Справа № 199/641/15-к
ВИРОК
іменем України
13.03.2015 року місто Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0002689 від 03.03.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кіровограда, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, розлученої, маючої малолітнього сина ОСОБА_7 , 2010 року народження, не працюючої, без реєстрації та постійного місця проживання, судимої:

- 23.07.2009 Ленінським районним судом м.Кіровограда за ч.1 ст.186, ст.ст.75,76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 07.08.2011 Ялтинським міським судом АР Крим за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 24.07.2014 року звільнена від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
10 грудня 2014 року приблизно о 23-50 годин ОСОБА_6 (далі по тесту ОСОБА_8 ), маючи не зняту і не погашену судимість за скоєння умисного тяжкого кримінального правопорушення, прийшла на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою з`ясування стосунків особистого характеру із знайомим ОСОБА_9 , попередньо без дозволу взявши з собою із майстерні, що знаходилась у сусідньому домоволодінні, чобітків ніж, який належав ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 , помітивши відсутність ножа, та побачивши, що ніж взяла ОСОБА_8 прийшов слідом за нею на територію вищевказаного домоволодіння АДРЕСА_1 з метою повернення ножа та перешкодити протиправним діям ОСОБА_8 , у якої на той час вже відбувалася сварка на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_9 , що швидко переросла у обоюдну бійку.

ОСОБА_10 , намагаючись повернути свого ножа та перешкодити будь-яким протиправним діям ОСОБА_8 почав вмовляти останню віддати йому ножа та намагався вихопити ніж з рук ОСОБА_8 , яка в той час боролась з ОСОБА_9 , який також намагався вихопити ніж з її рук. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, оскільки ОСОБА_10 намагався відібрати у неї свій ніж та тим самим перешкоджав протиправним діям ОСОБА_8

10 грудня 2014 року приблизно о 23-55 годині ОСОБА_8 , продовжуючи знаходитись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, повернулась обличчям до ОСОБА_11 та знаходячись на відстані одного метру від останнього, тримаючи у правій руці знаряддя вчинення кримінального правопорушення - чобітків ніж, діючи умисно, з великою силою нанесла ним ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини зліва, чим заподіяла останньому тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з раною від середньо-ключичної до передньо- пахової лінії (на відстані 128 см вгору від підошовної поверхні стоп та 9 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яка переходить в раньовий канал, пошкоджує при цьому шкіру, підшкірно-жирову клітковину, міжреберну артерію, проникає в плевральну порожнину, ушкоджує верхню частку лівої легені та сліпо в ній закінчується на глибині 3 см, з явищами гемо пневмотораксу ліворуч (повітря та 1000 мл крові в плевральній порожнині) та підшкірної емфіземи навколо рани, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Після спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 . ОСОБА_8 продовжувала тримати у руці ніж, проте ОСОБА_9 з метою припинення протиправних дій останньої, зумів відібрати ножа у ОСОБА_8 , яка після цього з місця скоєного кримінального правопорушення зникла.

