У Х В А Л А

іменем України

26 лютого 2008
року
м. Рівне

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Рівненської
області у складі

головуючої судді Міщенко О.А.,

суддів Квятковського А.С.,

Коробова О.К.,

з участю прокурора Горбань О.В.,

захисника ОСОБА_2.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника засудженого ОСОБА_1.
- адвоката ОСОБА_3 на вирок
Кузнецовського міського суду від 11 листопада 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кузнецовську Рівненської
області, раніше судимий

− 25
листопада 2003 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч.3 ст.
185 КК України до позбавлення волі на
строк у три роки (від покарання був
звільнений з випробуванням із іспитовим строком на один рік);

− 26 серпня 2004 року
Кузнецовським міським судом за ч. 2 ст.
15, ч. 3 ст. 152 КК України до
позбавлення волі на строк у чотири роки та за сукупністю вироків остаточно
до позбавлення волі на строк у п'ять
років, звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком у три роки;

житель міста Кузнецовська, громадянин України,

- засуджений за
ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до позбавлення
волі на строк у два роки. На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання за
сукупністю вироків йому призначене у виді позбавлення волі на строк у п'ять
років і один місяць.

В обвинуваченні
за ч.2 ст. 185 КК України (у вчиненні крадіжки велосипеда) ОСОБА_1.
виправданий.

Вироком вирішення питання про речові докази і судові витрати.

Засуджений
визнаний винним у тому, що 29 листопада
2005 року о 20 годині він за попередньою
змовою в групі осіб з ОСОБА_4 вчинив крадіжку речей ОСОБА_5. на суму 2350
гривень з проникненням в приміщення
котеджу та літньої кухні на
вулиці Шевченка в селі Стара Рафаловка Володимирецького району Рівненської
області.

Цим же вироком
засуджений ОСОБА_4. В частині засудження останнього вирок не оскаржується.

В апеляції (т. 3
а.с. 107-109) захисник засудженого ОСОБА_1. - адвокат ОСОБА_3 просить вирок
змінити, перейшовши із застосуванням
ст. 69 КК України до більш м'якого виду покарання - штрафу, а попередній вирок
виконувати окремо. На обґрунтування свого прохання адвокат посилається
на те, що стан здоров'я матері
засудженого, яка є пенсіонеркою, поганий, його батько помер, потерпілий не
настоює на суворому покаранні.

Прокурор свою
апеляцію по справі відкликав листом № 43 вих-08 від 6 лютого 2008 року, який
надійшов до апеляційного суду 22 лютого 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, прохання захисника про
зміну вироку з пом'якшенням покарання, думку прокурора про залишення вироку без
зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не
підлягає задоволенню.

Злочин,
за який ОСОБА_1. засуджений вироком Кузнецовського міського суду від 11
листопада 2007 року, вчинений ним під час
іспитового строку при звільненні
його з випробуванням від покарання, призначеного вироком цього ж суду від 26 серпня 2004 року. Попередній злочин теж був вчинений під час
іспитового строку, встановленого вироком
Маневицького районного суду Волинської області від 25 листопада 2003 року. Отже
ОСОБА_1 вже двічі не витримував випробування встановленого йому вироками судів.

За ч.3
ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового
злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71,
72 КК України. Саме так і призначив Кузнецовський міський суд покарання
ОСОБА_1 Причому при призначенні
остаточного покарання суд застосував максимально сприятливий для засудженого
принцип часткового приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання
за попереднім вироком. Остаточне покарання йому , відповідно до положень ч.4 ст. 71 КК України повинно бути більшим ніж невідбутої частини
покарання за попереднім вироком.

Звільнити засудженого від покарання з випробуванням
втретє суд не міг. У постанові № 7 від
24 жовтня 2003 року Пленуму Верховного Суду України “Про практику
призначення судами кримінального покарання”(із змінами внесеними постановою
Пленуму № 18 від 10 грудня 2004 року)
зазначено: “Виходячи з того, що відповідно до ч. 2 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК
вчинення протягом іспитового строку нового злочину є підставою для направлення
засудженого для відбування призначеного
покарання, рекомендувати судам не
застосовувати повторно до таких осіб звільнення від відбування покарання з
випробуванням під час розгляду справи про новий злочин”.

Захисник
(мати засудженого)ОСОБА_2. надала суду
характеристику ОСОБА_1. складену
працівником слідчого ізолятора лейтенантом внутрішньої служби Кордонцем В.С. з викладенням винятково позитивних рис
засудженого. Ця характеристика, з висновком її автора про чітко сформульовані
плани засудженого нарешті після третього вироку вести правослухняний спосіб життя, не є переконливо обґрунтованою і достатнім доводом
для подальшого пом'якшення покарання. З
характеристики вбачається, що як заохочень, так і стягнень засуджений під час
перебування в слідчому ізоляторі не
має. Належна поведінка в місцях
позбавлення волі може бути підставою для застосування для застосування
умовно-дострокового звільнення від покарання у передбачених законом випадках.

Призначення
засудженому штрафу, в порядку ч.1 ст. 69 КК України, як просить захисник
ОСОБА_3 в апеляції, колегія суддів
вважає неможливим із-за того, що достатніх доводів для умотивування такого
рішення теж немає. За злочин, вчинений в неповнолітньому віці покарання
призначається з врахуванням положень розділу ХУ Кримінального кодексу. За ст.
99 КК України штраф до неповнолітніх
застосовується лише випадку коли
вони мають самостійний заробіток, власні кошти чи майно, на яке може бути
накладене стягнення. Таких умов щодо
ОСОБА_1. немає. Реальної можливості сплатити штраф особисто у нього немає.
Особа винного, який двічі не витримав випробування, призначеного йому судами не
дає підстав для висновку про можливість його виправлення накладенням
штрафу. Його поведінка під час
випробування не свідчить про його
дійсне каяття у вчиненні попередніх злочинів і бажання виправитись, що
викликає сумнів і в щирості розкаяння у
вчиненні останнього злочину. Із вироку
Кузнецовського міського суду від
26 червня 2004 року, яким ОСОБА_1 був засуджений за замах на зґвалтування
неповнолітньої в групі осіб, вбачається,
що він, за власними за його власними показаннями, під час встановленого
судом іспитового строку вживав
наркотичні засоби і вчинив у стані наркотичного сп'яніння особливо тяжкий
злочин. Такі обставини, що характеризують особу засудженого колегія суддів враховує при вирішенні питання
про покарання, необхідне для його виправлення. Обставин, які б настільки
істотно знижували ступінь тяжкості
останнього вчиненого ОСОБА_1 злочину
теж не встановлено. Те, що і
останній злочин ОСОБА_1 був вчинений в
неповнолітньому віці, думку потерпілого
судом враховано в достатній мірі -
покарання призначене із застосуванням ст. 69 КК України нижче нижчої межі за
санкцією ч.3 ст. 185 КК України, застосоване не повне а часткове складання
покарань за сукупністю вироків. При
призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків його строк збільшений порівняно з попереднім вироком лише на один місяць.
Таке покарання не можна визнати явно несправедливим за суворістю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Вирок Кузнецовського міського суду від 11 листопада 2007 року
щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію захисника
цього засудженого - адвоката
ОСОБА_3. - без задоволення.

Головуюча
суддя ( підпис)

судді (підписи)

Згідно.

Суддя-доповідач О.К.
Коробов