УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
березня 2007
року Апеляційний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Бех
М.О.,

суддів - Нагорного A.M., Капічон О.М.,

участю прокурора - Усманової Є.І.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 на вирок Вишгородського
районного суду Київської області від 30.11.2006 року, яким:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, не працюючого, раніше судимого Вишгородським районним судом - 11.04.2000 р. за ч.3 ст.81 КК України на 3 роки позбавлення волі умовно, з іспитовим строком 2
роки; 04.04.2003
року за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2
ст. 187, 70 КК
України на 4 роки
позбавлення волі з конфіскацією майна; 26.04.2005 року звільнений
умовно-достроково на 1
рік 11 місяців і 9 днів невідбутого строку, -

засуджено за ч.3 ст.289 КК України
на 10 років
позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст.187 КК
України на 9
років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2
ст.186 КК України на 4
роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання
ОСОБА_1 визначено 10
років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підстав
ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднена невідбута частина покарання за вироком Вишгородського районного
суду від 04.04.2003 року
і остаточно до відбуття ОСОБА_1 визначено 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина
України, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, раніше
в силу ст. 89
КК України не судимого -

засуджено за ч.3 ст.289 КК України
на 8 років
позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст.187 КК
України на 7
років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст. 186 КК України на 4
роки позбавлення волі; за ч.2 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_2 визначено 8
років позбавлення волі без
конфіскації майна.

Цивільний позов ОСОБА_4 задоволено повністю, а потерпілої
ОСОБА_3 частково. Постановлено стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 25690 грн. 67
коп.; на користь ОСОБА_3 680 грн.

Обвинувальний вирок, яким ОСОБА_1
та ОСОБА_2 визнано винними та засуджено, був
постановлений, в зв"язку з :

-
незаконними заволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2
транспортними засобами, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаному
з насильством небезпечним для життя та
здоров"я потерпілого, щодо транспортного засобу, вартість якого у 250
разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів
громадян; повторно, зокрема, незаконним заволодінням 14.03.2006 р. в м. Києві автомобілем „Шевроле Авео",
вартістю 60000грн. гр.ОСОБА_4,

Справа № 11-332 Головуючий в суді 1-ї інстанції Толкачова Л.А..

Категорія -
ст. 289
КК Доповідач -
Бех МО.

a 09.02.2006 року,
в с. Демидів Вишгородського району,
автомобілем АЗЛК - 2140, вартістю 4242 грн. гр. ОСОБА_5

· нападом 09.02.2006 р. з метою
заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і
здоров"я потерпілого ОСОБА_5 та заволодіння його шкіряною
курткою, мобільним телефоном та автомагнітолою;

· відкритим викраденням 12.04.2006 р. в
с Гаврилівка Вишгородського району за
попередньою змовою групою осіб, з
насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого, повторно, близько 15 години майна гр. ОСОБА_6. на суму 680 грн. та майна гр. ОСОБА_7на суму 310 грн.;

· таємним викраденням 15.03.2006 р. ОСОБА_1 в с.Литвінівці
Вишгородського району з автомобіля „Шевроле Авео" гр.ОСОБА_4 автомагнітоли Піонер" вартістю
755 грн.;

· таємним викраденням 16.01.2006 р. ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_2 телевізора „Сатурн", вартістю 1000 грн., що належав гр. ОСОБА_8.;

· таємним викраденням 19.04.2006 р. ОСОБА_1 з буд.АДРЕСА_3 майна на суму 7637грн., яке належало гр. ОСОБА_9.;

· відкритим викраденням 02.04.2006 р. ОСОБА_2 з магазину „Злата" в с.Демидів
Вишгородського району продуктів харчування на суму 38 грн. 80 коп., із застосуванням насильства,
яке не є небезпечне для життя чи здоров"я;

· незаконним проникненням ОСОБА_2 10.04.2006 р. до будинку АДРЕСА_4, який належить ОСОБА_10.

В апеляції
засуджений ОСОБА_2., не оспорюючі фактичні обставини справи, просить
пом"якшити йому покарання і призначити за сукупністю злочинів покарання у
вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та звільнити від відбування цього
покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Як вважає цей апелянт, судом не було враховано його
з"явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів,
добровільне відшкодування завданих збитків,
його неповнолітній вік, позитивну характеристику та незадовільний
стан здоров"я.

В апеляції
потерпілої ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в частині вирішення заявленого нею
цивільного позову. Як вказує потерпіла злочином їй завдано
матеріальної шкоди на суму 1520 грн. та моральної- на 500 грн., однак судом стягнуто з матері
винного тільки 680 грн., завданої злочинними діями
ОСОБА_2, матеріальної шкоди.

* * *

Заслухавши суть вироку,
повідомлення ким і в якому обсязі він оскаржується, з"ясувавши думку прокурора, яка вважає вирок законним і обгрунтованим, а
апеляції засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 безпідставними,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій та заперчення на них старшого помічника прокурора Вишгородського
району та заперечення засудженого ОСОБА_2 на апеляцію потерпілої ОСОБА_3, колегія
суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції
засудженого ОСОБА_2 та необхідність задоволення апеляції потерпілої ОСОБА_3.