Обвинувачена ОСОБА_8 свою провину визнала частково. Суду показала, що дійсно вона, при викладених в обвинувальному акті обставинах, місці та за часом, без дозволу взяла господарський ніж, який належить потерпілому ОСОБА_5 та прийшла на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою з`ясування стосунків особистого характеру з ОСОБА_9 . На території зазначеного домоволодіння під час розмови з ОСОБА_9 , у неї виник конфлікт, який переріс у бійку з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , під час якої ОСОБА_5 намагався її відтягнути, в процесі чого вона раптово, коли махала руками, нанесла потерпілому один удар ножем в грудь, і, як потім з`ясувалося, випадково спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження. Після цього вона з подвір`я втекла. Вона спричинила тілесні ушкодження потерпілому не умисно і не бажала настання у відношенні нього таких наслідків, а ніж взяла лише щоб налякати ОСОБА_9 та змусити його до розмови.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_8 свою провину визнала частково, суд вважає, що вина ОСОБА_8 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, за ч.1 ст.121 КК України, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та підтверджується доказами, отриманими в ході досудового розслідування, долученими та дослідженими судом.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 10.12.2014 року у вечірній час доби вийшовши з території свого домоволодіння побачив, як раніше йому не знайома обвинувачена ОСОБА_8 сидить біля його забору та плаче. Запросив останню до себе у майстерню з метою її заспокоєння та допомоги, після чого у телефонному режимі намагався повідомити ОСОБА_9 , що його чекає ОСОБА_8 на що той відповів відмовою. Після чого обвинувачена ОСОБА_8 без дозволу схопила його чобітків ніж і вибігла з приміщення майстерні. Помітивши відсутність ножа він відразу пішов за обвинуваченою, але остання вже сиділа на заборі домоволодіння АДРЕСА_1 , а ОСОБА_14 її лаяв. Обвинувачена зіскочила з забору, підійшла до вікна будинку, та почала розмовляти з ОСОБА_9 і через деякий час у неї виник конфлікт, який переріс у бійку. Коли обвинувачена намагалась йти геть, вона повернулась до нього обличчям та з відстані один метр до нього умисно, з великою силою, вдарила його ножем в грудь та спричинила тяжкі тілесні ушкодження. Удар був з великою силою, оскільки чобітків ніж наскрізь пробив йому теплу зимову куртку, шапку, кофту та зайшов у його тіло на глибину 9 сантиметрів. Він наполягає на тому, що ОСОБА_8 умисно вдарила його ножем за то, що він намагався у неї відібрати ножа, припинити її противоправні дії, та стояв на її шляху, коли вона намагалася зникнути, вибігти з двору. Він обвинувачену не бив і не бачив, щоби ОСОБА_8 били хтось з сім`ї ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він 10.12.2014 року посварився з ОСОБА_8 з приводу припинення з нею певних стосунків. 10.12.2014 року приблизно о 24-00 годині перебував за місцем свого мешкання у домоволодінні АДРЕСА_1 , коли ОСОБА_8 , тримаючи у своїх руках господарський ніж підійшла до вікна та почала погрожувати, що цим ножем зашкодить своєму здоров`ю. Він намагався відібрати ніж з рук ОСОБА_8 , але почалась боротьба. Після боротьби зміг вирвати ніж з рук ОСОБА_8 та передав його своїй матері - ОСОБА_13 . Тільки після цього йому стало відомо, що ОСОБА_8 нанесла ножем поранення ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що 10.12.2014 року, коли вона йшла до дому з сином ОСОБА_9 , за ними йшла ОСОБА_8 , грюкала у калитку, уходила та знову прийшла, підійшла до вікна та почала розмовляти з її сином, з яким у неї почалась сварка. ОСОБА_8 була на вигляд неадекватна, збуджена, кидалась. Вона побачила її і сусіда ОСОБА_5 , який прийшов забрати свого ножу у обвинуваченої. Обвинувачена почала віддалятися від вікна, і вона побачила, що у ОСОБА_8 забирають ніж, на якому була кров. Чула, як ОСОБА_5 сказав, що ОСОБА_8 його вдарила. Побачила рану у потерпілого в області серця від ножа. Після цього вона викликала швидку медичну допомогу та міліції, а обвинувачена втекла.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що 10.12.2014 року її збудила ОСОБА_13 та повідомила, що її сина ОСОБА_5 було поранено ножем.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він 10.12.2014 року приблизно о 24-00 годині перебував за місцем свого мешкання у домоволодінні АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 підійшла до вікна та почала розмовляти з його сином ОСОБА_9 . Через деякий час прийшов сусід ОСОБА_5 та повідомив, що ОСОБА_8 тримає в руках ніж. Він вийшов у двір, а ОСОБА_5 зайшовши на територію домоволодіння пішов до обвинуваченої. Підійшовши до сходів ганку будинку, він почув від потерпілого, що його ОСОБА_8 вдарила ножем, як з`ясувалося у ліву частину грудної клітини, та після чого вискочила з двору і втекла.

У своїх показаннях свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 наполягають, що під час сварки та подій на подвір`ї ніхто не бив ОСОБА_8 .

