АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000613 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року затверджено угоду про визнання винуватості від 10.03.2015 року у кримінальному провадженні № 0000613, укладену між прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва та обвинуваченим
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимим,
якого також визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді одного року обмеження волі; за ч. 1 ст. 222 КК України - у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-господарських обов`язків на всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності строком на один рік. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-господарських обов`язків на всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності строком на один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком ОСОБА_6 03.01.2015 року близько 07-00 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту неподалік станції метро «Лук`янівська» в м. Києві, знайшов паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області, який вирішив підробити.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення офіційного документу - паспорта громадянина України, ОСОБА_6 у невстановлений слідством час та місці, на 1-й та 3-й сторінці вищевказаного паспорта, вклеїв свою фотокартку з метою подальшого його використання в банківських установах для одержання кредитних коштів.
Далі, 23.01.2015 року близько 14-15 год. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні ТОВ «Компаньйон фінанс», що по вул. Ушинського, 1-6 в м. Києві, з метою укладання кредитного договору, для заповнення Анкети-Заяви на отримання кредиту використав завідомо підроблений ним паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та довідку про присвоєння ОСОБА_8 ідентифікаційного коду № НОМЕР_2 з метою подальшого заволодіння коштами ТОВ «Компаньйон фінанс».
Крім цього, 23.01.2015 року близько 14-15 год. ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння кредитними коштами установи, перебуваючи в приміщенні ТОВ «Компаньйон фінанс», що по вул. Ушинського, 1-6 в м. Києві, з метою отримання кредиту у розмірі 1000 грн. надав працівникам ТОВ «Компаньйон фінанс» для заповнення Анкети-Заяви на отримання кредиту завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , як документ, який посвідчує його особу та довідку про присвоєння ОСОБА_8 ідентифікаційного коду, усвідомлюючи, що подані ним документи є підробленими, а вказані у них відомості не відповідають дійсності.
Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

В обґрунтування наведеного апелянт посилається на те, що суд першої не дотримався вимог ч. 4 ст. 469 КПК України та проігнорував положення п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України про обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні у разі укладання угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, чим було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 .
Посилаючись на те, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 не могла бути укладена угода про визнання винуватості без участі захисника, прокурор вважає, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, він має право на оскарження вироку в апеляційному порядку з підстав затвердження угоди у кримінальному провадженні, у якому угода не може бути укладена.
Окрім того, апелянт вказує на те, що зміст угоди про визнання винуватості від 10 березня 2015 року не відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування 10 березня 2015 року між прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000613 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України, яка була затверджена вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року.

Перешкод для укладання такої угоди, передбачених, зокрема, ч. 4 ст. 469 КПК України, не було, оскільки, враховуючи тяжкість злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 , та їх наслідки у виді шкоди державним та суспільним інтересам угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним згідно з вимогами вказаного закону могла бути укладена. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 469 КПК України є безпідставними.
Також є безпідставними доводи апеляції прокурора про невідповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і ОСОБА_6 , вимогам ст. 472 КПК України, оскільки в угоді зазначені її сторони, формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частин та статей Закону України про кримінальну відповідальність, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та умови звільнення від відбування покарання, згода підозрюваного на призначення та умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначена дата її укладення та угода скріплена підписами сторін.
Таким чином, угода про визнання винуватості від 10 березня 2015 року між прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва та підозрюваним ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000613 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК України могла бути укладена згідно з вимогами ч. 4 ст. 469 КПК України, зміст угоди відповідає вимогам ст. 473 КПК України, тому вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 не може бути скасованим з підстав порушення судом вимог вказаних кримінальних процесуальних законів.

З матеріалів кримінального провадження убачається що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_6 була укладена та затверджена судом без участі захисника, що є порушенням вимог п. 8 ст. 52 КПК України про обов`язкову участь захисника в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України на Національного агентства з питань запобігання корупції» № 198-VІІІ від 12 лютого2015 року, який набрав чинності 04 березня 2015 року.
Проте вказане порушення права на захист підозрюваного, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування вироку, постановленого за результатами затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і підозрюваним, та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України, виходячи з того, що згідно з чинним кримінальним процесуальним законом прокурор не має права на оскарження такого вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку з підстав порушення права підозрюваного на захист.
Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Оскільки суд першої інстанції, затвердивши угоду між прокурором і підозрюваним, призначив ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання та не порушив вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, то згідно з п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України прокурор не має права на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, постановленого на підставі угоди між прокурором і підозрюваним про визнання винуватості.
Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження вироку суду щодо ОСОБА_6 , прокурор послався на п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, проте колегія суддів не може погодитись з тим, що прокурор у даному випадку має право на апеляційне оскарження вироку, оскільки вказаною нормою закону передбачено право на оскарження вироку на підставі угоди іншого виду.
Так, статтею 468 КПК України передбачено два види угод, які можуть бути укладені у кримінальному провадженні: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Пунктом 3 частини 3 статті 394 КПК України передбачено право прокурора на оскарження в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції була затверджена угода про визнання винуватості, укладена між прокурором і підозрюваним.
Окрім того, п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України передбачено право прокурора на оскарження в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним виключно з підстав затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена, а вказана норма також не стосується угоди про між прокурором і підозрюваним про визнання винуватості.
Оскільки ч. 4 ст. 394 КПК України передбачено виключні підстави для апеляційного оскарження прокурором вироку суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, то прокурор не має права на апеляційне оскарження вироку з підстав порушення права на захист.
Сам ОСОБА_6 не подав апеляційну скаргу на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року з вимогою про скасування вироку з підстав порушення його права на захист.
Враховуючи відсутність апеляційної скарги ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що порушення вимог п. 8 ст. 52 КПК України, яке відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у даному випадку не може бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, постановленого на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним, та призначення нового судового розгляду згідно з п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, оскільки метою призначення нового судового розгляду є поновлення права особи, з якою прокурор уклав угоду про визнання винуватості, але ця особа, не бажаючи відновлювати таке право, не подала апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 10 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000613, укладену між прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва та обвинуваченим ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 - без задоволення.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/890/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1