суддів Судової палати у кримінальних справах
Суду України у складі:
суддів
Шевченко Т.В., Канигіної Г.В.
розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 22 березня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
адвоката ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_3 на
судові рішення щодо останнього та касаційною скаргою законного представника
ОСОБА_4 на судові рішення щодо ОСОБА_5
Вироком
Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2005 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, не судимого

засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі;

виправдано за ч.2 ст.296 КК України за відсутністю в діях складу злочину.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, не судимого

засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі;

за ч.2 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_5
призначено 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_6, щодо якого судові рішення в касаційному
порядку не оскаржуються.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_7 1958 грн. на відшкодування матеріальної та 5000 моральної шкоди
(в разі відсутності у ОСОБА_4 майна, достатнього для відшкодування шкоди
постановлено здійснити стягнення з його батьків).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2005 року вирок
залишено без зміни.

ОСОБА_3 і ОСОБА_5 засуджені за вчинення злочинів за таких обставин.

19 березня 2005 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 разом з іншими особами
розпивали спиртні напої в підвалі АДРЕСА_1 Коли близько 24 години до підвалу
зайшов ОСОБА_8, у ОСОБА_3 виник конфлікт з ним і ОСОБА_8 пішов. ОСОБА_6 і ОСОБА_5 першими пішли за останнім і
в дворі АДРЕСА_2 з хуліганських спонукань з особливою зухвалістю побили ОСОБА_8
і, виявивши, що останній не рухається, повернулися в підвал і повідомили про
вчинене ОСОБА_3. Останній попросив ОСОБА_4 відвести його на місце події, де,
побачивши, що потерпілий перебуває у безпорадному стані, умисно з помсти, почав
бити ногами останнього по тулубу. Внаслідок спільних дій засуджених ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6а ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала
смерть потерпілого.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_3 просить змінити вирок щодо нього, пом'якшити
покарання, застосувавши ст.69 КК України. Вказує на порушення його права на
захист, застосування незаконних методів ведення слідства, зазначає ряд
пом'якшуючих покарання обставин;

- законний представник ОСОБА_2 просить пом'якшити покарання, призначене
ОСОБА_3 із урахуванням його другорядної ролі у вчиненні злочину;

- адвокат ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_3 з
направленням справи на новий судовий розгляд. Вважає, що суд безпідставно не
розмежував дії засуджених, внаслідок чого дії ОСОБА_3 неправильно кваліфіковані
за ч.2 ст.121 КК України;

- законний представник ОСОБА_4. просить змінити вирок щодо ОСОБА_5,
перекваліфікувавши дії останнього на менш тяжкий злочин. Посилається на
порушення права неповнолітнього ОСОБА_4
на захист, вважає, що доказів винності останнього (крім показань ОСОБА_3) по
справі не здобуто.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія
суддів вважає, що у задоволенні касаційних скарг слід відмовити.

Висновок
суду про доведеність винності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм
злочинів за викладених у вироку обставин ґрунтується на сукупності зібраних по
справі та досліджених судом доказів.

Зокрема,
підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_9, що вона вивела з підвалу ОСОБА_8,
щоб його не побили, а потім бачила, як ОСОБА_6 і ОСОБА_5 пішли за потерпілим, а
через кілька днів чула, як ОСОБА_5 в присутності інших осіб розповідав, що
спочатку разом з ОСОБА_6ом, а потім разом з ОСОБА_3м побили ОСОБА_8. Свідок
ОСОБА_10 показала, що після того, як її сестра вивела з підвалу ОСОБА_8,
бачила, як згодом виходили ОСОБА_5 і ОСОБА_3, а потім ОСОБА_5 показував як вони
били потерпілого, а через кілька днів розказував, як стрибав на останнього.
Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що після повернення в підвал ОСОБА_5 показував, як
бив когось ногами, а ОСОБА_3 був дуже наляканий.

За
висновком судово-медичної експертизи (а.с.128-132) смерть ОСОБА_8 настала від
тяжких тілесних ушкоджень в області грудної клітки з множинними переломами
ребер, що призвело до порушення цілісності каркасу грудної клітки, порушенню
акту дихання, розвитку плевро-пульманального шоку. За даними висновку
додаткової судово-медичної експертизи (а.с.143-145) з урахуванням механізму
нанесення тілесних пошкоджень, продемонстрованого засудженими в ході
відтворення обстановки і обставин події, тілесні ушкодження в області голови,
грудей і живота потерпілого могли утворитися внаслідок нанесення ударів
ОСОБА_6ом і ОСОБА_3м, а ушкодження в області грудної клітки - від ударів
ОСОБА_4.

Як
видно з пояснень у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 пояснив,
що відмежувати, від чиїх саме ударів настала смерть потерпілого неможливо.
Також він показав, що на момент другого побиття ОСОБА_8 був живий.

Крім
того, винність засуджених підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7,
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
протоколами відтворення обстановки і обставин події, протоколами очних ставок,
іншими доказами.

Суд
повно, всебічно та об'єктивно дослідив всі зібрані по справі докази, дав їм
належну оцінку і обгрунтовано дійшов висновку про доведеність винності ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою
осіб, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8, а ОСОБА_5 також у грубому
порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб. Дії ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України, а також ОСОБА_4 за ч.2 ст. 296 КК України
кваліфіковані правильно.

Призначаючи
засудженим покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України урахував ступінь
тяжкості вчинених злочинів, дані про особи засуджених, які вперше притягуються
до кримінальної відповаідальності, позитивно характеризуються, ОСОБА_5 вчинив
злочин у неповнолітньому віці, ОСОБА_3 - у стані алкогольного сп'яніння, що
обидва засуджених били потерпілого, який перебував у безпорадному стані.

Як
видно з матеріалів кримінальної справи, допити ОСОБА_5 в якості підозрюваного
та обвинуваченого були проведені за участю захисника ОСОБА_16, тому посилання
законного представника ОСОБА_4 на порушення права на захист ОСОБА_5 в ході
досудового слідства, є непереконливими.

Необгрунтованими
є доводи засудженого ОСОБА_3 про застосування незаконних методів ведення
слідства, оскільки ніяких заяв та скарг з цього приводу ні в ході досудового
слідства, ні в судовому засіданні від нього не поступало.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б безумовною
підставою для скасування або зміни прийнятих у справі судових рішень, не
встановлено.

Таким
чином, при перевірці справи не виявлено передбачених ст.398 КПК України підстав для призначення справи до розгляду
касаційним судом з повідомленням осіб, зазначених ст.384 КПК України.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити
у задоволенні касаційних скарг адвоката ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_2,
засудженого ОСОБА_3 та законного представника ОСОБА_4.

С у д д і :

Коновалов В.М. Шевченко
Т.В.
Канигіна Г.В.