Крім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_8 в обвинуваченні згідно обвинувального акту підтверджується іншими доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15.12.2014 року, згідно якої ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , яка 10.12.2014 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 нанесла йому колото-різану рану в область серця, з проникненням ножа на 9 см;

- протоколом огляду місця події від 11.12.2014 року, згідно якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення територія домоволодіння АДРЕСА_1 ; під час огляду з підвіконня виявлено і вилучено змив РБК, ніж зі слідами РБК, наданий ОСОБА_13 , яка пояснила, що він був залишений 11.12.2014 року приблизно о 00-30 годин дівчиною на ім`я ОСОБА_17 , яка нанесла ОСОБА_5 тілесні ушкодження; ніж довжиною леза 145 мм;

-протоколом огляду від 15.12.2014 року, наданої ОСОБА_16 куртки коричневого кольору, в середині якої знаходиться в`язана шапка чорного кольору, кофта сірого кольору, кофта чорного кольору з візерунками білого кольору, які належать її сину ОСОБА_5 , та які мають ушкодження у вигляді розрізу на груді;

-висновком судово-цитологічної експертизи №19 від 08.01.2015 року, що отримані результати серологічного та цитологічного досліджень дають можливість припустити, що кров в слідах на клинку та рукоятці ножа могла походити від особи (осіб), в тому числі, і від громадянки ОСОБА_6 , враховуючи групову приналежність її крові. Крім цього, не можна виключити можливість походження крові і слідах на клинку та рукоятці ножа за рахунок змішування крові від двох чи більше осіб, і в цьому випадку не виключається можливість походження цих слідів крові від потерпілого ОСОБА_5 в якості домішку, враховуючи групову приналежність його крові;

-висновком судово-імунологічної експертизи №1239 від 19.12.2014 року, що в слідах на куртці, на светрі та на футболці чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_5 , встановлена наявність крові людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_5 ;

-висновком судово-імунологічної експертизи №1250 від 23.12.2014 року, що в сліді на манжеті лівого рукава куртки, яка належить підозрюваній ОСОБА_8 ; в разі походження крові в сліді куртки від однієї особи, вона могла походити від самої підозрюваної ОСОБА_8 . Одержані результати серологічного дослідження крові в сліді на куртці не виключають також можливості походження її від потерпілого ОСОБА_5 , тільки в якості домішок крові;

-висновком судово-імунологічної експертизи №1240 від 19.12.2014 року, що в сліді на тампоні з марлі, встановлено наявність крові людини, - не виключають можливості походження її від потерпілого ОСОБА_5 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , де останній вказав, що ОСОБА_8 повернулася до нього обличчям та з відстані один метр до нього умисно, з великою силою, вдарила його ножем в грудь та спричинила тяжкі тілесні ушкодження;

-висновком судово-медичної експертизи №210е від 19.01.2015 року, що у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з раною від середньо-ключичної до передньо - пахової лінії (на відстані 128 см вгору від підошовної поверхні стоп та 9 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яка переходить в раньовий канал, пошкоджує при цьому шкіру, підшкірно-жирову клітковину, міжреберну артерію, проникає в плевральну порожнину, ушкоджує верхню частку лівої легені та сліпо в ній закінчується на глибині 3 см, з явищами гемо пневмотораксу ліворуч (повітря та 1000 мл крові в плевральній порожнині) та підшкірної емфіземи навколо рани, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень; виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів, спричинено від дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями та діяв в область грудної клітини ліворуч у напрямку спереду назад, що підтверджується характером рани та напрямком ранового каналу; виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів, спричинено від дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними властивостями; враховуючи характер та локалізацію виявленого у нього тілесного ушкодження, можливо вказати, що воно спричинено від однієї механічної дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями та діяв в область грудної клітини ліворуч у напрямку спереду назад; враховуючи характер та локалізацію виявленого у нього тілесного ушкодження, ступень ознак його загоєння (рубець рожево-синюшного кольору, щільний на дотик), дані медичної документації та тяжкість отриманої травми, можливо вказати, що воно спричинено незадовго до надходження на стаціонарне лакування в 16 МКЛ, тобто в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові; за своїм характером виявлене тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6; кількість, характер та локалізація виявленого у нього тілесного ушкодження, не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпілий ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударі ножем в грудну клітину ліворуч.