Винність гр. ОСОБА_2 в скоєнні незаконного заволодіння автомобілями „Шевроле Авео" гр. ОСОБА_4 та АЗЛК - 2140 гр. ОСОБА_5, вчинення розбою щодо ОСОБА_5, відкритого
викрадення майна гр.гр. ОСОБА_6., ОСОБА_7та відкритого викрадення
майна з магазину „Злата" с.Демидів, незаконне проникнення в будинок гр.
ОСОБА_3 в с Демидів Вишгородського району, за обставин,
встановлених судом і наведених у вироку, правильність кваліфікації
його дій за ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, підтверджується зібраними і
перевіреними в ході судового слідства доказами і сторонами не оспорюється.

Як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь тяжкості
вчинених ОСОБА_2 злочинів, його особу, обставини, що пом"якшують та
обтяжують покарання, зокрема, було враховано негативну характеристику ОСОБА_2 з місця проживання,
вчинення ним злочинів у неповнолітньому віці та вчинення злочиній в стані
алкогольного сп"яніння, обставини та мотиви їх вчинення.

На думку колегії суддів призначене судом ОСОБА_2 покарання за злочини, за
які його засуджено, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України щодо мети та загальних засад
призначення покарання, оскільки цим засудженим скоєно сім умисних злочинів, два
з яких особливо тяжкі, а чотири
тяжкі. Призначення цьому засудженому остаточного покарання за сукупністю
злочинів із застосуванням принципу поглинення
менш суворого покарання більш суворим, свідчить про врахування судом неповнолітнього віку винного.

З огляду на це посилання в апеляції засудженого ОСОБА_2 на неврахування
судом перерахованих ним в апеляції пом"якшуючих покарання обставин не
грунтується на матеріалах справи
і не може вважатися достатньою підставою для призначення меншого за розміром
покарання та звільнення цього засудженого від
відбування покарання з випробуванням.

Крім того
твердження в апеляції ОСОБА_2 про добровільне відшкодування ним збитків, завданих
його злочинними діями, незадовільний стан здоров"я, позитивну
характеристику з місця навчання, вчинення злочину під впливом старшого брата,
відсутність шкідливих звичок тощо, спростовуються матеріалами справи, зокрема,
наявністю доказів про вчинення злочинів в стані алкогольного сп"яніння,
скоєння злочинів ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_1 за відсутнісі впливу останнього на апелянта, негативною
характеристикою. Також безпідставними
є посилання апелянта на незадовільний стан здоров"я та добровільне
відшкодування шкоди.

Щодо апеляції потерпілої ОСОБА_3, то, на думку колегії
суддів, вона підлягає задовленню.

Як зазначає
потерпіла від злочинних дій ОСОБА_2 було пошкоджено та викрадено майна на суму 1280 грн., понесено 240 грн. витрат на ремонт пошкодженого винним
приміщення і злочином їй завдано моральну шкоду, яку вона
оцінює в 500
грн.

Задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_3 на суму 680
грн. суд мотивував своє рішення
тільки тим, що підсудний визнає завдання збитків на цю суму, проте прийняття такого
рішення суперечать матеріалам справи.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2. повністю визнав пред"явлене йому
обвинувачення, в тому числі і щодо незаконного проникнення до будинку гр.
ОСОБА_3 та заявлений нею цивільний позов,
визнав факт незаконного заволодіння частиною майна, яке було в цьому будинку та пошкодження будинку (а.с. 274,282,283 т.2).

Судом ці обставини до уваги не взяті, не враховано наявний в справі
протокол огляду будинку гр. ОСОБА_3 з фототаблицями
на а.с.3-7 т.2 тощо.

Крім цього
судом не взято до уваги, що у відповідності до п.З постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 р.
№4 „Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"
моральна шкода полягає у порушенні права власності, і в цьому контексті не вирішене питання щодо моральної шкоди, заявлене потерпілою.

За таких
обставин вирок, в частині вирішення заявленого потерпілоюОСОБА_3 цивільного позову, підлягає скасуванню з направленням справи
до того ж суду для вирішення заявленого цивільного
позову в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає за необхідне в порядку ст. 365-366
КПК України змінити вирок суду в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_2
за ч.З ст.289 та ч.2 ст.187 КК України.

Як вбачається суд мотивував незастосування конфіскації майна, при
призначенні покарання цьому засудженому,
тим, що у відповідності до ст.98 КК України до неповнолітніх не застосовується додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Водночас санкції ч.З ст.289 та ч.2 ст. 187 КК України передбачають обов"язкове додаткове
покарання у вигляді конфіскації майна, з огляду на що суд зобов"язаний був
при незастосуванні конфіскації
майна, послатися на ст. 69 КК
України, однак не зробив цього.

Оскільки ці зміни не тягнуть погіршення становища засуджених
колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок
в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 365,366 КПК
України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Апеляцію потерпілої ОСОБА_3 задовольнити. Вирок Вишгородського районного
суду Київської області від 30. 11.2006
року, в частині вирішення цивільного
позову ОСОБА_3, скасувати і в цій частині направити до цього ж суду на новий
судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В порядку
ст.ст 365-366 КПК
України вирок Вишгородського районного суду Київської області від 30.11.2006 року в частині призначення покарання ОСОБА_2 за
ч.З ст.289 та ч.2 ст. 187 КК України
змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_2 за ч.З ст.289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2
ст.187 КК України із застосуванням статті 69
КК України на 7
років позбавлення волі без
конфіскації майна.

В решті вирок залишити без змін.