_5 , не встановлено.
Згідно до вимог ст.. 66 КК України, обставинами що пом`якшують покарання за скоєний злочин ОСОБА_5 , є визнання свої вини і каяття.
Враховуючи характери і ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість скоєного злочину, згідно до вимог ст.. 12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його характеризуючи данні, що за місцем мешкання характеризується посередньо, його відношення до скоєного, має постійне місце проживання, суд приходить до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів з його сторони, є покарання у вигляді обмеження волі, з застосуванням ст.ст.. 75, 76 КК України.
На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами ч. 3 ст. 349, ст..ст. 368, ч. 3 ст. 369 370, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Призначити ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 164 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік.
У відповідності до вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання, з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, встановив іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до п. 3, 4 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, через місцевий суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1