Оцінюючи докази, суд вважає, що дії ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, що виразилося в заподіянні потерпілому ОСОБА_5 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Суд вважає, як такою, що не відповідає дійсності, заяву ОСОБА_8 , що вона не умисно, необережно, раптово спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .

Суд вважає, що вказана заява ОСОБА_8 повністю спростовується об`єктивними доказами, оцінку яким суд надав. Це послідові показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків, висновки експертиз, данні слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 і висновку експертизи, що кількість, характер та локалізація виявленого у нього тілесного ушкодження, не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпілий ОСОБА_5 , тобто при ударі ножем в грудну клітину ліворуч, речові докази.

Мотивом скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення є раптово виниклі неприязнені стосунки у неї до потерпілого ОСОБА_5 , який намагався у неї відібрати ножа, припинити її противоправні дії, та стояв на її шляху, коли вона намагалася зникнути, вибігти з двору.

Таким чином, враховуючи мотив кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_8 , а, також знаряддя злочину чобітків ніж, та розмір леза ножа -145 мм, його властиві характеристики, суд вважає, що ОСОБА_8 , яка з великою силою нанесла їм удар у ліву сторону груді ОСОБА_5 , оскільки чобітків ніж наскрізь пробив потерпілому теплу зимову куртку, шапку, кофту та зайшов у його тіло на глибину 9 сантиметрів, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень и бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Суд вважає безпідставним показання ОСОБА_8 , що вона була побита потерпілим та сім`єю ОСОБА_15 , оскільки цьому докази відсутні. Ніде, в ніяких документах, не зафіксовано наявність яких-небудь тілесних ушкоджень у обвинуваченої, які вона би отримала під час вказаних в обвинувальному акті подій.

З огляду на викладене, суд розцінює не визнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як обрану останньою лінією захисту і бажання будь-яким засобом уникнути відповідальності за вчинений нею умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, і вважає, що показання обвинуваченої не впливають будь-яким чином на доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого, тому суд не може її свідчення взяти до уваги.

Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_8 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд керується вимогами ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

ОСОБА_8 раніше була неодноразово засуджена і через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі скоїла умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, який представляє велику суспільну небезпеку.

За місцем відбуття покарання характеризувалася негативно. Могла поводитись демонстративно, зухвало, вводити в оману, у колективу засуджених була схильна до створення конфліктів. За характеру нахабна, підозріла, брехлива, емоційно-нестабільна.

ОСОБА_8 не має реєстрації та постійного місця проживання, має неповнолітню дитину, але її судьбою не цікавилася, вихованням не займалася, матеріально не утримувала, а дитина повністю знаходиться на утриманні свого батька, колишнього чоловіка обвинуваченої.

Враховуючи викладене, характеристику обвинуваченої, тому суд вважає, що це свідчить про її небезпеку для суспільства, і, на думку суду, є обставиною для призначення обвинуваченій покарання тільки у вигляді позбавлення волі.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватою у пред`явленому за ч.1 ст.121 КК України обвинуваченні та призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання засудженій ОСОБА_6 обчислювати з 16.12.2014 року.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази куртку, светр, футболку, шапку потерпілого ОСОБА_5 , куртку чорного кольору засудженої, зберігати до набрання вироком законної сили, та повернути власникам.

5 паперових конверти із змивами речовин бурого кольору (після повернення з імунологічної експертизи зразки крові), - зберігати до набрання вироком законної сили та знищити відповідно п.4 ч.9 ст.100 КПК України, як таке, яке не має ніякої цінності і не може бути використане.

Обвинувачена, захисник, прокурор та потерпілий мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На підставі ч.6 та ч.7 ст.376 КПК України - копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору, а потерпілий і захисник копію вироку мають право отримати у суді.

Суддя: ОСОБА_1